Справа № 620/9023/25
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2025-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

26 серпня 2025 року Чернігів Справа № 620/9023/25

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Соломко І.І., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства соціальної політики України (вул. Еспланадна, 8/10,м. Київ,01601), Пенсійного фонду України ( вул. Бастіона,9, м. Київ,01601), третя особа - Державна казначейська служба України ( вл. Бастіона,6, м. Київ, 01601) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів,

У С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства соціальної політики України, Пенсійного фонду України, третя особа - Державна казначейська служба України, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства соціальної політики та Пенсійного фонду України щодо ненадання позивачу чіткої відповіді на питання, поставлені ним у зверненні до Міністра соціальної політики та Голови правління Пенсійного фонду України 29.05.2025, та протиправною відмову у виплаті пенсії за минулий час відповідно рішень судів за період з 01.04.2019 по 30.09.2024.

- стягнути з відповідачів - суб`єктів владних повноважень на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної його протиправною бездіяльністю на користь ОСОБА_1 , грошову заборгованість (пенсію за минулий час ) за період з 01.04.2019 по 30.09. 2024 р. у розмірі 1 358 787,60 грн. (один мільйон триста п`ятдесят вісім тисяч сімсот вісімдесят сім грн. 60 коп.) відповідно наданих документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

- зобов`язати відповідача зробити розрахунки інфляційних виплат та 3% річних щодо суми 1 358 787,60 грн. (один мільйон триста п`ятдесят вісім тисяч сімсот вісімдесят сім грн. 60 коп) та надати їх засвідчені належним чином копії до позивача. З якого чи з яких відповідачів стягнути кошти конкретно прошу вирішити на розсуд суду, ураховуючи приписи ст. 48 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими матеріалами, вважаю, що зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно до частини першої ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Суд зазначає, що рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до ч.1,2 ст. 55 Конституції України, статті 2, 5 КАС України. Суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень або створення перешкод для їх реалізації.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Вимоги щодо змісту позовної заяви встановлені ст. 160 КАС України.

Згідно з п.4 ч. 5 вказаної статті в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло, а тому, особа, звертаючись до суду із позовною заявою, повинна чітко зазначити дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що порушили її право, та повинна вказати спосіб захисту свого порушеного права.

Положеннями ч. 1 ст. 5 КАС України визначені правові способи захисту адміністративним судом порушеного права, свобод або законного інтересу особи, яка звернулася до суду з позовом про оскарження рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Такими способами є: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Вищевказаним способам повинні відповідати і позовні вимоги особи, яка звертається до адміністративного суду.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 4 КАС України позивач це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Отже, підставою для звернення до суду із позовом є порушення прав, свобод та інтересів позивача рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. У рамках адміністративного судочинства:

- дії - це певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

- бездіяльність - це певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

- рішення - це нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

У контексті наведеного суд наголошує, що позовна заява повинна містити максимально чітко і зрозуміло сформовані позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права.

Щодо позовних вимог, викладених у п. 1 прохальної частині позову.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Об`єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав у сфері публічно-правових відносин. Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити чи є відповідне право або інтерес порушеним, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Отже, формулювання позовних вимог у такому вигляді не дає можливості визначити чи дотримано позивачем вимоги п. 4 ч.5 ст. 160 КАС України.

При цьому суд зазначає, що позивач не оскаржує будь -яке рішення відповідачів у виплаті пенсії за минулий час, яке прийнято за наслідком розгляду заяви позивача.

Суд звертає увагу, що відмова суб`єктів владних повноважень виражається не у протиправній відмові (листі - відповіді), а виражається у конкретному рішенні про відмову у вчиненні певних дій, що викладається в письмовому документі рішенні.

Натомість, з огляду на наведені вище положення КАС України, суд не уповноважений на власний розсуд визначати належний спосіб захисту порушеного права.

З урахуванням наведених норм Кодексу адміністративного судочинства позивачу слід уточнити заявлені вимоги, зокрема п. 1, вказавши, які саме дії слід вчинити та якому відповідачу конкретно, щодо звернення позивача як спосіб захисту прав. Крім того, позивачу слід привести позовні вимоги про визнання протиправною відмову у виплаті пенсії за минулий час відповідно рішень судів за період з 01.04.2019 по 30.09.2024 у відповідність з вимогами ч. 1 ст. 5 КАС України.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів - суб`єктів владних повноважень на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної його протиправною бездіяльністю на ОСОБА_1 , грошову заборгованість (пенсію за минулий час ) за період з 01.04.2019 по 30.09. 2024 р. у розмірі 1 358 787,60 грн. (один мільйон триста п`ятдесят вісім тисяч сімсот вісімдесят сім грн. 60 коп.) відповідно наданих документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області

Відповідно до п.23 ч.1 ст.4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Вимога позивача про стягнення коштів, у розумінні ст.4, ст.5 КАС України, має похідний характер, від вимоги, яка має бути основною (щодо визнання протиправними рішення, дій, бездіяльності щодо невиплати заборгованості пенсії), яка у даному випадку відсутня.

