Справа № 320/39472/24
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

за участю секретаря судового засідання Фищук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом Дочірнього підприємства "Супер-Франт" до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

Дочірнє підприємства "Супер-Франт" звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області з вимогами визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.07.2024 №359980705; податкове повідомлення-рішення від 26.07.2024 №359930705.

Підставами позову визначено необґрунтованість висновку контролюючого органу за наслідками перевірки щодо відсутності підстав на отримання бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за податковий період квітень 2024 року, хоча право на отримання позивачем відповідних сум підтверджується документально; під час перевірки встановлено, що вся сума податкового кредиту була сформована за рахунок податку на додану вартість, сплаченого під час митного оформлення імпортованого товару, сплата якого відображається в електронній базі СЕА ПДВ та у доступних відповідачу базах даних Державної митної служби України; актом перевірки підтверджено право на формування ДП "Супер-Франт" податкового кредиту, відображеного у податковій декларації з податку на додану вартість за квітень 2024 року та наявність якого є підставою для формування від`ємного значення об`єкта оподаткування за податку на додану вартість та суми, заявленої до бюджетного відшкодування; згідно з актом перевірки не заперечується реальність господарських операцій позивача комісіонерами, проте єдиною підставою відмови - стала відсутність оплати комісіонеру за договором комісії; недоліки оформлення договірних відносин не можуть бути підставою для позбавлення права позивача на декларування відповідних податкових зобов`язань, які підтверджується належними первинними документами, в тому числі платіжними дорученнями та митними деклараціями; відповідачем не враховано, що товари, які придбавались на користь позивача були ввезені на територію України після сплати митних платежів.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 26 липня 2024 року №359960705 та №359980705.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне зґясування всіх обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.06.2025 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Головного управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року.

06.08.2025 судом оголошено по справі перерву до 20.08.2025.

У судовому засіданні 20.08.2025 представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник позивача у судове засідання 20.08.2025 не зґявився, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду апеляційної скарги.

20.08.2025 судом оголошено встапну і резолютивну частини постанови.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Дочірнє підприємство "Супер-Франт" зареєстровано як юридична особа, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Основними видами діяльності є підприємства (Види діяльності за КВЕД) 14.19 Виробництво іншого одягу й аксесуарів (основний); 46.41 Оптова торгівля текстильними товарами; 47.51 Роздрібна торгівля текстильними товарами в спеціалізованих магазинах; 47.71 Роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах; 47.79 Роздрібна торгівля уживаними товарами в магазинах.

Засновником позивача зазначено Організацію людей з обмеженими можливостями "Пролом" (ідентифікаційний код 39003145).

ДП "Супер-Франт" отримано пільги з оподаткування, відповідно до розпорядження Київської ОДА №993 від 26.09.2023. Відповідачем наявність пільг у позивача у спірному періодці не заперечувалось.

Посадовими особами Головного управлінням ДПС у Київській області, на підставі наказу Головного управління ДПС у Київській області від 19.06.2024 № 1675-п, відповідно до підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальної позапланової виїзної перевірки Дочірнього підприємства "Супер-Франт" (податковий номер 21624682)" та відповідно до підпункту 19-1.1.6 пункту 19-1.1 статті 19-1, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, підпункту 69.2, пункту 69 підрозділ 10 розділу ХХ "Перехідні положення Податкового кодексу України, проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДП "Супер-Франт" щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за квітень 2024 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 20.05.2024 року № від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування, з урахуванням поданого уточнюючого розрахунку щодо виправлення самостійно виявлених помилок від 19.06.2024 року №.

За результатами перевірки складено акт від 08.07.2024 року №38043/10-36-07-05/21624682 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Дочірнього підприємства "Супер-Франт" (податковий номер 21624682) щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за квітень у податковій декларації з податку на додану вартість від 20.05.2024 року № від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування".

Перевіркою з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за квітень 2024 року встановлено порушення ДП "Супер-Франт" вимог підпункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3 статті 198, пункту 200.1, підпункту "б" пункту 200.4 статті 200 Податкового Кодексу України з урахуванням вимог пункту 200.14 статті 200 Податкового Кодексу України, в результаті чого: відмовлено в отриманні бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за квітень 2024 року на загальну суму 33167177,00 грн.; завищено суму бюджетного відшкодування, податку на додану вартість (рядок 20.2.1) по декларації з податку на додану вартість з додатками за квітень 2024 року у розмірі 17660130,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки, ГУ ДПС у Київській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 26.07.2024: №359960705 за формою "В1" про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 17660130,00 грн.; №359980705 за формою "В3" про відмову в отриманні суми бюджетного відшкодуванні на рахунок платника у розмірі 33167177,00 грн.

Не погоджуючись з висновками акта перевірки та прийнятими на підставі його висновків податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що:

- підставою виникнення від`ємного значення з податку на додану вартість за проаналізованими господарськими операціями, є ввезення на митну територію України (імпорт) товарів (одяг, що був у користуванні, для подальшого використання; взуття, що було у користуванні, для подальшого використання; речі вживані несортовані з текстильних матеріалів);

- позивачем здійснювався імпорт товарів, тобто в межах спірних правовідносин підлягав застосуванню митний режим, відповідно до якого, іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей випускаються для вільного обігу на митній території України. митні декларації, які містяться в матеріалах справи були надані позивачем до перевірки. Відповідачем зауважень щодо їх форми та зазначених в них відомостей в акті перевірки не наведено;

- при цьому, сумніви щодо здійснення оплати не за отриманий товар, поставка товарів від контрагентів, у яких були відсутні контракти з нерезидентами, за висновком суду першої інстанції, гуртуються на припущеннях;

- контролюючим органом не надано доказів того, що за наслідками перевірки комісіонерів не встановлено укладання ними договорів з резидентами, і що найважливіше, товар не ввозився для позивача на митну територію України, натомість, судом досліджено первинні документи та ВМД, які підтверджують поставку товару;

- розмитнення товару через комісіонера в спірний період на відповідні суми підтверджується документально.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк:

- позивачем не надано доказів наявності податкових накладних, які підтверджують виконання договорів комісії, не надано доказів сплати митних платежів при імпорті товару;

- позивачем не оформлювались договірні відносини з нерезидентами, які поставляли товари, платіжні доручення не містять вказівки призначення платежу, що унеможливлює встановлення за які саме послуги здійснено оплату, з наданих доказів неможливо встановити, що саме ввезений на територію України товар використовувався позивачем у своїй господарській діяльності;

- у ДП «Супер Франт» фактично відсутнє право на отримання бюджетного відшкодування ПДВ за Договорами комісії до моменту повного виконання умов Договору.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Водночас, із визначеного в ПК України поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податку отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція принаймні теоретично (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості. Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності. З`ясування наміру платника податку на отримання економічного ефекту від господарської операції передбачає аналіз умов та обставин її здійснення.

Відповідно, економічний ефект відсутній в операціях, які призводять до збільшення задекларованих витрат платника та зменшують об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості.

Варто виходити з того, якою в тій чи іншій ситуації має бути поведінка добросовісного суб`єкта господарювання, що за звичайних умов ведення господарської діяльності зацікавлений у найбільшому скороченні своїх витрат.

Документальне обґрунтування наявності ділової мети передбачає наявність документів управлінського обліку, первинних документів, які платник податків використовує в господарській діяльності, зокрема, у перспективі, або коли наявна потреба в здійсненні збиткових операцій з огляду на стратегічні цілі чи несприятливі обставини. Такі документи мають містити загальноприйняті реквізити, такі як дата складання та підписи уповноважених осіб, і можуть бути використані під час перевірки або затребувані в установленому ПК України порядку.

Таким чином, ділова мета може бути відсутня лише в таких операціях: головною ціллю або однією з головних цілей операції є несплата (неповна сплата) суми податків та/або зменшення обсягу оподатковуваного прибутку платника податків; у зіставних умовах особа не була б готова придбати (продати) такі товари, роботи (послуги), нематеріальні активи, інші предмети господарських операцій, відмінні від товарів, у непов`язаних осіб.

Ураховуючи принцип превалювання сутності над формою, перевага має надаватися економічній сутності господарських операцій.

ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до норм пунктів 44.1., 44.3. статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).

Відповідно до підпунктів 14.1.36., 14.1.181. пункту 14.1. статті 14 Кодексу, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами; податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України, бюджетне відшкодування відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

ПК України встановлено: об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом (пункт 185.1 статті 185); датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення (пункт 187.8 статті 187 Податкового кодексу України); до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України (пункт 198.1 статті 198); датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (пункт 198.2 статті 198); податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198).

Пунктом 200.1 статті 200 ПК України, визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

За змістом пункту 200.4 статті 200 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на відповідний рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

Згідно з пунктом 201.12 статті 201 ПК України, у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.

Пунктом 206.1 статті 206 ПК України, визначено, що під час ввезення товарів на митну територію України суми податку підлягають сплаті до державного бюджету платниками податку до/або на день подання митної декларації безпосередньо на єдиний казначейський рахунок, крім операцій, за якими надається звільнення (умовне звільнення) від оподаткування.

Так, спірні правовідносини стосуються підтвердження платником податку - позивачем обґрунтованості задекларованої до бюджетного відшкодування суми податку на додану вартість за квітень 2024 року, та питання можливого завищення суми бюджетного відшкодування, податку на додану вартість по декларації з податку на додану вартість з додатками за квітень 2024 року.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що підставою прийняття ГУ ДПС у Київській області оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, є висновки контролюючого органу про те, що під час перевірки проведено аналіз банківських виписок щодо оплати митних платежів, розмитнення товарів через комісіонерів.

При проведенні аналізу виявлено перерахунок коштів на користь комісіонерів, але в призначені не зазначено призначення платежу - розмитнення ввезеного товару на суму 17660130,00 грн.

На підставі цього, контролюючий орган дійшов висновку, що позивач не здійснив сплату при ввезені товару на митну територію України.

Відповідачем також зазначено, що відсутні зареєстровані податкові накладні про надання послуг комісії у взаємовідносинах з комісіонерами в зв`язку з чим, контролюючий орган вважає, що позивач не має право на бюджетне відшкодування в розмірі 33167177,00 грн.

У акті перевірки також вказано, що основним чинником виникнення від`ємного значення з податку на додану вартість є: застосування нульової ставки оподаткування з податку на додану вартість згідно з пунктом 197.6 статті 197 та пункту 8 підрозділу 2 "Особливості справляння податку на додану вартість" розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України на підставі розпорядження Київської ОДА від 26.09.2023 №993 про надання дозволів на право користування пільгами з оподаткування підприємствам та організаціям громадських організацій осіб з інвалідністю та здійснення експортних операцій (одяг, що був у користуванні, для подальшого використання з текстильних матеріалів).

Розпорядження Київської ОДА №993 від 26.09.2023 позивачу надано дозвіл на право користування пільгами з оподаткування (пункту 142.1 статті 142, абзацу першого пункту 8 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, для здійснення господарської діяльності позивачем використовувалися приміщення, які розташовані за адресами: Київська область, Білоцерківський район, місто Біла Церква, вулиця Фастівська, будинок 23 на підставі договору оренди від 27.06.2023 №БЦ-27/06-23/01 з ТОВ "Компанія Константа 2020"; Дніпропетровська область, місто Дніпро, Чечелівський район, АДРЕСА_1 - 112,5 кв. м. на підставі договору оренди від 01.10.2023 №01/10-2023 з ФОП ОСОБА_1 ; Дніпропетровська область, місто Кам`янське, Заводський район, проспект Свободи, будинок 57/А - 610 кв.м. на підставі договору суборенди від 23.09.2023-30.04.2024 №01/10-23БП(1) та договору суборенди від 01.10.2023 №011023-1; Полтавська область, місто Полтава, вулиця Бірюзова Маршала, будинок 26/1 - 250 кв.м. на підставі договору суборенди від 23.06.2023 №23/06/23-1 з ТОВ "Ккомпанія алтей інвест"; місто Дніпро, вулиця Будівельників, будинок 34 - 500 м.кв. на підставі договору суборенди від 02.10.2023 №КТ-02/10-23/02 з ТОВ "Кристал торг".

Позивачем додано штатний розпис, затверджений директором підприємства, на ДП "Супер-Франт" загальна кількість працівників складала на 01.10.2023 - 48 осіб; на 01.01.2024 - 52 особи, що також не заперечувалось відповідачем.

Процес переробки/господарської діяльності складався з 3 основних етапів: 1 етап - імпортована сировина сортується за відповідними нормами, розподіляється за видами (речі, одяг, взуття, предмети побуту, постільна білизна тощо), кожний відсортований вид сортується на речі, які потребують або не потребують ремонту, потребують або не потребують перепродажної підготовки; 2 етап - речі, одяг, взуття, предмети побуту, постільна білизна тощо які потребують ремонту передаються у цех по виробництву, товари отримують придатний до продажу вид; 3 етап - пакування речей для продажу безпосередньо з цеху виробництва або складу.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ "Корнів", ТОВ "Смічов", ТОВ "Рітаріс", ТОВ "Фуншал", ТОВ "Харциск", ТОВ "Ешпада" укладено договори комісії від 22.09.2023 №SMI-SF-7, від 25.09.2023 №9-РІТ-СФ, від 28.12.2023 №FUN-SFR-01/24, від 02.01.2024 №KY-SF-1, від 28.12.2023 №ES-SF-3, відповідно до яких комісіонер зобов`язувався здійснювати: придбання у нерезидентів України вживаних одягу, взуття, речей. Асортимент, кількість, ціна та інші характеристики зазначеного товару визначаються у додатках до цього договору, які є його невід`ємною частиною; укладання імпортних зовнішньоекономічні договорів купівлі-продажу товару з нерезидентами України; зберігання та транспортування товару відповідно до базису поставки за контрактом; укладання необхідні договорів митного оформлення товару при отриманні та за необхідності міг виконувати всі необхідні митні платежі;

Пунктами 1.2-1.4 договорів, передбачалось, що товар який пройшов митне оформлення передається комісіонером комітенту, та є власністю комітента. Товар, що був предметом договорів, передається комісіонером комітенту за актом приймання-передачі у місці зберігання відповідними паріями товару та/або частинами партії товару згідно з додатками, які мали складатися на кожну партію товару окремо, за адресою, зазначеною у відповідному додатку. Сторони погодили, що вантажоодержувачем товару мав бути комісіонер.

Згідно з пунктами 3.1, 3.2, 3.4 договорів, визначалось, що імпортна ціна товару вказувалася в додатках до договорів. Комітент мав перераховувати грошові кошти для оплати продавцям нерезидентам України за поставлений товар на поточний рахунок комісіонера, зазначений в пункті 8 договору, в національній валюті Україні - гривні. Купівлю валюти для розрахунків із нерезидентами продавцям за поставлений товар комісіонер мав здійснювати самостійно та приймати на себе всі ризики щодо коливання курсі іноземної валюти). Ціною договорів визначалась вартість наданих комісіонером послуг відповідно до звітів комісіонера та актів прийому-передачі наданих послуг.

У акті перевірки зазначено, що до перевірки надано в повному обсязі ВМД та звіти комісіонера до них.

Ввезення товару на територію України згідно ВМД, здійснено комісіонером. Згідно з актами приймання-передачі товару до договору комісії - передачу здійснено на складі комітента (ДП "Супер-Франт").

На підтвердження виконання договорів комісії, позивачем додано до матеріалів справи акти надання послуг, акти прийому-передачі товару з комісії, звіти комісіонера, додатки до договорів, інвойси, CMR.

Водночас, відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції, а також під час апеляційного перегляду, не заперечувалось, що зазначені документи надавались під час перевірки, що відображено в акті перевірки, зауважень до наданих документів в акті перевірки контролюючим органом не зазначено.

На виконання договору з ТОВ "Смічов" надано відповідні акти, звіти комісіонера та акти наданих послуг за переліком.

На виконання договору з ТОВ "Рітаріс" надано відповідні акти, звіти комісіонера та акти наданих послуг за переліком.

На виконання договору з ТОВ "Харциск" надано акти, звіти комісіонера та акти наданих послуг за переліком.

На виконання договору з ТОВ "Фуншал" надано: акти, звіти комісіонера та акти наданих послуг за переліком.

На виконання договору з ТОВ "Корнів" надано: акти, звіти комісіонера та акти наданих послуг за переліком.

На виконання договору з ТОВ "Ешпада" надано акти, звіти комісіонера та акти наданих послуг за переліком.

Слід звернути увагу на те, що в звітах комісіонерів зазначаються найменування продавця товару, реквізити митної декларації, за якою було ввезено товар, найменування, сума в валюті та в гривневому еквіваленті вартість товару, розмір комісійної винагороди.

Також, вкти надання послуг підтверджують відсутність зауважень комітента до комісіонера до обсягу і якості наданих послуг, актами прийому-передачі товару з комісії підтверджується отримання товару за договорами комісії, відповідно підтверджується передача комісіонерами товару позивачу після ввезення такого товару на митну територію України.

Тож, підставою виникнення від`ємного значення з податку на додану вартість за проаналізованими господарськими операціями, було ввезення на митну територію України (імпорт) товарів (одяг, що був у користуванні, для подальшого використання; взуття, що було у користуванні, для подальшого використання; речі вживані несортовані з текстильних матеріалів).

Крім того, зі змісту первинних документів убачається, що суб`єктами господарювання поставлено на користь ДП "Супер-Франт" товар (одяг, що був у користуванні, для подальшого використання, несортований з текстильних матеріалів 1-ї. 2-ї, 3-ї категорії: футболки, сорочки, блузки, светри, штани, шкарпетки, верхній одяг, куртки, джинсовий одяг, верхній зимовий одяг; взуття, що було у користуванні, для подальшого використання, зимове, весняно-осіннє та літнє, 1-ї, 2-ї, 3-ї категорії; речі вживані несортовані, з текстильних матеріалів в асортимент: ковдри, дорожні пледи, білизна, скатертини, фіранки та ін.), про що свідчать складені позивачем під час митного оформлення товару митні декларації:

Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №651, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.08.2022 за №1372/21684 затверджено Порядок заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа (Порядок №651), який визначає правила заповнення граф митних декларацій (МД) на бланках єдиного адміністративного документа форми МД-2 (ЄАД), додаткових аркушів до нього форми МД-3 (додаткові аркуші), специфікації форми МД-8 (специфікація), порядок унесення відомостей до доповнення форми МД-6 (доповнення), випадки застосування специфікації, а також порядок оформлення, розподілу та використання аркушів МД форм МД-2, МД-3, МД-6, МД-8.

Згідно з пунктом 47 розділу ІІ Порядку №651 графа 47 "Нарахування платежів" заповнюється у разі сплати (необхідності застосування заходів забезпечення сплати відповідно до розділу Х Митного кодексу України) митних платежів та/або сплати за МД єдиного збору, що справляється в пунктах пропуску через державний кордон України (єдиний збір), та/або сплати плати.

У графі наводяться відомості про нарахування митних платежів. Якщо за МД нараховуються та справляються єдиний збір та/або плата, то відомості про їх нарахування наводяться у цій графі ЄАД. Якщо товар не є об`єктом оподаткування відповідним митним платежем, відомості про нараховування такого платежу в графі не наводяться.

У першій колонці "Вид" зазначається код виду платежу відповідно до класифікатора видів надходжень бюджету, що контролюються митними органами. другій колонці "Основа нарахування" зазначаються: при нарахуванні плати - кількість годин роботи посадової особи митного органу, витрачених на виконання митних формальностей поза місцем розташування митного органу або поза робочим часом, установленим для митного органу, незалежно від кількості оформлених МД; при нарахуванні мита: за адвалорною ставкою - митна вартість товару, зазначена в графі 45 МД; за специфічною ставкою - кількість товару у відповідних одиницях вимірювання та обліку; при нарахуванні акцизного податку: у разі обчислення акцизного податку із застосуванням адвалорних ставок - відповідна база оподаткування (вартість товарів (продукції), що ввозяться на митну територію України, за встановленими імпортером максимальними роздрібними цінами на товари (продукцію), які він імпортує, без податку на додану вартість та з урахуванням акцизного податку); у разі обчислення акцизного податку із застосуванням специфічних ставок з ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції) - відповідна база оподаткування (величина, визначена в одиницях виміру ваги, об`єму, кількості товару (продукції), об`єму циліндрів двигуна автомобіля або в інших натуральних показниках); при нарахуванні податку на додану вартість: митна вартість товару, зазначена в графі 45 МД, збільшена на суму мита (для товарів, що підлягають обкладенню митом) та акцизного податку (для товарів, що підлягають обкладенню акцизним податком); фактурна вартість товару, зазначена в графі 42 МД, перерахована у валюту України за курсом, указаним у графі 23 МД, збільшена на суму мита (для товарів, що підлягають обкладенню митом) та акцизного податку (для товарів, що підлягають обкладенню акцизним податком), якщо митна вартість товару менша, ніж фактурна вартість; при нарахуванні єдиного збору - дані, на підставі яких здійснюється розрахунок суми єдиного збору (кількість залізничних вагонів, довжина маршруту тощо). Якщо єдиний збір складається з декількох складових (за проведення контролю, плати за проїзд транспортних засобів автомобільними дорогами України, плати за проїзд автомобільних транспортних засобів з перевищенням установлених розмірів загальної маси, осьових навантажень та (або) габаритних параметрів), відомості про нарахування таких складових зазначаються окремими рядками.

У третій колонці "Ставка" зазначаються: при нарахуванні мита - установлений законодавством розмір ставки мита; при нарахуванні акцизного податку - установлений законодавством розмір ставки акцизного податку; при нарахуванні податку на додану вартість - установлений законодавством розмір ставки податку на додану вартість; при нарахуванні плати - установлений законодавством розмір ставки плати; при нарахуванні єдиного збору - установлений законодавством розмір ставки цього збору.

У четвертій колонці "Сума" зазначається нарахована сума відповідного митного платежу. Розмір плати визначається залежно від кількості зазначених у колонці "Основа нарахування" годин з урахуванням установленого законодавством розміру плати за одну годину.

При декларуванні товарів з використанням комплектів додаткових аркушів права нижня частина графи 47 додаткових аркушів не заповнюється.

У п`ятій колонці "Спосіб платежу" зазначається код способу розрахунку відповідно до класифікатора способів розрахунку.

Відповідно до класифікатора видів надходження до бюджету, що контролюються митними органами, опублікований на офіційному сайті Державної податкової служби України код виду надходжень 020 - Мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання, а код виду надходжень 028 - Податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання (крім лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів та медичних виробів за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України; а також лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, дозволених для застосування у межах клінічних випробувань, дозвіл на проведення яких надано центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я).

У графі зазначається у валюті України заявлена митна вартість товару.

Всі митні декларації містять заповнену графу 47 "Нарахування платежів" із визначенням виду надходжень 028, а саме: податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання (крім лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів та медичних виробів за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України; а також лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, дозволених для застосування у межах клінічних випробувань, дозвіл на проведення яких надано центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я).

При цьому, згідно частиною першою статті 74 Митного кодексу України (далі - МК України) імпорт (випуск для вільного обігу) - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей випускаються для вільного обігу на митній території України.

Як було досліджено судом першої інстанції, позивачем здійснювався імпорт товарів, тобто підлягав застосуванню митний режим, відповідно до якого, іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей випускаються для вільного обігу на митній території України.

Тобто, для ввезення імпортованого товару та випуску його у вільний обіг, покупцем має бути сплачено всі митні платежі, встановлені законом на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей.

У даному ж випадку, як вбачається з акта перевірки, митні декларації, які містяться в матеріалах справи були надані позивачем до перевірки, при цьому, відповідачем зауважень щодо їх форми та зазначених в них відомостей не наведено.

Отже, після сплати цього податку до бюджету платник податків набуває право на віднесення таких сум до податкового кредиту відповідного періоду. При цьому митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, є належним документом, що посвідчує право на віднесення сплачених сум податку на додану вартість до податкового кредиту за відповідний період, оскільки вона підтверджує фактичну сплату суми податку до відповідного бюджету.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що первинним документом, який є підставою для віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства і яка безпосередньо підтверджує сплату такого податку, водночас, висловлені контролюючим органом сумніви щодо здійснення оплати не за отриманий товар, поставка товарів від контрагентів, у яких були відсутні контракти з нерезидентами, ґуртуються на припущеннях. Під час розгляду апеляційної скарги представник апелянта не зміг пояснити з наданням документального підтвердження цим сумнівам щодо відсутності оплати чи оплати не за той товар, про який йде мова у спірних правовідносинах, лише наведено загальні твердження та сумніви.

Щодо відсутності договорів з нерезидентами, варто зауважити, що позивачем були укладені договори комісії, на підставі яких, комісіонери придбавали товар та ввозили його на митну територію України для позивача, що підтверджується ВМД, за що були сплачені позивачем кошти відповідно до платіжних доручень.

Дійсно, контролюючим органом не надано доказів того, що за наслідками перевірки комісіонерів не встановлено укладання ними договорів з резидентами, і що товар не ввозився для позивача на митну територію України, на противагу чому, в справі наявні первинні документи та ВМД, які підтверджують поставку товару.

