Справа № 346/2662/25
Суддя: Сольський В. В.
Дата ухвалення: 2025-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 346/2662/25
Провадження № 2-а/346/100/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді Сольського В. В.

за участю секретаря судового засідання Біди Ю.Б.,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломия судове засідання по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по справі,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області про поновлення строків на оскарження, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по справі, в якій просить: скасувати постанову ГБВ № 079398 від 07.05.2023 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову зазначила, що в травні 2023 році як внутрішньо-переміщена особа поселилась зі своєю родиною в притулку (шелтері), що знаходиться в м. Коломия. Від перших днів перебування там почались погрози, цькування, порушення спокою, у тому числі й у нічний час , фізичні напади, обмеження у доступі до санітарно-побутових умов зі сторони інших мешканців притулку.

У травні 2023 року нею неодноразово здійснювались виклики поліції за номером 102 у зв`язку з порушенням прав членів її родини - погрозами вбивством, підозрілою поведінкою окремих мешканців притулку, які кожного дня були в стані алкогольного сп`яніння, поводились агресивно, заважали спати, вибивали двері, здійснювали напади, нанесли їй тілесні ушкодження тощо. З 03.05.2023 по 08.05.2023 нею було здійснено понад 10 викликів поліції.

Через два роки вона дізналась, що 07.05.2023 року поліцією було винесено щодо неї постанову ГБВ № 079398 за здійснення нею цього ж дня о 17 год 57 хв завідомо неправдивого виклику поліції по факту погрози фізичною розправою, хоча такого факту в дійсності не було. Її притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладено штраф в розмірі 850 грн.

Ухвалою суду від 29.05.2025 у даній справі було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Від Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області 09.06.2025 року на адресу суду направлено заяву про заміну відповідача у справі, а також надано наявні у них матеріали по справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою суду від 21.07.2025 у даній справі позивачці поновлено строк звернення до суду з позовом, заяву про збільшення розміру позовних вимог повернуто позивачці без розгляду, залучено до справи другого відповідача - Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області.

Позивачка в судове засідання не з`явилась. Через канцелярію суду подала заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримують та наполягає на їх задоволенні.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату та час судового розгляду.

Відповідно до пунктів 1, 8 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з частинами другою, третьою статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Судом встановлено, що 07 травня 2023 року відносно позивачки ОСОБА_1 інспектором СРПП Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Вальчишин Г.І. винесено постанову ГБВ № 079398 за ст. 183 КУпАП за фактом того, що 07.05.2023 року о 17 год 57 хв в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 здійснено завідомо неправдивий виклик спеціальних служб, а саме вона зателефонувала на спецлінію «102» та повідомила про факт «погрози розправою або вбивством» хоча такого факту насправді не було. Накладено на ОСОБА_1 штраф в розмірі 850 грн. Від підпису в постанові про отримання її копії - відмовилась. Згідно відмітки в постанові - копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності надіслано рекомендованим листом за вих. № 63771103/158-2023 від 08.05.2023 (а.с. 42).

Згідно електронного рапорта поліції зафіксовано надходження 07.05.2023 року о 17:57 год повідомлення зі служби 102 (ЄО за 4573 від 07.05.2023) від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 жит. АДРЕСА_1 , про те, що сусідка ОСОБА_2 погрожує заявниці, перебуває в стані алкогольного сп`яніння, чіпляється до людей. Виїздом ГРПП на місце події було встановлено, що заявниця здійснила завідомо неправдивий виклик на лінію 102. Поспілкувавшись з особами, на які вказувала заявниця, факт погрози фізичною розправою не знайшов свого підтвердження, про що особи надали письмові пояснення. На заявницю складено адміністративну постанову за ст. 183 КУпАП (ГБВ 079398), у зв`язку із відмовою в присутності понятих складено адміністративний протокол за ст. 183 КУпАП (ВАВ 786116). Додатково надійшла колективна заява від мешканців даного будинку про те, щоб прийняти міри відносно ОСОБА_1 , оскільки остання вчиняє конфлікти, порушує громадський порядок (а.с. 37).

Відповідно до Довідки від 31.05.2023 за результатами проведення перевірки по матеріалах ЄО № 4573 від 07.05.2023, складеної інспектором СРПП Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Вальчишин Галиною, підтверджуються вищевказані обставини. Зазначено. Що подія була зафіксована на нагрудну камеру (а.с. 38).