Вимоги, викладені у п. 3 позовної вимоги стосуються зобов`язання відповідача (не зазначено якого) вчинити певні дії, однак не вказано, які саме конкретні дії відповідача по відношенню до нього необхідно визнати протиправними за цими вимогами.

Щодо строку звернення до суду.

Відповідно до ч.6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску. (Відповідна позиція викладена в рішені Верховного Суду від 25.04.18 р. (справа №802/1086/16-а)).

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані ст. 123 КАС України.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19, щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого ст. 122 КАС України, у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. За умови відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулі періоди Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання, зокрема здійснювати ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення; така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі.

Звернувшись до суду з цим позовом дата 08.08.2025, позивач заявив вимогу за період 01.04.2019 по 30.09.2024.

Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 510/1286/16-а дійшла висновку, що норми статі 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:

1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;

2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

У свою чергу відповідно до ч. 4 ст. 161 КАС України, яка кореспондується із положеннями ч. 2 ст. 79 КАС України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Отже, аналіз наведених норм вказує, що КАС України покладає на позивача обов`язок додати до позовної заяви всі докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Однак позивачем до позовної заяви не долучено докази, щодо наявності двох таких умов, тому відсутні підстави для необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії.

Таким чином, в порядку усунення даних недоліків позовної заяви позивачу необхідно надати суду докази відповідно до кількості сторін, зокрема, що спірна сума нарахована пенсійним органом та не виплачена саме з вини держави в особі пенсійного органу.

Слід зазначити, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від неї самої, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду нереалізація цього права зумовлена її власною пасивною поведінкою.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВС від 13.01.2025 у справі № 160/28752/23.

Отже, звернувшись до суду з цим позовом 08.08.2025, позивач заявив позовні вимоги поза межами шестимісячного строку звернення, за відсутності заяви про поновлення строку звернення до суду.

Також суд звертає увагу, що строк слід обчислювати не з дня отримання будь -якої відповіді, а з дати невиплати заборгованості пенсії.

Відтак, позивачу слід подати заяву про поновлення строку звернення до суду та надати докази поважності причин його пропуску.

Додані до позову матеріали не містять відомостей про те, що, отримуючи з 01.04.2019 пенсійні виплати у розмірі, які позивач вважає неналежними, позивачем без зволікань та протягом розумного строку вчинялись будь-які активні дії, спрямовані на з`ясування інформації щодо підстав визначення розміру такої виплати. Водночас позивач звернувся до відповідача Міністерства соціальної політики України 29.05.2025, що не може бути визнано як розумний строк для захисту порушеного права.

Своєю чергою, отримання листа у відповідь на заяву щодо пенсійного забезпечення не змінює моменту, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Така ж позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04.07.2023 у справі № 320/2938/21, від 21.02.2024 у справі № 240/27663/23.

Щодо зазначення у позові третьою особою Державну казначейську службу України, суд зазначає таке.

Порядок залучення третьої особи встановлений ст. 49 КАС України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 49 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 49 КАС України у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

З аналізу наведених процесуальних норм слідує, що підставою для залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, є можливість впливу судового рішення на права, свободи, інтереси або обов`язки відповідної особи, що й зумовлює необхідність її залучення до справи як учасника.

Разом з тим обов`язок доказування щодо впливу рішення суду на права, свободи, інтереси або обов`язки третіх осіб покладений на сторону, яка подає відповідну заяву.

Обов`язок доведення таких обставин покладається на сторону, яка подає відповідне клопотання. Лише зазначення вказаних суб`єктів як учасників справи, без конкретизації їх правової пов`язаності із спірними правовідносинами, не може бути підставою для їх залучення до участі у справі.

Крім того, будь-яка заява, клопотання, заперечення має відповідати вимогам ст. 167 КАС України.

З огляду на викладене суд звертає увагу позивача на дотримання вказаних норм при поданні позовної заяви.

Також слід зазначити, що контроль за невиконанням судових рішень здійснюється в порядку ст. ст. 382-283 КАС України, а не шляхом подання окремого позову.

Зазначені вище недоліки вказують на невідповідність позовної заяви вимогам ст. 160, 161 КАС України.

Згідно з ч.2 ст. 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

З врахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку про невідповідність позовної заяви вимогам процесуального законодавства, а тому така підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку ( 10 днів) для усунення вказаного недоліку шляхом:

- подання позовної заяви, з урахуванням мотивів суду, викладених у вказаній ухвалі;

- заяви про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску;

- клопотання про залучення третьої особи з урахуванням положень ст. 49 та 167 КАС України.

Керуючись статтями 160-162, 169, 241-243, 248, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву залишити без руху.

Позивачу надати строк для усунення недоліку протягом 10 днів з дня вручення ухвали суду та роз`яснити, що інакше позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І.І. Соломко