Справа № 420/15636/25
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2025-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Радчука А.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії № 54 від 25.02.2025 на виконання рішення суду;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити призначення та виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 09.04.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на користь позивача було ухвалено судове рішення у справі № 420/15731/24, яким зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути по суті заяву ОСОБА_1 № 2665 від 09.04.2024 про призначення пенсії за вислугу років, врахувавши до пільгового стажу періоди роботи з 01.01.2002 по 18.01.2002, з 11.10.2017 по 31.10.2019, з 07.11.2019 по 05.02.2024.

За результатами звернення позивача щодо виконання судового рішення у справі № 420/15731/24, 05.05.2025 року на поштову адресу позивача надійшов лист Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 25.02.2025 № 1500-0217-8/52058 з доданими до нього рішенням про відмову у призначенні пенсії № 54 від 25.02.2025 та розрахунком стажу. Відмова мотивувалась тим, що відсутній необхідний стаж станом на 11.10.2017, оскільки спеціальний стаж заявника станом на 11.10.2017 становить 19 років 10 місяців 26 днів з необхідних 20 років.

Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 54 від 25.02.2025, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Доводи позову мотивовані тим, що відповідно до п. г ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі. Посилаючись на те, що відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» необхідними умовами є наявність страхового стажу 30 років, а у позивача 41 рік, та пільгового стажу вислуги років 20 років, а у позивача 26 років, позивач просить зобов`язати відповідача здійснити призначення та виплату йому пенсії за вислугу років відповідно до п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 09.04.2024 року.

Ухвалою суду від 26.05.2025 року позовну заяву залишено без руху, а позивачу надано десятиденний строк на усунення недоліків.

27.05.2025 року від представника позивача надійшла заява, якою недоліки позовної заяви було усунуто шляхом надання до суду доказів на підтвердження сплати судового збору.

Ухвалою суду від 04.06.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

18.06.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує.

Як зазначено у відзиві, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.09.2024 по справі №420/15731/24, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2025, Головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянуто по суті заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), № 2665 від 09.04.2024 про призначення пенсії за вислугу років, зараховано до пільгового стажу періоди роботи з 01.01.2002 по 18.01.2002, з 11.10.2017 по 31.10.2019, з 07.11.2019 по 05.02.2024, однак у призначенні пенсії вирішено відмовити.

Прийняте рішення відповідач обґрунтовує тим, що відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", тобто на 11.10.2017, мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення. Згідно пункту 2-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та пункту г статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, право на пенсію за вислугу років мають механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах - після досягнення віку 55 років і при стажі роботи станом на 11.10.2017 року: для чоловіків не менше 26 років 06 місяців, з них не менше 20 років на зазначеній роботі. Як встановлено відповідачем, позивач вказаним вимогам не відповідає, оскільки спеціальний стаж позивача станом на 11.10.2017 становить 19 років 10 місяців 26 днів, замість необхідного 20 років.

З огляду на вищезазначене, рішення №54 від 25.02.2025 відповідач вважає правомірним та обґрунтованим, а підстави для задоволення позову - відсутніми.

18.06.2025 року представником позивача подано відповідь на відзив.

У відповіді на відзив представник позивача апелював доводам відзиву стосовно відсутності у позивача станом на 11.10.2017 спеціального стажу 20 років тим, що положення п. "г" ст. 55 Закону України №1788 для призначення пенсії за вислугу років вимагає 20 років спеціального стажу на момент звернення, а не станом на 11.10.2017.

Інші заяви по суті справи учасниками справи не надавались.

З огляду на заявлені позивачем вимоги, справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою від 09.04.2024 року про призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, яким прийнято рішення №54 від 17.04.2024 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з недостатністю необхідного пільгового стажу. Страховий стаж особи становить 41 рік 5 місяців 18 днів. Станом на 11 жовтня 2017 року стаж за вислугу років становить 19 років 9 місяців 2 дні.

