Справа № 515/998/25
Суддя: Луцюк В. О.
Дата ухвалення: 2025-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 515/998/25
Провадження № 2-а/515/1312/25
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Луцюка В.О.,

при секретарі судового засідання Комерзан Л.І.,

за участю представника позивача адвоката Ковпака О.В.,

представника відповідача Ясинецької Ю.А. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Ковпак Олександр Вікторович, до Головного управління Національної поліції в Одеській області, поліцейського СРПП ВП №2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області Притули Ростислава Олеговича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

07.07.2025 року позивач ОСОБА_1 через свого представника Ковпака О.В. звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, поліцейського СРПП ВП №2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області Притули Ростислава Олеговича, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №4926496 від 09 червня 2025 року, винесену поліцейським СРПП ВП №2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області Притулою Ростиславом Олеговичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за правопорушення, передбачене ч.6 ст.121 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 850,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно з даною постановою, 09.06.2025 року о 21 годині 00 хвилин по польовій дорозі с.Баштанівка ОСОБА_1 керував саморобним мопедом, який не зареєстрований у встановленому законом порядку строк, не мав при собі полюс обов`язкового страхування наземних транспортний засобів та посвідчення водія, чим порушив п.30.1 ПДР, за що відповідальність передбачена за ч.6 ст.121 КУпАП. Разом з тим, відеозапис, який долучено до постанови, не містить доказу винесення зазначеної постанови на місці вчинення правопорушення та саму процедуру розгляду справи. Наявні на диску відеозаписи не містять повного відео фіксування інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки на вказаних відеозаписах не зафіксовано керування транспортним засобом та зупинки транспортного засобу, а також винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі на місці. Тому спростовується саме факт керування транспортним засобом, що підтверджується відеозаписом подій, які відбувалися 09.06.2025 року, та позбавляє можливості здійснити перевірку обставин ймовірного порушення п.30.1 ПДР позивачем. Відтак, відеозапис не містить доказів керування особою, що притягується до відповідальності, транспортним засобом, його зупинки та хоча б наявність відповідного транспортного засобу у позивача. Будь-яких інших доказів вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення у матеріалах справи немає.

Враховуючи викладене, представник позивача просить позов задовольнити.

25 липня 2025 до канцелярії суду через систему «Електронний суд» від представника ГУНП у Одеській області надійшов відзив з додатками на позовну заяву. Представник відповідача у поданому відзиві зазначає, що позивач плутається у твердженнях, які наводить у тексті позовної заяви. При винесенні постанови поліцейський СРПП ВП № 2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області старший сержант поліції Притула Р. діяв виключно на підставі норм чинного законодавства, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України.

Так, у постанові від 09.06.2025 серії ЕНА № 4926496 зазначено, що 08.06.2025 о 21:00, с. Баштанівка, польова дорога, ОСОБА_1 керував саморобним мопедом, який не зареєстрований у встановленому законом порядку, не мав при собі поліс обов`язкового страхування наземних транспортних засобів та посвідчення водія, чим порушив п. 30.1 ПДР керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим у встановленому порядку. Вказане порушення полягало у тому, що позивач керував саморобним мопедом, який не має реєстрації, без наявності у ОСОБА_1 посвідчення водія, у стані алкогольного сп`яніння, що призвело до ДТП та отримання ним тілесних ушкоджень. 08.06.2025 о 23:09:01 до ВП № 2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП надійшло повідомлення від оператора спецлінії 102, зареєстроване в ЄО ІТС ІПНП за № 4632 про те, що 08.06.2025 о 21:02 годині до Татарбунарської лікарні доставили ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з діагнозом: ЗЧМТ, СГМ, запах алкоголю, який в результаті ДТП впав з мопеду. Відповідно до пп. 2 п. 1 спільного Наказу МВС та МОЗ України № 612/679 від 06.07.2016 передбачено невідкладне інформування органів і підрозділів поліції про всі факти звернення та доставлення до закладів охорони здоров`я осіб у зв`язку із заподіянням їм тілесних ушкоджень кримінального характеру (вогнепальних, колотих, різаних, рубаних, забитих поранень). У зв`язку із надходження оператору 102 повідомлення до лікарні направлено групу реагування патрульної поліції у складі поліцейських СРПП ВП № 2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області Притули С. та Дерена А., які в ході перевірки зазначених обставин, під час бесіди з ОСОБА_1 з`ясували, що він керував саморобним мопедом на підпитку та не впоравшись з керуванням, впав, де саме трапилось ДТП він не пам`ятає, від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, в результаті чого відносно нього було складено адміністративну постанову за ч. 6 ст. 121 КУпАП та адміністративні протоколи за ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП, всі дії були зафіксовані на службову бодікамеру. Відеозаписами VID25_0002 та VID25_0003 з бодікамери поліцейського, отриманих на запит відділу правового забезпечення ГУНП до ВП № 2 Білгород-Дністровського РВН ГУНП підтверджується викладений вище перебіг подій. О 23:23:30 щодо отриманих ним тілесних ушкоджень ОСОБА_1 зазначається, що він впав з мопеда. О 23:23:52 позивач повідомляє, що мопед був «самодельный» та скоріш за все це сталось біля с. Баштанівка. О 23:24:19 ОСОБА_1 вказує, що не має посвідчення водія, а мопед лишився там. О 23:24:50 позивач повідомляє, що вживав алкогольні напої та відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння. О 23:25:55 повторно підтверджує вказані вище обставини.

