Справа № 620/5606/25
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2025-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2025 року Чернігів Справа № 620/5606/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Приватного підприємства "СПЕЦТРАНС" до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом Приватного підприємства «СПЕЦТРАНС» (далі також позивач, ПП «СПЕЦТРАНС») до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі також відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування до Приватного підприємства «СПЕЦТРАНС» адміністративно-господарського штрафу № ПШ 139462 від 23.04.2025 на суму 17 000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оспорювана постанова прийнята без урахування всіх обставин справи, що мають значення для прийняття рішення. Зокрема зазначено, що у межах спірних правовідносинах позивач не підпадає під визначення автомобільного перевізника, а відтак не є суб`єктом відповідальності, передбаченої ст.60 Закону України №2344-ІІІ. Також, висновок посадових осіб відповідача щодо наявності недоліків у товарно-транспортній накладній є необґрунтований і суперечить нормам чинного законодавства та судовій практиці. За таких обставин просить суд позов задовольнити повністю.

02.06.2025 ухвалою суду провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки під час перевірки ТЗ марки VOLVO, державний номерний знак НОМЕР_1 виявлено порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд встановив таке.

28.03.2025 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області проведена рейдова перевірка транспортного засобу марки VOLVO, державний номерний знак НОМЕР_1 ( далі ТЗ), власником якого є ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , наявного в матеріалах справи.

У свою чергу з матеріалів справи суд встановив, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем з 19.01.2001, за видами діяльності: Вантажний автомобільний транспорт, складське господарство, надання в оренду вантажних автомобілів, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, роздрібна торгівля пальним, 46.90 неспеціалізована оптова торгівля, оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами, оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами, оптова торгівля фруктами й овочами, оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно розпорядження від 09.01.2020 №02, ФОП Єфименко С.Ю. прийняв на роботу ОСОБА_3 .

За результатами перевірки, 28.03.2025 посадовими особами відповідача складений акт № 064793, в якому зафіксовано порушення ст. 34 ЗУ «Про автомобільний транспорт» (перевізник не забезпечив виконання вимог цього Закону), а саме: товарно-транспортна накладна оформлена з порушенням вимогам ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» відсутній код ЄДРПОУ автомобільного перевізника, відсутні відомості про транспортний засіб довжина, ширина, висота.

Водій транспортного засобу ОСОБА_3 із вищезазначеним актом ознайомлений, однак зазначив, що не згоден з його висновками, про що в акті є відповідна відмітка та підпис.

Надалі, Відділом державного нагляду (контролю) у Чернігівській області призначено справу до розгляду територіального органу Укртрансбезпеки із зазначенням часу 23.04.2025 з 10 год. 00 хв. до 11 год. 00 хв. і місця розгляду справи.

23.04.2025 посадовими особами відповідача, за порушення законодавства про автомобільний транспорт, прийнята постанова про застосування до Приватного підприємства «СПЕЦТРАНС» адміністративно-господарського штрафу № ПШ 139462 від 23.04.2025 на суму 17 000 грн.

Вважаючи оспорювану постанову такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у даній справі, суд надає таку оцінку в межах питанням правильності визначення саме позивача, в якості суб`єкта відповідальності та накладення на нього адміністративно-господарських санкцій оскаржуваною постановою.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року № 2344-III (далі - Закон № 2344-III).

Стаття 1 Закону №2344-III визначає, що автомобільним перевізником є фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

В свою чергу, згідно з вказаною нормою права водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка, а послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - це перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Відповідно до ст. 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен, серед іншого, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

За правилами ст. 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Водночас перелік необхідних документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не є вичерпним, оскільки ст. 48 Закону № 2344-III визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи необхідні для внутрішніх перевезень вантажів.

Таким чином, водій повинен мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення, серед яких є товарно-транспортна накладна.

Загальними нормами Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 визначено, що ТТН це документ на вантаж, а не документ, який визначає автомобільного перевізника.

Приписами пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку № 363 від 14.10.1997, визначено:

Перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Відповідно до пункту 11.1 зазначених Правил, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Приписами пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку №363 від 14.10.1997, визначено, що товарно-транспортна накладна це єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Аналіз вищезазначених положень Правил та форми, яка наведена в додатку 7 до цих Правил, свідчить, що у будь-якому разі товарно-транспортна накладна має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити), визначену цими Правилами та відображену у додатку.

Зокрема щодо перевізника, (повне найменування (прізвище (за наявності), власне ім`я та по батькові (за наявності), унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (за наявності), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України, або податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія (за наявності) та номер паспорта громадянина України (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це

відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті)). Щодо ТЗ - ширина, висота, довжина.

