Справа № 760/21842/24
Суддя: Букіна О. М.
Дата ухвалення: 2025-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Букіної О.М.,

за участю секретаря судового засідання Черчукан В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача - адвокат Батіг В.В. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, в якому просить: визанати незаконною та скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД № 508938 від 31.08.2024 за ч. 2 ст. 140 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

В обгрунтування своїх позовних вимог зазначає, що працівником поліції не було враховане те, що позивачка ОСОБА_1 в даному випадку не є суб`єктом правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 140 КУпАП.

Так, у протоколі зазначено, що ОСОБА_1 нібито допустила функціонування тимчасової споруди для проведення підприємницької діяльності, але позивач не є суб`єктом підприємницької діяльності, а ні фізичною особою-підприємцем, а ні власником юридичної особи, яка здійснює підриємницьку діяльність, будь-яких доказів з цього приводу не надано працівниками поліції, які складали вищевказану постанову серії БАД № 508938 від 31.08.2024.

Крім того, у протоколі не зазначено, які саме нормативи щодо обладнання на вулицях місць провадження робіт було порушено. На переконання представника позивача, при винесені оскаржуваної постанови суб`єкт владних повноважень керувався формальним підходом, не з`ясував всіх обставин події.

Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП є недоведеним і необґрунтованим, а складання оскаржуваної постанови було вчинене з порушенням норм закону.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив позов задовольнити.

11.09.2024 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу передано до провадження судді Букіній О.М.

Ухвалою суду від 11.09.2024 справу було прийнято до провадження суду та призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позивачу судом було надіслано копію ухвали суду від 11.09.2024. Відповідачу судом було надіслано копію ухвали суду від 11.09.2024 та копію позовної заяви із додатками.

08.10.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено зокрема про те, що частиною першою статті 140 КУпАП відповідальність несе лише посадова особа. Це означає, що особа повинна мати певну службову посаду або виконувати певні функції в межах своєї діяльності, щоб бути притягнутою до відповідальності. Тобто, в такому випадку правопорушення стосується виконання службових обов`язків або функцій, які можуть виконувати тільки особи, що займають відповідні посади. В той час, коли частина 2-4 цієї статті передбачає, що відповідальність за вчинене правопорушення можуть нести громадяни (фізичні особи), посадові особи, громадяни суб`єкти господарської діяльності. Тому, на переконання відповідача, твердження позивача, що вона не є суб`єктом правопорушення передбаченого частиною другою статті 140 КУпАП є безпідставними, всі обставини справи були розглянуті, і відповідно до матеріалів справи, позивачка підпадає під визначення суб`єкта інкримінованого їй правопорушення, оскільки вона діяла у межах сфери, яка підпадає під дію частини другої статті 140 КУпАП. Таким чином, на думку відповідача, доводи позивача не відповідають дійсності і не має юридичних підстав для скасування постанови або зміни її змісту.

16.10.2024 на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якому зазначено, що доводи, наведені відповідачем у відзиві, навпаки підтверджують відсутність такого правопорушення. Так, сам відповідач зазначає, що позивач лише виконувала трудові обов`язки в кіоску, забезпечуючи його функціонування. Водночас у постанові йдеться про «допущення функціонування тимчасової споруди», у схемі - про інші порушення, а у відзиві - про «проведення робіт на автомобільних дорогах». Таке суперечливе тлумачення суті порушення свідчить про довільне застосування норм КУпАП.

Частина 2 ст. 140 КУпАП передбачає відповідальність за порушення порядку погодження проведення робіт чи встановлення об`єктів, але не встановлює обов`язку фізичної особи, яка не є суб`єктом господарювання, погоджувати розміщення тимчасової споруди для підприємницької діяльності. Позивач не є власником та не розміщувала жодних тимчасових споруд, зокрема й за адресою: АДРЕСА_1 .

За таких обставин, відповідач не спростував незаконність та необгрунтованість оскаржуваної постанови, що свідчить про наявність підстав для задоволення позову.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Спірні правовідносини носять публічно-правовий характер та виникли між сторонами у зв`язку з незгодою позивача з рішенням суб`єкта владних повноважень щодо порушення позивачем Правил дорожнього рухута накладення, у зв`язку з цим, на нього адміністративного стягнення у виді штрафу.

Судом встановлено, що 31.08.2024 інспектором взводу 9 роти 3 батальйону 3 УПП в Харківський області ДПП старшим лейтенантом поліції Мірчєвим Сергієм Івановичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД № 508938 про застосування відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП.

У постанові серія БАД № 508938 від 31.08.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі зазначено, що 31.08.2024 о 09:50 год. в м. Харкові, вул. Євгена Котляра, 8/10, гр. ОСОБА_1 допустила функціонування тимчасової споруди для проведення підприємницької діяльності/торговельної точки без погодження уповноваженим підрозділом Національної поліції України, чим порушила ст. 52-3 ЗУ «Про дорожній рух», п.п. 25-2, п. 26, п. 27 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, п. 31 а ПДР, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2. ст. 140 КУпАП.

У судовому засіданні досліджені долучені відповідачем до відзиву на позовну заяву схема до постанови/протоколу по справі про адміністративне правопорушення серії БАД №508938 від 31.09.2024, акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 31.08.2024, відео з бодікамери 471779, за 31.08.2024, які підтверджують функціонування тимчасової споруди для проведення підприємницької діяльності (торгівельної точки) в місці, зазначеному в оскаржуваній постанові про притягнення до адміністративної відповідальності.

Отже, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що уповноваженою особою 31.08.2024 складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії стосовно ОСОБА_2 за частиною 2 статті 140 КУпАП, якою на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Згідно з диспозицією частини 2 статті 140 КУпАП адміністративним правопорушенням є порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування.

Таким чином, диспозиція ч. 2 ст. 140 КУпАП є бланкетною, оскільки не містить в собі переліку конкретної діяльності/бездіяльності, за вчинення/невчинення яких настає адміністративна відповідальність, а лише відсилає до змісту норм, що визначають порядок погодження певних видів діяльності іншими актами законодавства.

Стаття 52-3 Закону України "Про дорожній рух встановлює повноваження Національної поліції у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серед яких, зокрема: погодження відповідно до вимог цього Закону, інших законодавчих актів проектів на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, залізничних переїздів, комплексів дорожнього сервісу та інших споруд у межах відведення автомобільних доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг.

Нормою пункту 1.5. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306(далі ПДР), встановлено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно з вимогами пункту 32.1. ПДР з уповноваженими підрозділами Національної поліції узгоджуються: розміщення в смугах відведення автомобільних доріг або червоних лініях міських вулиць і доріг та їх штучних спорудах кіосків, павільйонів, рекламоносіїв, пересувних торговельних пунктів, а також на прилеглих територіях, будинках, спорудах - адміністративних приміщень підприємств, установ та організацій. З органами Національної поліції узгоджуються також інші питання забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені законодавчими актами.

За змістом статті 18 Закону України «Про автомобільні дороги - складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, стоянки таксі, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі, майданчики для паркування.

Відповідно до приписів частини 1 статті 37 цього Закону будівництво споруд, об`єктів дорожнього сервісу, автозаправних станцій, прокладення інженерних мереж та виконання інших робіт у межах смуги відведення автомобільних доріг здійснюються згідно з дозволом органів державного управління автомобільними дорогами та за попереднім погодженням з відповідними підрозділами Національної поліції в порядку, передбаченому законодавством України.

Тимчасові споруди для провадження підприємницької діяльності на автомобільних дорогах розміщуються відповідно достатті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності, а у разі їх розміщення у межах смуги відведення автомобільних доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг» - за погодженням з відповідним підрозділом Національної поліції відповідно доабзацу п`ятогочастини першої статті 52-3 Закону України «Про дорожній рух» (п. 25-2 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користуванняними та охорони, затверджений постановою КМУ від 30.03.1994 №198).

Досліджені в судовому засіданні схема до постанови/протоколу по справі про адміністративне правопорушення серії БАД №508938 від 31.08.2024, відео з бодікамери 471779 за 31.08.2024, підтверджують те, що тимчасова споруда для проведення підприємницької діяльності (торгівельна точка) розміщена на проїжджий частині автомобільної дороги по вул. Євгена Котляра, 8/10, м.Харкові.

Суд зазначає, що суб`єктами адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП, є громадяни, посадові особи, громадяни - суб`єкти господарської діяльності.

Як вбачається із постанови по справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 508938 від 31.08.2023, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн., який передбачений для громадян. Тобто, з викладеного вбачається, що постанова винесена відносно фізичної особи.

Жодних доказів про те, що фізична особа, громадянка ОСОБА_1 є відповідальною за погодження з відповідними підрозділами Національної поліціїв порядку, передбаченому законодавством України розміщення тимчасової споруди для проведення підприємницької діяльності суду не надано, зокрема про те, що вона перебуває у трудових відносинах з підприємством або громадянином суб`єктом господарської діяльності, що провадить таку діяльність і на неї законодавством або внутрішніми документами суб`єкта господарювання покладено обов`язок отримання відповідного погодження.

Щодо посилання представника позивача на те, що була порушена процедура притягнення позивачки до адміністративної відповідальності внаслідок не здійснення, особою, яка розглядала справу про відповідне адміністративне правопорушення, детального повідомлення характеру і причин інкримінованого у провину позивачу адміністративного правопорушення, слід зазначити,що відповідні відомості були детально викладені в оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення.

Суд зазначає, що інспектором взводу 9 роти 3 батальйону № 3 УПП в Харківський області ДПП старшим лейтенантом поліції Мірчевим С.І. в оскаржуваній постанові зазначено про порушення пункту 32.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306, який стосується технічного стану транспортних засобів та їх обладнання, що в свою чергу не має відношення до обставин адміністративного правопорушення, за яке відповідач притягнута до адміністративної відповідальності.

Суд зауважує, що відповідальність за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 140 КУпАП наступає у випадку відсутності відповідного погодження уповноваженого органу Національної поліції на встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування. Диспозиція зазначеної норми не передбачає відповідальність особи за розміщення та функціонування тимчасової споруди для проведення підприємницької діяльності у межах смуги відведення автомобільних доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг без отримання погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції, за що позивач притягнута до адміністративної відповідальності оскаржуваною постановою.

Суд також зазначає, що в оскаржуваній постанові вказано, що 31.08.2024 о 16:40 год. в м. Харкові, вул. Євгена Котляра, 8/10а, ОСОБА_1 допустила функціонування тимчасової споруди для проведення підприємницької діяльності/торговельної точки без погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції України. Ця обставина підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, будь-які докази того, що ОСОБА_1 проводилися роботи на автомобільних дорогах, вулицях відсутні. При цьому, необхідність погодження органом Національної поліції дозволів на проведення робіт на автомобільних дорогах та вулицях, передбачена 1 статті 37 Закону «Про автомобільні дороги», зі змісту положень якої слідує, що такі роботи пов`язані з виробничою діяльністю на автомобільних дорогах.

На підставі цього суд приходить до висновку, що розміщення та функціонування тимчасової споруди торгівельної точки на автомобільних дорогах не може розглядатися як виконання робіт, пов`язаних з виробничою діяльністю на автомобільних дорогах.

Отже,суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Згідно з положеннями частини 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормою частини 2 статті 251 КУпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 252 КУпАП).

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, а також Протоколи до неї, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі. Крім того, відповідно до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп /2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно статті 62 Конституції України, положення якої закріплює принцип невинуватості, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Крім того, суд враховує положення частини 3 статті 62 Конституції України, яка визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський Суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня2011року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня1978року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, SeriesA заява № 25).

Принцип презумпції невинуватості, передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах. Фактичні обставини встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та відповідно обґрунтованості та законності прийняття оскаржуваної постанови відповідачем.

Приймаючи до уваги викладене вище суд приходить до висновку, що будь-які докази, на основі яких можна було б дійти висновку, що відповідач вчинила інкриміноване їй адміністративне правопорушення і в її діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП відсутні.

За змістом частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В той же час, в порушення вказаних вимог, відповідачем не було вжито всіх заходів для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставини справи, що мали значення для її правильного вирішення, та що в свою чергу призвело до прийняття необґрунтованого та незаконного рішення.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваної постанови. Крім того, провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.

Крім цього позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 8, 9, 19, 77, 139, 241-247 Кодексу адміністративного судочинства України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності, задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД № 508938 від 31.08.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2. Ст.140 КУпАП - скасувати.

Провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.140 КУпАП - закрити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 484,48 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Шостого адміністративного апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складено 25.08.2025

Суддя О.М.Букіна