Такі ж події були викладені позивачем у поясненнях, які долучено до матеріалів за фактом вчинення адміністративних правопорушень та направлено до Татарбунарського районного суду Одеської області разом з протоколами про вчинення адміністративних правопорушень. Крім цього, такий самий виклад подій підтверджується рапортами поліцейських СРПП ВП № 2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області капітаном поліції Дереном А. та старшим сержантом поліції Притулою Р.

Враховуючи викладене, факт керування транспортним засобом підтверджується власними поясненнями ОСОБА_2 , зафіксованими на відеозаписі з бодікамери поліцейського, де він визнав, що керував саморобним мопедом, впав з нього, а також перебував у стані алкогольного сп`яніння. Представник відповідача зазначає, що згідно з частиною 2 статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких встановлюється наявність чи відсутність правопорушення. Такими доказами можуть бути і пояснення особи, і технічні засоби фіксації (у т.ч. бодікамери поліцейських). Не менш важливою є наявність причинно-наслідкового зв`язку між травмою і керуванням, адже факт отримання травм ОСОБА_1 та його госпіталізація внаслідок падіння з мопеда також підтверджує факт такого керування. Відеозаписи, наявні у справі, підтверджують також об`єктивність та добровільність його пояснень, оскільки вони не надавались у відповідь на обвинувачення, а були ініціативно озвучені у лікарні. На відео позивач підтвердив факт керування та наявність у нього саморобного мопеду, не висловлював сумніву щодо власних дій, але не міг згадати точне місце події. Сумнів у місці перебування не є запереченням самого факту керування. Навіть за відсутності прямого спостереження факту керування (свідків, відео з місця події), допустимо використовувати сукупність непрямих доказів, які утворюють логічний ланцюг, зокрема: у ОСОБА_1 були наявні травми, характерні для падіння з мопеда, стан алкогольного сп`яніння, пояснення самого позивача та його жінки, в тому числі зафіксовані на відеозаписах з бодікамери, дані про те, що транспортний засіб був у розпорядженні чоловіка. На момент складання протоколів і постанови щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень за наявної сукупності викладених обставин були відсутні сумніви у факті події на той час. Представник відповідача зазначає, що твердження позивача про відсутність доказів є безпідставним, оскільки його власні пояснення фіксують факт керування, відеозаписи з технічного засобу (бодікамери) є належним і допустимим доказом, відсутність інших осіб і характер травм підтверджують правдивість пояснень ОСОБА_1 . З огляду на вищенаведене, просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Представник позивача у відповіді на відзив не погодився з доводами відповідача, обставинами, викладеними у відзиві та правовою оцінкою обставин, викладених у ньому. Вказав на процесуальний обов`язок відповідача щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Зазначив, що державні органи не мають право перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагати від особи надати докази на свій захист і спростувати протокол є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст.62 Конституції України.

Ухвалою суду від 09 липня 2025 позивачу поновлено строк для оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу визначено строк для подання відзиву на позовну заяву.

ОСОБА_1 у судовому засіданні 30 липня 2025 року пояснив, що у той день впав з горища з драбини вниз, доповз до лавки, яка була неподалік. Після чого жінка викликала швидку. Внаслідок падіння зазнав черепно-мозкової травми, отримав перелом хребта. Того, що зафіксовано на відео, яке долучене до матеріалів справи, не пам`ятає. Про те, що у лікарні були поліцейські, позивач дізнався на наступний день від жінки. В день, коли попав до лікарні, транспортним засобом не керував, саморобного мопеда не має.

Представник позивача у судовому засіданні 19 серпня 2025 року просив позов задовольнити, оскаржувану постанову скасувати та провадження у справі закрити. Пояснив, що будь-які докази, що травми ОСОБА_3 отримав у зв`язку з падінням з мопеда, відсутні. Поліцейським винесено постанову на підставі лише пояснень Богачова. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували обставини, викладені у постанові.

Представник відповідача ГУНП в Одеській Ясинецька Ю.А. в судовому засіданні 19 серпня 2025 року в режимі відеоконференцзв`язку просила у задоволенні позову відмовити, вважає, що докази, надані відповідачем до суду є належними та допустимими, та такими, що підтверджують факт вчинення правопорушення Богачовим С.Д. У судовому засіданні доповнила, що підтвердженням скоєння адміністративного правопорушення ОСОБА_1 є покази дружини позивача, зафіксовані на долученому до відзиву на позовну заяву відеозаписі.

