Справа № 240/5760/25
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року м. Житомир справа № 240/5760/25

категорія 102020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Філії "Центрального лісового офісу" ДП "Ліси України", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Громадської організації "Проти придурків та ідіотів" про визнання протиправною відповіді, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Філії "Центральний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Громадської організації "Проти придурків та ідіотів", в якому просить суд:

- визнати протиправною відповідь Філії "Центральний лісовий офіс" ДСГП "Ліси України" на запит позивача від 22.02.2025 року за № 204 "22.02.25 ЦЛО запит керівник винагорода", яка викладена в листі № 1840/36.6 - 2025 від 28.02.2025 року, протиправною;

- зобов`язати Філію "Центральний лісовий офіс" ДСГП "Ліси України" надати позивачу відповідь на його запит від 22.02.2025 року за № 204 "22.02.25 ЦЛО запит керівник винагорода".

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з наміром здійснення громадського контролю за недопущенням розкрадання державного майна та контролю за його ефективним використанням звернувся до відповідача із запитом на інформацію щодо надання документів, зазначених у вказаному запиті, однак, відмовивши у наданні усіх запитуваних документів, відповідач порушив право позивача на доступ до публічної інформації, гарантоване статтею 3; пунктом 2 частини 1 статті 4; пунктом 6 частини 1 статті 14; частиною 2 статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

На думку позивача, рішення про відмову у наданні інформації було прийняте відповідачем без дотримання вимог, встановлених частиною 2 статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" (трискладовий текст), та з порушенням статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Представник відповідача у відзиві на позов заперечила проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що в частині інформацію про майновий стан та персональні дані директора філії Дзюбенка О.М. запитувана позивачем інформація містить конфіденційну інформацію й згоду на поширення такої інформації керівник не надавав.

Стосовно витребування інвентаризаційних описів об`єктів нерухомості філії представник відповідача зауважила, що йдеться про інформацію, яка накопичується у Єдиному реєстрі об`єктів державної власності та надання якої з Реєстру є безоплатним для всіх користувачів, в тому числі громадян. Стверджує, що відповідно до пункту 3 "Положення про Єдиний реєстр об`єктів державної власності", затвердженого постановою КМ України від 14.04.2004 року № 467, Фонд державного майна України, як розпорядник реєстру, надає інформаційно-довідкові послуги користувачам Реєстру.

Серед іншого, не заперечуючи, що за змістом статті 13 Закону "Про доступ до публічної інформації" державне підприємство може бути розпорядником щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради, представник відповідача вказує, що позивач не є особою, інтерес якої в одержанні інформації можна розглядати саме як суспільний інтерес.

У відповідності до положень частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами із прийняттям рішення відповідно до частини 5 статті 250 КАС України.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.02.2025 року позивач та Громадська організація "Проти придурків та ідіотів", керівником якої є позивач, звернулись до Філії "Центральний лісовий офіс" ДП "Ліси України" із запитом на інформацію, у якому просили надати:

1) копію (електронну копію) інвентаризаційних описів об`єктів нерухомої власності Філії "Центральний лісовий офіс" станом на 01.01.2022 року, 01.01.2023 року, 01.01.2024 року та 01.01.2025 року;

2) копію Положення про Філію "Центральний лісовий офіс", розпорядчого документа про затвердження даного Положення, яким визначено право та порядок використання вказаного майна;

3) копію наказу про призначення ОСОБА_2 керівником філії "Центральний лісовий офіс" та наказів про призначення попередніх керівників філії, з дати створення філії по даний час;

4) копію розпорядчого (чи іншого) документа, яким визначено джерела, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага ОСОБА_2 та попередніх керівників філії, з дати створення філії по даний час;

5) інформацію про джерела, дати та помісячні суми виплаченої оплати праці, винагороди, додаткового блага всім керівникам філії "Центральний лісовий офіс" з дати створення філії по даний час.

Розглянувши вказаний запит, Філія "Центральний лісовий офіс ДСГП "Ліси України" 28.02.2025 року надала відповідь за № 1840/36.6-2025, до якої долучила "Положення про Філію "Центральний лісовий офіс Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" і наказ про призначення Дзюбенка О.М. директором та у якій повідомила запитувача про те, що Філія є відокремленим підрозділом ДСГП "Ліси України", отже не є розпорядником запитуваної інформації.

Одночасно відповідач зауважив, що заявлена Підприємством політика відкритості та гласності відображає стратегічні цілі та цінності Підприємства, що не означає, водночас, що всі аспекти діяльності Підприємства, в тому числі ті, що містять конфіденційну інформацію та комерційну таємницю, будуть розголошуватись публічно, на що у Підприємства є законні причини в умовах воєнного стану.

Вважаючи відповідь відповідача не вмотивованою, оскільки у відмові не застосовано "трискладового тесту", передбаченого частиною 2 статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації", позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд керується таким.

Предметом розгляду цієї справи є оцінка дій відповідача щодо дотримання ним вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації" під час розгляду запиту позивача.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з статтею 5 Закону України від 02.10.1992 року № 2657-XII "Про інформацію" (далі - Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до частин 1, 2 статті 7 Закону № 2657-XII право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 року №2939-VI (далі Закон №2939-VІ).

Відповідно до статті 1 Закону №2939-VІ публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з пунктами 1, 6 статті 3 Закону № 2939-VІ право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом, юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Статтею 5 Закону № 2939-VІ визначено, що доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Як передбачено статтею 12 Закону № 2939-VI, суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону № 2939-VІ встановлено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Статтею 14 Закону № 2939-VІ передбачено, що розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно з частинами 1, 2 статті 19 Закону № 2939-VІ запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 20 Закону № 2939-VІ розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

За приписами частини 21 статті 22 Закону № 2939-VІ розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Згідно з частиною 2 статі 22 Закону № 2939-VІ відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Як встановлено частиною 3 статті 22 Закону № 2939-VІ, розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Стаття 23 Закону № 2939-VІ передбачає, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: відмову в задоволенні запиту на інформацію; відстрочку задоволення запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача (частина 2 статті 23 Закону № 2939-VІ).

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України (частина 3 статті 23 Закону № 2939-VІ).

Згідно з вимогами частини 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом з доказів у справі встановлено, що з витребуваних позивачем інформації та документів відповідачем фактично надано лише копії Положення про Філію "Центральний лісовий офіс ДСГП "Ліси України" та наказу про призначення ОСОБА_2 на посаду директора Філії.

Решту питань відповідач залишив без задоволення, обмежившись посиланням на те, що він не є розпорядником запитуваної позивачем інформації та зауваживши про те, що в умовах воєнного стану доступ до конфіденційної інформація та комерційної таємниці обмежений для збереження репутації підприємства, уникнення зловживання та маніпуляції, підриву діяльності підприємства.

Однак, відповідач надав позивачеві таку відповідь, не зваживши на норми частин 5, 6, 7 статті 6, статті 15 Закону № 2939-VІ "Про доступ до публічної інформації", частини 3 статті 5 Закону України від 01.06.2010 року № 2297-VI "Про захист персональних даних", які визначають коло інформації, до якої не може бути обмежено доступ, та статей 7, 8 ,9 Закону № 2939-VІ і статті 21 Закону України "Про інформацію", котрі вказують, яка інформація може бути обмежена у доступі, а також залишивши поза увагою припис частини 2 статті 19 Закону, згідно якої запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Окрім усього іншого, відповідач, посилаючись на те, що він не є розпорядником запитуваної позивачем інформації, в порушення частини 3 статті 22 Закону № 2939-VІ, не перенаправив запит позивача від 22.02.2025 року належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.

Внаслідок недотримання відповідачем положень частини 3 статті 22 Закону "Про доступ до публічної інформації" порушено право позивача на отримання інформації.

Верховний Суд у постановах від 26.03.2020 року у справі № 280/936/17, від 18.04.2018 року у справі №815/2232/16 дійшов висновку, що не виконавши вимоги статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", а саме не направивши запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача, суб`єкт владних повноважень порушив норми Закону України "Про доступ до публічної інформації", що має наслідком визнання дій такого суб`єкта владних повноважень щодо ненадання публічної інформації за запитом протиправними.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що порушення норм Закону України "Про доступ до публічної інформації" має наслідком визнання дій відповідача за запитом протиправними.

Відповідно до частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Отже, належним та ефективним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язати відповідача повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 22.02.2025 року з врахуванням вимог частини 3 статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" та надати обґрунтовану відповідь з урахуванням висновків суду.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Філії "Центральний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (18009, місто Черкаси, провулок Медичний, будинок, 4, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Громадської організації "Проти придурків та ідіотів" (12504, Житомирська область, м.Коростишів, вул. Святкова, 48, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відповідь Філії "Центральний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на запит Хоменка від 22.02.2025 року за № 204 "22.02.25 ЦЛО запит керівник винагорода", викладену у листі від 28.02.2025 року № 1840/36.6-2025.

Зобов`язати Філію "Центральний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" надати ОСОБА_1 відповідь на його запит від 22.02.2025 року за № 204 "22.02.25 ЦЛО запит керівник винагорода" з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко