Справа № 640/18100/22
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2025-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2025 року Справа№640/18100/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А., розглянувши в спрощеному (письмовому) провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшли матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, в якій позивач просить:

визнати протиправним та скасувати наказ № 432 о/с від 01.12.2021 директора Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про з посади «помічника оперуповноваженого 1-го відділу управління забезпечення захисту Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України»;

поновити на посаді «помічника оперуповноваженого 1-го відділу управління забезпечення захисту Департаменту захисту Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України»;

звільнити з посади «помічника оперуповноваженого 1-го відділу управління забезпечення захисту Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України» на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» - «за станом здоров`я (через хворобу)».

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що був протиправно звільнений з посади «помічника оперуповноваженого 1-го відділу управління забезпечення захисту Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України» в порушення частин 1, 2 статті 38 КЗпП України двотижневого строку та пункту 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 тримісячного строку винесення наказу про звільнення.

Позивач наполягає, що написав рапорт на звільнення під тиском 25.11.2021 без зазначення домовленого та узгодженого з керівництвом передчасного терміну звільнення 06.12.2021. Тому вважає наказ про звільнення протиправним, оскільки винесений в порушення передбаченого законодавством терміну.

Позивач зазначає, що також має право на звільнення за станом здоров`я через хворобу, так як на підставі направлення відділу кадрового забезпечення Департаменту під час медичного обстеження 03.05.2022 в нього встановлена наявність захворювання на час звільнення, пов`язане з проходженням служби. Згідно з висновком МСЕК від 27.07.2022 позивачу встановлена друга група інвалідності.

Враховуючи наведене, позивач вважає порушеним право на отримання відповідної одноразової допомоги, передбаченої у разі звільнення за станом здоров`я (через хворобу), в зв`язку з чим звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.10.2022 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Питання строків звернення до суду вирішено розглянути з урахуванням відзиву відповідача.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року матеріали справи прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на законність прийнятого наказу про звільнення. Відповідач наполягає, що служба в поліції є добровільною і може бути припинена за власним бажанням поліцейського за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII. Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Посилаючись на практику Верховного Суду, зазначає, що видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника поліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення , є правомірним.

Тобто, до закінчення визначеного у пункті 68 Положення № 114 строку служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови, якщо між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби в поліції, було досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється.

Ураховуючи, що ОСОБА_1 у рапорті від 25.11.2021 просив звільнити його зі служби в поліції з конкретної дати, а саме з 06.12.2021, наказом Департаменту від 01.12.2021 № 432 о/с він був звільнений зі служби в поліції саме з 06.12.2021, що не суперечить чинному законодавству України.

Відповідач звертає увагу суду, що позивач із заявою (рапортом) про відкликання або не розгляд його рапорту від 25.11.2021 до Департаменту не звертався та доказів протилежного до суду не надав. Також позивач у своєму рапорті, написаному власноручно, зазначив, що від проходження військово-лікарської комісії відмовляється.

Посилання позивача про необхідність його звільнення зі служби в поліції відповідно до пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліції» відповідач вважає безпідставним, оскільки підставою для звільнення є рішення медичної комісії про непридатність до служби в поліції, а дії щодо видачі свідоцтва про хворобу з постановою ВЛК щодо поліцейських та військовослужбовців, які визнані непридатними до подальшої служби, реалізуються невідкладно.

Враховуючи викладене, вважає, що Департамент діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначенні законами та нормативно правовими актами України, не спричинивши при цьому порушення прав позивача та норм чинного законодавства України.

Згідно зі статтею 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. До основних засад судочинства відноситься, зокрема, розумний строк розгляду справи судом. Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. За визначенням пункту 11 частини першої статті 4 КАС України розумний строк - найкоротший строк розгляду і вирішення адміністративної справи, достатній для надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушених прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Відповідно до наведених норм, враховуючи здійснення судочинства в умовах збройної агресії проти України та період відпустки головуючого у справі, справа розглянута впродовж розумного строку, необхідного для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив службу у Національній поліції України.

Наказом Департаменту від 01.12.2021 № 432 о/с відповідно до пункту 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1 помічника оперуповноваженого 1-го відділу управління забезпечення захисту з 06 грудня 2021 року на підставі рапорту ОСОБА_1 від 25.11.2021, з виплатою компенсації за 40 діб невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2021 році, установивши розмір премії за грудень 2021 року у розмірі 88,458%.

Станом на день звільнення:

стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби 19 років 03 місяці 11 днів;

вислуга років у пільговому обчисленні 05 років 01 місяць 08 днів.

Трудову книжку, військовий квиток, витяг з наказу ДВБ від 01.12.2021 № 432 о/с ОСОБА_1 отримав під підпис 06.12.2021, що підтверджується власноручним підписом позивача на оскаржуваному наказі та на послужному списку в особовій справі позивача.

29.12.2021 позивачу видано направлення № 88 на проходження медичного огляду лікарської (військово-лікарської) експертизи.

03 травня 2022 року постановою № 9 Центральної медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «ГМЦ МВС України» у позивача встановлені захворювання, пов`язані з проходженням служби в поліції.

27 липня 2022 року Медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції (довідки серії 12 ААВ № 300923 та серії 12 ААА № 050708).

Вважаючи протиправним наказ відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначаються Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VІІІ (далі Закон № 580-VІІІ).

Звільнення зі служби в поліції врегульовано статтею 77 Закону № 580-VIII, яка в редакції на час звільнення позивача містила такі приписи:

1. Поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється:

1) у зв`язку із закінченням строку контракту;

2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції;

3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції;

4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

5) через службову невідповідність;

6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

7) за власним бажанням;

8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій);

9-1) у зв`язку з наявністю реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб;

10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а також рішенням суду про визнання його активів або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави;

11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

2. Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

3. День звільнення вважається останнім днем служби.

Приписами статті 60 Закону № 580-VIII встановлено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 3 статті 59 Закону № 580-VІІІ рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

З метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими, розроблено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції та Перелік документів з питань проходження служби, які затверджені наказом МВС від 23.11.2016 № 1235, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2016 року за № 1668/29798.

Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку № 1235 рішення з питань проходження служби в поліції оформлюються письмовими наказами по особовому складу.

Згідно з пунктом 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі Положення № 114).

Відповідно до пункту 68 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

З урахуванням наведеного правового регулювання спірних відносин, в якості підстав для скасування оскарженого наказу позивач посилається на недотримання відповідачем строку звільнення, передбаченого пунктом 68 Положення № 114.

Позивач зазначає, що оскільки ним поданий рапорт про звільнення за власним бажанням 25.11.2021, такий рапорт повинен був бути поданий не пізніш як за три місяці до дня звільнення.

Дослідивши вказані доводи та зміст рапорту позивача від 25.11.2021, суд встановив, що у вказаному рапорті позивачем ОСОБА_1 чітко зазначено прохання звільнити його зі служби в Національній поліції за власним бажанням «з 06 грудня 2021 року».

Досліджена судом копія рапорту позивача від 25.11.2021 візуально не містить ознак виправлень, дописок, змін у почерку тощо.

Позивач не заперечує власноручне написання такого рапорту, додавши його копію до позовної заяви.

Вказуючи на написання рапорту від 25.11.2021 під тиском, позивачем не надано жодних посилань на обставини та причини здійснення такого тиску. Зокрема, матеріали справи не містять відомостей про те, якою особою, коли саме та в якій формі на позивача здійснювався тиск з метою примусити його подати рапорт про звільнення.

Відповідно, матеріали справи не містять жодного доказу вчинення тиску на позивача з метою спонукати до написання рапорту про звільнення.

Щодо доводів позивача про протиправність звільнення без дотримання тримісячного строку попередження, суд зауважує, що пункт 68 Положення № 114 покладає саме на особу, які виявила бажання звільнитися зі служби, обов`язок попереджати про таке бажання прямого начальника органу внутрішніх справ не пізніш як за три місяці до дня звільнення. Проте у разі, якщо поліцейський бажає звільнитися раніше, без дотримання такого строку попередження, відповідна посадова особа має право погодити таке бажання та прийняти рішення у строк, про який просить поліцейський.

Вказаний висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду, які застосовуються при розгляді цієї справи згідно з нормами частини 5 статті 242 КАС України.

Зокрема, у постанові від 11 серпня 2021 року у справі №826/7075/16 Верховним судом зазначено:

«44. Тлумачачи застосування пункту 68 Положення № 114 Верховний Суд України [у постанові від 24 червні 2014 року у справі № 21-241а14] зазначив, що така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.

Проте у межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк.

Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Таким чином, видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника міліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною.

…

46. Зважаючи на наведені положення законодавства у поєднанні зі згаданою правозастосовною практикою, можемо погодитися з думкою відповідача про можливість звільнення працівника поліції (за власним бажанням) у більш стислі строки, аніж через три місяці від дати попередження (подання рапорту). Водночас, для цього має бути обопільна згода/намір двох сторін - того, хто звертається з таким рапортом, і того/тих, хто ухвалює рішення про звільнення. За відсутності такої домовленості звільнення за власним бажанням, хоч і на підставі рапорту, не може вважатися правомірним, якщо особу звільнено менш ніж за три місяці від дня подання рапорту про звільнення.

47. За подібних обставин справи аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах, зокрема, від 09 лютого 2021 року (справа № 826/10404/16) і від 30 вересня 2020 року (справа № 826/16621/17), яка, по суті, основується на згаданому правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 24 червня 2014 року у справі № 21-241а14…».

Отже, враховуючи висловлене позивачем бажання звільнитися з органів національної поліції 06.12.2021, відповідачем правомірно задоволено таке бажання шляхом видання наказу № 432 о/с від 01.12.2021, що вказує на наявність згоди сторін про дату звільнення позивача.

На наявність такої згоди вказує подальша поведінка позивача, який після видання 01.12.2021 наказу про звільнення саме з 06.12.2021 не висловив будь-яких заперечень з цього приводу.

06.12.2021 позивач без заперечень отримав трудову книжку, військовий квиток, витяг з наказу №432 о/с під розписку, що підтверджується наданими відповідачем засвідченими копіями письмових доказів.

Як зазначено у позовній заяві, 29.12.2021 позивач отримав у відділі кадрового забезпечення відповідача направлення №88 на медичний огляд, при цьому також не заявляючи про свою незгоду з датою звільнення.

В подальшому, звертаючись до відповідача із заявою від 16.08.2022 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, на яку отримав відповідь від 13.09.2022, позивач також не заявив про невідповідність дати чи підстав його звільнення.

З наведених підстав при розгляді справи суд не встановив порушень з боку відповідача при звільненні ОСОБА_1 , через що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу № 432 о/с від 01.12.2021 задоволенню не підлягають.

Решта позовних вимог про поновлення на посаді та звільнення за іншою підставою є похідними від вимог про скасування наказу № 432 о/с від 01.12.2021, через що також задоволенню не підлягає.

Крім того, обраний стороною позивача спосіб судового захисту суд вважає неналежним, оскільки позивачем не заявлено вимог про зміну дати чи підстави звільнення. Вимоги про поновлення на посаді не пов`язані з бажанням продовжувати службу в Національній поліції, оскільки супроводжуються одночасною вимогою про звільнення позивача на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» - «за станом здоров`я (через хворобу)».

Водночас, остання вимога про звільнення не містить дати бажаного звільнення та не може бути задоволена судом, оскільки не належить до способів судового захисту порушеного права. Суд не має підстав приймати самостійне рішення про звільнення за відсутністю вимог про зміну дати чи формулювання підстав такого звільнення, яке вже здійснене відповідачем.

Суд також враховує, що за своїм змістом заявлені вимоги не спрямовані на поновлення позивача на службі. Викладення позовної заяви вказує на мету заявленого позову призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності.

Надаючи оцінку вказаному інтересу, яким мотивовані заявлені позовні вимоги, суд зазначає, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII (в редакції на час звільнення позивача) поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Такого рішення медичної комісії про непридатність до служби в поліції станом на час звільнення 06.12.2021 матеріали справи не містять.

Тобто, наведена підстава звільнення не могла бути застосованою до позивача при його звільненні 06.12.2021, оскільки станом на вказану дату були відсутні висновки про хворобу ОСОБА_1 .

У своїй заяві про звільнення від 25.11.2021 позивач відмовився від проходження військово-лікарської комісії.

За приписами пункту 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

У постанові військово-лікарської комісії №39 від 03.05.2022 зазначено про те, що захворювання позивача пов`язані з проходженням служби, проте така постанова складена через більш ніж шість місяців після видання спірного наказу від 01.12.2021 і за своїм змістом не вказує, що виявлені захворювання перешкоджають проходженню служби.

Документи про встановлення інвалідності у позивача датовані 27.07.2022, що виключає застосування формулювання підстав звільнення з органів Національної поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII.

Отже, суд не встановив підстав для поновлення позивача на службі чи зміни формулювання підстав його звільнення.

Безпосередніх позовних вимог щодо одноразової грошової допомоги при звільненні позивачем у цій адміністративній справі не заявлено.

З наведених підстав суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Через відсутність судових витрат у справі суд не здійснює їх розподіл.

Керуючись статтями 2, 139, 241-246, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ) про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення виготовлений та підписаний в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Г.А. Чекменьов