Відповідач поліцейський СР ПП ВП №2 Білгород-Дністровського РВ ВП ГУНП в Одеській області Притула Р.О. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши учасників справи, дослідивши докази у справі, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 09 червня 2025 року відносно ОСОБА_1 поліцейським СРПП ВП №2 Білгород-Дністровського РВ ГУНП в Одеській області Притулою Р.О. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4926496 в якій зазначено, що водій ОСОБА_1 09 червня 2025 року о 21 годині 00 хвилин по польовій дорозі в с.Баштанівка керував саморобним мопедом, який не зареєстрований в установленому законом порядку, не мав при собі полюс обов`язкового страхування наземних транспортних засобів та посвідчення водія, чим порушив п.30.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.6 ст.121 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.(а.с.8).

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ (далі - Закон № 3353-ХІІ) встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353 встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Положеннями пунктів 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За змістом пункту 1.10. ПДР України учасник дорожнього руху - особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному.

Водночас, водієм у розумінні ПДР України є особа, яка саме керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Розділом 2 ПДР України встановлено права та обов`язки водіїв механічних транспортних засобів.

Згідно п.30.1 ПДР України власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов`язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів.

Частиною 6 ст.121 КУпАП передбачено, що керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, адміністративна відповідальність за порушення положень статті 126 КУпАП може бути застосована саме до водія транспортного засобу, тобто до особи, яка здійснює керування ним.

Таким чином, основною ознакою, за якою визначається об`єктивна сторона даного правопорушення та за якою особу можна притягнути до адміністративної відповідальності є саме керування такою особою транспортним засобом.

Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази - не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з статтею 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» - орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 40 «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень».

Так, судом встановлено, що як докази вчинення позивачем вказаного адміністративного правопорушення надано копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4926496 від 09 червня 2025 року, відеозапис з нагрудної камери поліцейського.

Відповідно до п. 24 ПП ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року - зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Сама по собі постанова про адміністративне правопорушення серії ЕНА №4926496 від 09 червня 2025 року та опис інкримінованого правопорушення не можуть бути доказом вчинення особою адміністративного правопорушення, оскільки постанова - це процесуальний документ, що має виноситися вже на основі досліджених доказів, а не бути самостійним доказом, а опис правопорушення є фабулою обвинувачення та правовою кваліфікацією інкримінованого правопорушення, що має бути доведено або спростовано на основі відповідних доказів, що досліджуються під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Суд зауважує, що за відсутності належних, допустимих та, у своїй сукупності, достатніх доказів вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, обставини, викладені у постанові про накладення адміністративного стягнення, набувають форми припущення, на яких не може ґрунтуватися процесуальне рішення (постанова).

На дослідженому в судовому засіданні відеозаписі, як доказі вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП, факту керування ОСОБА_1 саморобним транспортним засобом без номерного знаку не зафіксовано, як і не зафіксовано участь вказаного транспортного засобу у дорожньому русі, а також наявність у позивача самого транспортного засобу, зазначеного в постанові, відеозапис не містить повного відео фіксування інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Крім зазначеного відеозапису, будь-яких інших доказів в розумінні ст.251 КУпАП на підтвердження обставин, викладених у постанові, суду не надано. Так, суду не надано доказів та не встановлено свідків щодо наявності саморобного транспортного засобу у позивача, безпосереднього керування особою, що притягнуто до відповідальності відповідним, транспортним засобом не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому законом поряду.

З долученої виписки з історії хвороби №2040/706 щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданої Комунальним некомерційним підприємством «Татарбунарська багатопрофільна лікарня» Татарбунарської міської ради не вбачається, що тілесні ушкодження у ОСОБА_1 виникли у зв`язку з дорожньо-транспортною подією.

Отже, доданий до відзиву відеозапис не підтверджує факту порушення позивачем правил дорожнього руху, як наслідок суд не може перевірити факт керування водієм транспортним засобом не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17, зі змісту якої вбачається, що відеозапис, наданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем ПДР, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Суд не приймає до уваги пояснення представника відповідача, що відомості про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 та визнання своєї вини були викладені в поясненнях, наданих позивачем та його дружною, оскільки копій таких пояснень суду не було надано.

Також суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що позивачем не заперечувався факт керування ним транспортним засобом, оскільки сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності (Постанова ВС від 15 травня 2019 року у справі № 537/2088/17).

Аналогічний висновок також викладено у Постанові КАС ВС від 26.04.2018 року у справі № 338/855/17.

Отже, оцінюючи викладені обставини, суд переконаний, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст.121 КУпАП, поза розумним сумнівом не доведена, а відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, відтак вимоги позивача суд знаходить такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, постанова серії ЕНА №4926496 від 09 червня 2025 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП.

З огляду на те, що оскаржувану постанову скасовано, а позивачем на підтвердження сплати судового збору надано належні докази, на його користь з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст.2, 5-9, 72-77, 90, 241-243, 245-246, 250, 271, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області поліцейського СРПП ВП №2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області Притули Ростислава Олеговича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4926496 від 09 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн - скасувати.

Провадження по справі щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 605,60 грн (шістсот п`ять грн. 60к.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 25.08.2025.

Суддя В.О. Луцюк