Отже, підставою для відображення в податковій звітності бюджетного відшкодування в спірному випадку є сплата митних платежів під час ввезення товару на митну територію України (здійснення імпорту). Сплата митних платежів у розмірі 33167177,00 грн. ГУ ДПС у Київській області не заперечується.

Таким чином, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, мав підстави для висновку

про протиправність податкового повідомлення-рішення від 26.07.2024 №359980705 за формою "В3" про відмову в отриманні суми бюджетного відшкодування на рахунок платника на вказану суму.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 26.07.2024 №359960705 за формою "В1" про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 17660130,00 грн., колегія суддів бере до уваги те, що згідно з актом перевірки, підставою його прийняття слугував висновок про відсутність оплати митних платежів при імпорті товару в тому числі: за листопад 2023 року - 1471802,00 грн, за грудень 2023 року - 3611140,0 грн, за січень 2024 року - 12 577 188,0 грн.

Хоча, з метою здійснення господарської діяльності між позивачем та ТОВ "Корнів", ТОВ "Смічов", ТОВ "Рітаріс", ТОВ "Фуншал", ТОВ "Харциск", ТОВ "Ешпада" укладено договори комісії №SMI-SF-7 від 22.09.2023, №9 -РІТ-СФ від 25.09.2023, №FUN-SFR-01/24 від 28.12.2023 року, №KY-SF-1 від 02.01.2024 року, №ES-SF-3 від 28.12.2023, відповідно до яких, комісіонери поставляли позивачу, що підтверджується первинними документами, а здійснення оплати підтверджується наданими до перевірки ВМД, а також платіжними дорученнями.

Крім того, позивачем додано банківські виписки, відповідно до яких, перераховувались кошти на рахунки комісіонерів в сумах достатніх для сплати митних платежів при імпорті товарів. В акті перевірки зазначено: "Окрім цього контролюючим органом проведено аналіз банківських виписок, наданих платником, на випадок здійснення оплати митних платежів, розмитнення через комісіонера. При проведенні аналізу виявлено перерахунок коштів на Комісіонерів, але в призначенні не зазначено щодо оплати розмитнення та митних платежів. Таким чином, відсутні підстави вважати зазначені перерахування коштів як оплатою за розмитнення ввезеного товару". При цьому позивач зауважив, що кошти, які були перераховані комісіонерам без призначення платежу, були направлені для сплати митних платежів за імпортований товар, а розмитнення здійснювалося через комісіонера.

Відповідачем же такі доводи не спростовані лише висловлено сумніви, як і у контексті посилань на наявність іншої інформації від ДМС України щодо інших сум та періодів, однак, така інформація не може мати вирішального впливу та вимагало її опрацювання податковим органом задля доведення власних висновків та їх відображення у акті перевірки.

З листа Державної митної служби України від 29.11.2024 №15/15-01-01/8,19/6189 вбачається, що за період з 01.10.2023 по 30.04.2024 комісіонерами було сплачено суми ввізного мита та податку на додану вартість у розмірах: ТОВ "Корнів" - 8082750,93 грн. ввізного мита та 20680996,48 податку на додану вартість; ТОВ "Смічов" - 6772861,71 грн. ввізного мита та 26926407,65 грн. податку на додану вартість; ТОВ "Рітаріс" - 395879,33 грн. ввізного мита та 17467399,68 грн. податку на додану вартість; ТОВ "Фуншал" - 5939540,90 грн. ввізного мита та 24512781,14 грн. податку на додану вартість; ТОВ "Ешпада" - 22284009,64 грн. ввізного мита та 87788521,04 грн. податку на додану вартість; ТОВ "Харциск" - 5952816,67 грн. ввізного мита та 23654022,8 грн. податок на додану вартість. Тобто доводи позивач про розмитнення товару через комісіонера в спірний період на відповідні суми підтверджується. Щодо посилання Відповідача на лист Державної митної служби (лист від 15.07.2024 №15/15-01-01/8.16/3768). Суд зауважує, що даний лист не враховує можливість сплати митних платежів комісіонером та здійснення розмитнення через комісіонера. Інших доказів матеріали справи не містять.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про протиправність податкового повідомлення-рішення від 26.07.2024 №359960705 за формою "В1", яке підлягає скасуванню.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, натомість, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко

Повний текст постанови складено 25.08.2025.