Позивач оскаржив рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №54 від 17.04.2024 у судовому порядку (адміністративна справа №420/15731/24).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.09.2024 року у справі №420/15731/24, яке набрало законної сили 13.01.2025 року, визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ в Рівненській області №54 від 17.04.2024 року про відмову у призначенні пенсії. Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області повторно розглянути по суті заяву ОСОБА_1 № 2665 від 09.04.2024 про призначення пенсії за вислугу років врахувавши до пільгового стажу періоди роботи з 01.01.2002 по 18.01.2002, з 11.10.2017 по 31.10.2019, з 07.11.2019 по 05.02.2024.

Супровідним листом від 25.02.2025 року вих. №1500-0217-ч/52056 позивачу повідомлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області на виконання рішення суду від 27.09.2024 по справі №420/15731/24 прийнято рішення №54 від 25.02.2025 року.

Згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №54 від 25.02.2025 року, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.09.2024 по справі №420/15731/24, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2025, Головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянуто по суті заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), № 2665 від 09.04.2024 про призначення пенсії за вислугу років та вирішено відмовити у призначенні пенсії за вислугу років згідно пункту "г" статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення", у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу станом на 11.10.2017 -20 років.

Відповідно до змісту цього рішення, згідно пункту 2-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та пункту "г" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", право на пенсію за вислугу років мають механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах після досягнення віку 55 років і при стажі роботи станом на 11.10.2017 року: для чоловіків не менше 26 років 06 місяців, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Вік заявника 57 років.

Страховий стаж заявника становить 41 рік 07 місяців 18 днів.

Страховий стаж заявника на 11.10.2017 становить 35 років 09 місяців 18 днів.

Спеціальний стаж заявника на 11.10.2017 становить 19 років 10 місяців 26 днів

Спеціальний стаж заявника згідно рішення суду становить 26 років 02 місяці 16 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.09.2024 по справі №420/15731/24, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2025, до пільгового стажу зараховано періоди роботи з 01.01.2002 по 18.01.2002, з 11.10.2017 по 31.10.2019, з 07.11.2019 по 05.02.2024.

Не погоджуючись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №54 від 25.02.2025 року про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунок і виплата пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004 року.

Відповідно до пункту 2-1 розділу XV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII набрав чинності 11.10.2017 року.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. г ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення у редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі - Закон № 213-VІІІ), право на пенсію за вислугу років мають механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах:

чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі;

жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 15 років на зазначеній роботі.

Відповідно до п. г ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення у редакції Закону № 213-VIII від 02.03.2015, право на пенсію за вислугу років мають механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах - після досягнення 55 років і при стажі роботи:

для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі;

для жінок - не менше 25 років, з них не менше 15 років на зазначеній роботі.

Разом із тим, рішенням Конституційного Суду України від 4 червня 2019 року

№ 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Отже, пункт г ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення діє у редакції, яка передбачає, що право на пенсію за вислугу років мають механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах:

чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Отже, спеціальний стаж роботи для призначення пенсії на підставі пункту г ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення складає 20 років.

Згідно обставин справи, по досягненню 55-років позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії на підставі пункту г ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №54 від 25.02.2025 року, прийнятим на виконання рішення суду від 27.09.2024 по справі №420/15731/24, повторно розглянуто по суті заяву ОСОБА_1 від 09.04.2024 про призначення пенсії за вислугу років та вирішено відмовити у призначенні пенсії за вислугу років згідно пункту «г» статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення", у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу станом на 11.10.2017 - 20 років.

Спеціальний стаж заявника, з урахуванням рішення суду від 27.09.2024 по справі №420/15731/24 щодо зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 01.01.2002 по 18.01.2002, станом на 11.10.2017 становить 19 років 10 місяців 26 днів.

Отже, відмова пенсійного органу у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до п. «г» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» обґрунтована посиланням на п. 2-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV, а саме відсутністю необхідного станом на 11.10.2017 спеціального стажу роботи 20 років.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що положення п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» для призначення пенсії за вислугу років вимагає 20 років спеціального стажу на момент звернення, а не станом на 11.10.2017.

Надаючи оцінку наведеним обставинам справи, суд виходить з наступного.

Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (далі - Закон №2148-VIII), що набрав чинності 11 жовтня 2017 року, доповнено пунктом 2-1 розділ XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV.

Відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачених статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно п. 16 Закону розділу XV Прикінцеві положення №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Тобто, виходячи з пунктів 2-1, 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV, відповідні умови для призначення пенсії за вислугу років мають визначатись на день набрання чинності Законом України №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", тобто 11.10.2017.

Вказані законодавчі положення неконституційними не визнавались.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 з одного боку, та Законом № 1058-ІV з іншого в частині обмеження права на пільговий стаж, здобутий після 11 жовтня 2017 року.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 2-р/2019, а не Закону № 1058-ІV.

У Рішенні від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що "положення частини третьої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності" (абзац десятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Конституційний Суд України зазначає, що до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави. Гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй.

Одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної" (абзац шостий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018 № 1-р/2018).

Юридична визначеність є ключовою у питанні розуміння верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; юридична визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин; юридична визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми (поняття „легітимні очікування") (Доповідь „Верховенство права", схвалена Європейською Комісією „За демократію через право" (Венеційською Комісією) на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року).

Принцип юридичної визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).

Верховний Суд у постанові від 06.11.2023 року у справі №240/24/21 сформував правовий висновок у правовідносинах щодо застосування пункту "в" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням Рішення № 2-р/2019 при наявності колізії з п. 2-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону №1058.

Вказаний правовий висновок релевантний до спірних правовідносин.

Як висновує Верховний Суд, обмежуючи пунктом 2.1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV врахування спеціального стажу, здобутого після 11.10.2017 для набуття права на призначення пенсії за вислугою років, є порушенням принципу юридичної визначеності та верховенства права.

Так, за позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою в постанові від 3 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20 за подібних правовідносин:

«Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду також не погоджується з посиланням скаржника на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, відповідно до якого положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку скаржника, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду вважає, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV».

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається зі спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 54 від 25.02.2025, спеціальний стаж заявника, з урахуванням рішення суду від 27.09.2024 по справі №420/15731/24 щодо зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 01.01.2002 по 18.01.2002, з 11.10.2017 по 31.10.2019, з 07.11.2019 по 05.02.2024, становить 26 років 02 місяці 16 днів.

За такого правового регулювання та встановлених обставин, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20, суд дійшов висновку, що відмова відповідача в призначенні пенсії позивачу, який на час звернення до відповідача досяг 55 років, мав страховий стаж 41 рік 07 місяців 18 днів, спеціальний стаж - 26 років 02 місяці 16 днів, є протиправною.

У зв`язку з викладеним, враховуючи, що єдиною підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії відповідачем зазначено відсутність достатнього станом на 11.10.2017 спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до п. «г» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", тоді як судом встановлено, що станом на день звернення позивача із заявою про призначення пенсії, спеціальний стаж останнього становив більше 20 років, що відповідає вимогам п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 54 від 25.02.2025 року, як такого, що не відповідає критеріям ч. 2 ст. 2 КАС України.

Судом встановлено, що позивач задовольняє усім вимогам законодавства щодо призначення пенсії на підставі п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що свідчить про відсутність в даному випадку дискреції відповідача в питанні призначення пенсії за віком.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З урахуванням абз. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058, позивач набув право на призначення пенсії з 09.04.202024 року (з дня звернення за пенсією).

З огляду на зазначене, оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності, для належного та ефективного захисту порушених прав позивача, суд вважає необхідним зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити призначення та виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 09.04.2024 року.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить задовольнити.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат здійснюється на користь позивача у розмірі 1211,20 грн., де 1211,20 грн. - ставка судового збору сплачена позивачем за звернення до суду із цим позовом.

У відповідності зі ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день (ч. 6 ст. 120 КАС України).

У зв`язку з перебуванням судді у відпустці, справу розглянуто у перший робочий день після виходу з відпустки 25.08.2025 року.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74, 76-77, 90, 132, 139, 242-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 54 від 25.02.2025 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити призначення та виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 09.04.2024 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку і строки, встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук