Справа № 552/5261/25
Суддя: Самсонова О. А.
Дата ухвалення: 2025-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/5261/25
Провадження 2-а/552/96/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.08.2025 Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.,

секретар судового засідання - Хрипунова Т.В.,

учасники справи та їхні представники:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Воронцова Антоніна Анатоліївна,

відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_4,

відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_4 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позовна заява обґрунтована тим, що 11 червня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 прийнята постанова № 3011 у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 17000 грн.

Згідно постанови № 3011 від 11 червня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, ОСОБА_1 станом на 11 червня 2025 року військово-лікарську комісію не пройшов та відмовився її проходити. Своїм діянням ОСОБА_1 порушив вимоги абз.4 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» за що передбачена адміністративна відповідальність визначена ч.3 ст.210-1 КУпАП.

До адміністративної відповідальності він притягнутий безпідставно, оскільки ще 13 січня 2021 року його виключено з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_6 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»

В подальшому до даної норми закону було внесено зміни, але це не означає, що особи, зняті з військового обліку можуть бути поставлені на військовий облік знову або мобілізовані.

Не дивлячись на це, 02 червня 2025 року відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення №3011.

05 червня 2025 року позивачем подано до ІНФОРМАЦІЯ_5 клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Але 11 червня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_7 винесено постанову № 3011, якою притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Зазначаючи, що правопорушення ним не вчинялося, до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП він притягнутий безпідставно, позивач просив суд поновити йому строк на оскарження постанови № 3011 від 11 червня 2025 року, визнати зазначену постанову протиправною та скасувати її. Судові витрати просив покласти на відповідача.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 30 червня 2025 року відкрито провадження в даній справі, яку вирішено розглядати в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Цією ж ухвалою до участі у справі в якості другого відповідача залучено ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 38).

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 надав відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечив (а.с.43-46).

У відзиві зазначив, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, що ведуть персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які хоч не мають статусу юридичної особи, але є суб`єктами владних повноважень, яким законом надано повноваження розглядати справи про адміністративні правопорушення і відповідно їх рішення, дії чи бездіяльність у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути оскаржена до місцевих загальних судів як адміністративних судів.

У такому випадку саме ці районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки повинні виступати як відповідачі в цих справах.

Позивач оскаржує постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 про притягнення до адміністративної відповідальності, який розглядав справу і накладав адміністративне стягнення, і тому правомірно звертається з позовом саме до цього органу військового управління.

Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_8 не приймав будь-яких управлінських рішень у адміністративній справі, він безпідставно залучений судом до участі в цій судовій справі як другий відповідач.

Військовозобов`язаний ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, що встановлює відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними та резервістами правил військового обліку в особливий період.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу.

Чоловіки, які проходили ВЛК в мирний час, тобто до 2022 року мають строк дії довідки ВЛК 5 років. У разі, якщо цей термін закінчився районні ТЦК та СП мають повне право надати направлення для повторного проходження медичного огляду.

Чоловіки, які проходили ВЛК в період дії воєнного стану зобов`язані здійснювати перегляд щорічно, адже строк дії постанови ВЛК у воєнний час 1 рік. Проте, особи які мають висновок про обмежену придатність, незалежно від наявності підстав для відстрочки зобов`язані пройти медичний переогляд. Це пов`язано зі скасуванням даного висновку та обов`язком обмежено придатних пройти повторно ВЛК для встановлення кінцевого висновку про придатність до військової служби

Відповідачем дотримано процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскаржувана постанова містить необхідні реквізити, у тому числі, виклад обставин правопорушення, установлених під час розгляду справи, посилання на правові норми, порушення яких стало підставою для притягнення позивача до відповідальності

Таким чином ОСОБА_1 правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Тому відповідач просив суд залишити постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 за справою про адміністративне правопорушення від 11 червня 2025 року № 3011 без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 відзиву на позов не надав.

Суд, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що постановою т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 від 11 червня 2025 року за № 3011 позивача ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн. (а.с. 31).

Відповідно до вказаної постанови 02 червня 2025 року о 13 год. 20 хв. гр. ОСОБА_3 було доставлено працівниками поліції до приміщення Пункту збору військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_5 в селищі Шербані для проходження військово-лікарської комісії. В результаті спілкування військовозобов`язаний ОСОБА_3 отримав направлення проходження ВЛК та повідомив що відмовляється від його проходження у зв`язку з тим, що має невирішені сімейні обставини. Крім того він повідомив що відмовляється від проходження у зв`язку з відсутністю медичних документів для повної і об`єктивної оцінки стану здоров`я.

Станом на 11.06.2025 року гр. ОСОБА_3 військово-лікарську комісію не пройшов та відмовляється її проходити.

Відповідно до абз.4 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного ( міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до абз.5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів Державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо Захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізацій чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює: час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні розпочав діяти особливий період, який діє і дотепер.

Гр. ОСОБА_3 під час дії в Україні особливого періоду порушив вимоги абз. 4 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме відмовляється від проходження військово-лікарської комісії, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Оскаржуваною постановою встановлено, що наведеним ОСОБА_3 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 ст. 210-1 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн.

Вирішуючи питання про наявність в діях позивача ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, суд виходить з такого.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ч. 3 ст. 210 -1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у випадку порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто від 17000 грн. до 17000 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

На території України особливий період розпочався 17.03.2014 року відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію».

Аналізуючи поняття «особливий період», визначене в Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Законі України «Про оборону України» особливий період охоплює період мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до абз. 3 ст. 4 «Про оборону України» з моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

На разі в Україні, згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, введено правовий режим воєнного стану, який є результатом фактичного початку воєнних дій, та який продовжено.

Стаття 22 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» визначає, що громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Позивач факт відмови від проходження військово-лікарської комісії та факт відмови від отримання копії постанови про притягнення його до відповідальності заперечує, зазначає, що взагалі не був повідомлений про розгляд адміністративної справи відносно нього, а справу розглянуто за його відсутності.

Судом також встановлено, що вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 29 липня 2003 року у справі №1-63/03 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді одного року позбавлення волі. Відповідно до ст.. 75 КК України він звільнений від відбування покарання з випробувальним строком 2 роки. Вирок набрав законної сили 13.07.2003 року (а.с.25).

Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 23 листопада 2011 року у справі №1-155/11 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 06.01.2012 року (а.с.26-27).

За змістом пункту 1 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (Положення №154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з пунктами 9, 11 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 (Порядок №1487).

Відповідно до пунктів 2, 3, 4, 5 Порядку №1487 військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період.

Відповідно до Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №559 від 16.05.2024 передбачено, що військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини шостої статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559 Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа (п.1).

Для забезпечення військового обліку громадян України використовується Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який призначений для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно з пунктом 79 Порядку №1487 районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема:

-організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці;

-здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством;

-виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку;

-організовують оповіщення та у разі потреби можуть здійснювати безпосередньо через військових посадових осіб, військовослужбовців, державних службовців, працівників, визначених рішенням керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання (роботи, навчання тощо) шляхом вручення повісток під їх особистий підпис (додаток 11) та/або рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям;

-проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього;

-виконують архівно-довідкову роботу з питань військового обліку.

Таким чином, обов`язки щодо ведення обліку військовозобов`язаних покладені на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з п. 6 ч. 6 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції, що була чинною до 17.05.2024 включно, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України, які: були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

В подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 №3633-IX (Закон №3633-IX), ч.6 статті 37 вказаного Закону викладено у такій редакції:

«Виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:

1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;

2) припинили громадянство України;

3) визнані непридатними до військової служби;

4) досягли граничного віку перебування в запасі.

18.05.2024 набрав чинності «Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (Порядок №560).

Відповідно до п. 4 розділу «Загальні питання» Порядку №560 передбачено, що на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані:

- особи, звільнені з військової служби у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади". Такі особи, призвані на військову службу під час мобілізації, призначаються на військові посади, крім посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади;

-особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України;

-особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі -особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;

-засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.

Як вже встановлено судом, ОСОБА_3 за вчинення злочинів був засуджений вироками Октябрського районного суду м. Полтави від 29 липня 2003 року у справі №1-63/03 за ч. 1 ст. 186 КК України, та від 23 листопада 2011 року у справі №1-155/11 за ч. 2 ст. 186 КК України.

У зв`язку з цим 13 січня 2021 року ОСОБА_3 був виключений з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_9 на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції, що була чинною до 17.05.2024 року.