Як вже встановив суд, водієм ОСОБА_3 , який перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 , під час перевірки посадовим особам відповідача надано: посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, товарно-транспортна накладна № від 27.03.2025 форма №1-ТН.

Разом з тим, товарно-транспортна накладна № від 27.03.2025 не відповідає вимогам Правил № 363, оскільки не містить коду ЄДРПОУ перевізника ПП «СПЕЦТРАНС», та відомості про транспортний засіб (довжина, широта, висота), які є обов`язковими відповідно до ст. 48 Закону №2344-ІІІ, а також істотними умовами, у вказаному документі зазначено не було.

Тобто вказана ТТН не ідентифікує особу позивача як перевізника.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду від 23.11.2023 у справі №340/4637/22, де суд касаційної інстанції вказав з чого необхідно виходити під час офіційного з`ясування всіх обставин справи в контексті належного установлення автомобільного перевізника в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт" щодо якого проводиться перевірка:

(1) У кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

(2) Основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення.

При цьому, суд звертає увагу, що формування та збір документів для перевезення завершується на початку руху та всі документи щодо перевезення мають бути у водія на руках. Саме на місці зупинки (події) мають бути надані первинні документи, інші документи на підставі яких здійснюється перевезення та саме на підставі цих, а не складених в інший час документів та наявних поза місцем події, встановлюються фактичні обставини, зокрема, щодо перевізника.

Носієм доказової інформації щодо встановлених таким чином обставин, є первинні документи контролю, що складаються контролюючим органом, акти, довідки - відповідно до зазначених вище правил і процедур, передбачених вищезгаданими профільними нормативно-правовими актами.

Водночас надана ТТН № від 27.03.2025 не є носієм доказової інформації щодо встановлених обставин, оскільки не містить всіх необхідних реквізитів щодо перевізника (код ЄДРПОУ перевізника ПП «СПЕЦТРАНС», відомості про транспортний засіб (довжина, широта, висота), тому не є достовірним доказом відповідно до ст. 75 КАС України.

Інші документи, які б досліджувались в ході перевірки, на підтвердження статусу перевізника ПП «СПЕЦТРАНС», відповідачем суду не надано.

У свою чергу суд звертає увагу на те, що загальними нормами Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 визначено, що ТТН це документ на вантаж, а не документ, який визначає автомобільного перевізника.

Отже, відповідачем не доведено достовірними доказами, що саме позивач у спірних правовідносинах, є перевізником.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач, у спірних правовідносинах не мав правового статусу перевізника, що виключає можливість накладення на нього адміністративно-господарського штрафу.

Водночас, не встановлення відповідачем належного перевізника є безумовною підставою для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови, що у свою чергу виключає необхідність надання оцінки іншим аргументам позивача на підтримку заявлених позовних вимог.

За таких обставин, слід дійти висновку, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 139462 від 23.04.2025 прийнята без встановлення належного перевізника (суб`єкта відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт).

Таким чином, в межах спірної ситуації позивач не є автомобільним перевізником, а отже не може бути суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Тому відповідач не мав правових підстав для застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000, 00 грн. згідно з абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону №2344-III.

Відтак оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 2 КАС України вказано, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наведеного та враховуючи встановлені обставини у справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, з урахуванням вказаної норми КАС України на користь позивача належить стягнути 2422,40 грн судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору.

Щодо клопотання позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн на підтвердження яких позивачем надані відповідні документи, суд зазначає таке, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами частин першої та другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно частиною дев`ятою статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування вказаного виду судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд звертає увагу, що доводи й позиція сторін протягом усього часу розгляду справи не змінювалась, думку відповідача щодо застосування співмірності, справа № 620/5606/25 віднесена судом до справ незначної складності.

Отже, усі ці витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному зв`язку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним.

Враховуючи викладене, вказані обставини свідчать, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та об`ємом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом, тому суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 139462 від 23.04.2025 на суму 17 000,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області Державної служби України з безпеки на користь Приватного підприємства «СПЕЦТРАНС» судовий збір в розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп), сплачений відповідно до квитанції від 14.05.2025 та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн (чотири тисячі гривень).

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Позивач: Приватне підприємство «СПЕЦТРАНС» вул.Громадська,47,м.Чернігів,14037 .

Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті вул. Антоновича, 51,м. Київ,03150 .

Повний текст рішення виготовлено 25 серпня 2025 року.

Суддя І.І. Соломко