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно із ч.1ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищенаведені приписи законодавства щодо збирання доказів обов`язок доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення покладається законом на відповідача.

В той же час відповідачі жодних належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо винесення постанови про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності суду не надали.

При цьому суд наголошує, що ухвалою суду про відкриття провадження у справі за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ від 29 травня 2025 року відповідачу було запропоновано у встановлений строк подати до суду відзив на позовну заяву та витребувано всі наявні у нього докази, на підставі яких було винесено оскаржувану постанову.

Проте, станом на дату розгляду адміністративного позову, відповідачами, як суб`єктами владних повноважень відзив до суду не подано.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 183 КУпАП передбачено відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань.

Як вбачається із матеріалів справи позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП за те, що 07.05.2023 року о 17 год 57 хв в АДРЕСА_1, нею було здійснено завідомо неправдивий виклик спеціальних служб, а саме за те, що вона зателефонувала на спецлінію «102» та повідомила про факт «погрози розправою або вбивством» хоча такого факту насправді не було.

Як зазначено в рапорті поліцейського, факт вчинення позивачкою правопорушення підтверджується поясненнями опитаних поліцейським осіб, на яких вказувала заявниця, однак самих письмових пояснень цих осіб до матеріалів справи відповідачами не надано. Не надано також і відеозапису з нагрудних камер поліцейських, який би підтверджував вказані обставини.

Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Випадок притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП не належить до винятків, передбачених статтею 258 КУпАП, тому в даному випадку поліцейською на місці вчинення правопорушення мав би бути складений протокол про адміністративне правопорушення.

Як зазначено в електронному рапорті поліцейського, на місці вчинення відносно позивачки був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 183 КУпАП серії ВАВ № 786116. Однак, копія вказаного протоколу відповідачами до матеріалів справи не долучена.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Доказів вручення позивачці оскаржуваної постанови чи її надіслання на її адресу відповідачами не надано. Зокрема не долучено акта, складено в присутності свідків про відмову ОСОБА_1 від підпису та отримання копії постанови, на який є посилання в електронному рапорті поліцейського, а також не надано доказів направлення рекомендованого листа, посилання на який міститься в копії оскаржуваної постанови.

Щодо рапорту поліцейського, як доказу провини Тихонової Н.В., суд зазначає, що рапорт поліцейського не є беззаперечним доказом, оскільки у розумінні ст. 251 КУпАП, такий рапорт не може вважатися належним і допустимим доказом учинення особою адміністративного правопорушення.

Таку ж позицію висловив Верховний Суду від 20.05.2020 р. у справі №524/5741/16-а. Верховний Суд, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Не є також беззаперечним доказом вини особи і сама постанова у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (постанова Верховного Суду від 14 травня 2020 року в справі № 240/12/17).

Також не є доказом підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП колективна заява від 07.05.2023 року (а.с. 39) мешканців притулку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, оскільки викладені в цій заяві факти не стосуються обставин вчинення ОСОБА_1 описаного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення.

Суд вважає за необхідне наголосити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Однак, з наданих відповідачем доказів неможливо встановити наявність події та складу адміністративного правопорушення і відповідно правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивачки до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерела права.

На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів:(п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05;п,53 Рішення ЄСПЛ у справі «ОСОБА_3 проти України» від 15.10.2010 р., заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, шо допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 26.06.2019р. у справі №536/1703/17.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи встановлені судом обставини, норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова не ґрунтується на належних та допустимих доказах, прийнята з порушенням процедури розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, тому позовна заява підлягає задоволенню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивачки та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

З огляду на наведене, інші наявні в матеріалах справи докази, які не стосуються оскаржуваної постанови та процедури її винесення, судом не аналізуються.

На підставі ч. 1 ст. 139 КАС України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст. 2, 5, 48, 77, 243 246, 250, 255, 286, 292 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову інспектора СРПП Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Вальчишин Г.І. ГБВ № 079398 від 07.05.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 605,60 грн сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідачі: Коломийський районний відділ поліції ГУНП в Івано-Франківській області, адреса: м. Коломия, вул. Тараса Шевченка, 11а.

Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області, адреса: м. Івано-Франківськ, вул. Академіка Сахарова, 15, .

Суддя: Сольський В. В.