Зазначена обставина підтверджується тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 13 січня 2021 року (а.с.18).

Враховуючи вищенаведені норми, станом на червень 2025 року, з 18.05.2024 року редакція частини шостої статті 37 Закону №2232-ХІІ не передбачає такої підстави для виключення з військового обліку як засудження до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання.

Тобто, з набранням чинності вказаних змін до частини шостої статті Закону №2232-XII виключено підставу виключення з військового обліку, яка була застосована до позивача 25.04.2023 року.

Поряд з цим, за змістом п. 2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин червень 2025 року), взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України, які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань, якщо раніше не перебували на військовому обліку.

У пункті 4 Порядку № 560 передбачено, що на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.

На момент виникнення спірних правовідносин, строк проведення мобілізації продовжено.

На підставі викладеного громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, котрі відповідно до підпункту 6 пункту 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підлягають виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) і не входять до кола осіб, визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як такі, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Абзацом п`ятим частини дев`ятої статті 1 Закону №2232-ХІІ встановлено, що військовозобов`язані це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Згідно з абзацами сьомим і дев`ятим пункту 2 частини першої статті 37 Закону №2232-ХІІ (в редакції, чинній з 18.05.2024 року) взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають громадяни України:

-які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників;

-які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку.

З наведених правових норм вбачається, що взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають всі військовозобов`язані громадяни України, які досягли 25-річного віку. Водночас, Закон №2232-ХІІ не містить обмежень щодо кількості раз, скільки громадянин України, який досяг 25 років, може бути взятий на військовий облік у випадку, якщо він раніше перебував на військовому обліку призовників.

Тобто, громадянин України, який раніше перебував на військовому обліку призовників і був виключений з військового обліку військовослужбовців, підлягає взяттю (поновленню) на військовий облік військовослужбовців у разі, якщо підстави, за якими він був виключений, відпали.

Згідно з частинами першою та другою статті 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Судимість має правове значення у разі вчинення нового кримінального правопорушення, а також в інших випадках, передбачених законами України.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 16 Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості вказано, що при вирішенні питання про погашення судимості правове значення має не тільки наявність вироку суду, яким особу визнано винною у вчиненні злочину, а й підстави та час її звільнення від відбування покарання, оскільки саме з цього часу в передбачених законом випадках особа вважається такою, що не має судимості, або починає обчислюватися строк, протягом якого вона вважатиметься такою, що має судимість.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові й загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала.

Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості під час вирішення будь-яких питань, у тому числі й для характеристики особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості та є неприпустимим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.09.2018 у справі № 647/1831/15-к.

Згідно вироку Октябрського районного суду м.Полтави від 23 листопада 2011 року у справі №1-155/11 ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання рахувати з 27 червня 2010 року.

Враховуючи викладене, згідно пункту 1 статті 89 КК України, наявні підстави вважати, що судимість позивача за вказаним вироком є погашеною, і він є таким, який не має судимості.

Тому суд відхиляє доводи позивача щодо безпідставності взяття його на військовий облік і направлення для проходження військово-лікарської комісії.

Ту обставину, що він відмовився від проходження військово-лікарської комісії, позивач не заперечував, хоча вважає свої дії правомірними.

Згідно ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Тому не підлягає доказуванню та обставина, що позивач відмовився від проходження військово-лікарської комісії.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 правомірно притягнутий до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Статтею 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки суд дійшов висновку, що позивач правомірно притягнутий до відповідальності, підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Вирішуючи клопотання позивача про поновлення строку на оскарження постанови № 3011 від 11 червня 2025 року, суд бере до уваги, що в тексті такої постанови відсутній підпис позивача про одержання її копії.

Вказані обставини суд розцінює як такі, що свідчать про поважні причини пропуску позивачем встановленого законом строку на оскарження постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Оскільки судом встановлено, що позивач строк на оскарження постанови № 3011 від 11 червня 2025 року пропустив з поважних причин, наявні підстави для поновлення пропущеного позивачем процесуального строку.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати відшкодуванню йому не підлягають.

Керуючись ст.ст. 246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ВИРІШИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови ІНФОРМАЦІЯ_10 від 11 червня 2025 року № 3011.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , проживаючий: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,

відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складений 25.08.2025 року.

Головуючий О.А.Самсонова