Справа № 280/5411/25
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2025-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року Справа № 280/5411/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садового І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр-т Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69005; )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053; )

про визнання протиправними дій та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

25.06.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Запорізькій області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - третя особа, ГУ ПФУ в м. Києві), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову №269/03-16 №00, прийняте відповідачем 26.03.2025;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про переведення позивача, з 31.01.2025 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ і розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, та здійснити перерахунок і виплату пенсії (з урахуванням виплачених сум) на підставі довідки про складові заробітної плати для призначення особі пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посаду якої було класифіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №3 від 28.01.2025 та довідки про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №4 від 28.01.2025, виданих Північним регіональним головним управлінням Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордону;

- розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження);

- зобов`язати відповідача подати звіт про виконання рішення суду у даній справі;

- витребувати від ГУ ПФУ в м. Києві копію електронної пенсійної справи позивача.

Ухвалою суду від 26.06.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, відповідно до вимог частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Обґрунтування позовних вимог викладено в позовній заяві (вх.№31633 від 25.06.2025). Зокрема зазначено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві і отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV. 31.01.2025 позивач звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон України №3723-XII), яка за принципом екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Запорізькій області та прийнято рішення про переведення позивача на інший вид пенсії. Однак, згодом рішенням №269/03-16 №00 від 26.03.2025 відповідачем було відмовлено в переведенні позивача на пенсію за віком державного службовця у зв`язку із тим, що згідно із записом №25 трудової книжки НОМЕР_2 на посаду першого заступника начальника Південно-Західної регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорту, з 01.05.2016 не поширюється дія Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» (далі - Закону України №889-VIII). Зауважено, що позивачем дотримано вимоги Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VIII, оскільки станом на 01.05.2016 він обіймав посаду першого заступника начальника Південно-Західної регіональної служби ветеринарного контролю на державному кордоні та транспорті, яка відноситься до посад державної служби та мав понад 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, а тому у відповідача були відсутні законні підстави для відмови позивачу у задоволенні його заяви від 31.01.2025 про перехід з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України №3723-XII. Вважаючи рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог викладені у відзиві на позовну заяву (вх.№34094 від 07.07.2025) де, зокрема зазначено, що у зв`язку з набуттям з 01.05.2016 чинності зазначеним Законом України №889-VIII, положення Закону України № 3723-ХІІ, яким до 01.05.2016 визначалися умови призначення пенсії державним службовцям, втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців (крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пункті 10 і 12 розділу XI Закону України №889-VIII). Зауважено, що за результатом розгляду поданих позивачем 31.01.2025 документів відповідачем встановлено, що згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2 ОСОБА_1 обіймав посаду першого заступника начальника Південно-Західної регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті, на яку з 01.05.2016 не поширюється дія Закону України №889-VIII. Враховуючи, що позивачем повністю не дотримано вимог Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VIII в частині перебування станом на 01.05.2016 на посаді, яка відноситься до посад державної служби підстави для переведення позивача з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України №3723-XII відсутні, у зв`язку із чим рішення №269/03-16 №00 від 26.03.2025 є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню. Додатково відзначено, що з огляду на відсутність підстав для переведення позивача на пенсію державного службовця, надання довідок позивачем для призначення такого виду пенсії, є передчасним. На підставі вищевикладеного представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Не погодившись з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву позивач подав до суду відповідь на відзив (вх.№34366 від 08.07.2025), у якій, окрім іншого вказано, що згідно зі статтею 90 Закону України №889-VIII, який набрав чинності з 01.05.2016, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому, пунктами 10 та 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №889-VIII збережено право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України №3723-ХІІ державних службовців, які на день набрання чинності Законом України №889-VIII (01.05.2016) займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України; осіб, які на день набрання чинності Законом України №889-VIII (01.05.2016) мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України. Це означає, що для зазначених державних службовців, які вже працювали на той момент (01.05.2016), зберігаються певні умови пенсійного забезпечення, визначені Законом України №3723-ХІІ, навіть після його змін. Згідно із записами №21-24 в трудовій книжці НОМЕР_2 , яка видана 15.11.1983 на ім`я ОСОБА_1 , станом на 01.05.2016 останній займав посаду державної служби та мав 14 (не менш як 10) років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, а тому здобув право на пенсію відповідно до Закону України №3723-ХІІ.

Третя особа, наданим ухвалою суду від 26.06.2025 правом на подання письмових пояснень не скористалась. Матеріали справи містять докази належного повідомлення ГУ ПФУ в м. Києві про розгляд в Запорізькому окружному адміністративному суді справи №280/5411/25 (а.с.32-33).

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_3 , виданим 16.03.1996 Московським РУГУ МВС України в місті Києві (а.с.55-58).

Позивач з 27.10.2021 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію за віком, яка при значена йому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, що підтверджується наданими до матеріалів справи розрахунками пенсії позивача.

31.01.2025 позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України №3723-XII (а.с.91-92).

У відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (із подальшими змінами та доповненнями) (далі Порядок № 22-1) передбачено, що з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Відповідно до пункту 4.2. Порядку №22-1 засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що мав розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, а саме ГУ ПФУ в Запорізькій області.

За результатами розгляду поданої позивачем заяви розпорядженням відповідача від 06.02.2025 позивача переведено з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України №3723-XII (а.с.20-21).

Згодом, відповідачем було переглянуто надані позивачем разом із заявою від 31.01.2025 документи та винесено рішення про відмову №269/03-16 №00 від 26.03.2025, яким позивачу відмовлено в переведенні з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до Закону України №3723-XII. У якості підстав для винесення вказаного рішення зазначено, що згідно запису №25 трудової книжки НОМЕР_2 , заявник займає посаду першого заступника начальника Південно-Західної регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кодоні та транспорту, на яку з 01.05.2016 не поширюється дія Закону України №889-VIII (а.с.26).

Листом ГУ ПФУ в м. Києві від 15.05.2025 №22445-23455/Р-02/8-2600/25 позивачу було повідомлено, що подану заяву від 31.01.2025 було опрацьовано за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та позивача було переведено з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV на пенсію за віком відповідно до Закону України №3723-XII. За результатом повторного всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, доданих до заяви від 31.01.2025 ГУ ПФУ в Запорізькій області прийнято рішення про відмову від 26.03.2025, оскільки згідно запису №25 трудової книжки НОМЕР_2 у зв`язку з набранням чинності Закону України №889-VIII на посаду першого заступника начальника регіональної ветслужби, на якій позивач працював з 01.05.2016 дія цього Закону не поширюється. Рішення про відмову від 26.03.2025 на заяву від 31.01.2025 щодо переведення згідно положень Закону України «Про державну службу» прийнято з урахуванням факту роботи позивача станом на 01.05.2016 на посаді на яку не поширюється дія Закону України №889-VIII. У зв`язку із цим, пенсійну справу приведено у відповідність до норм чинного законодавства (а.с.24).

Вважаючи рішення відповідача №269/03-16 №00 від 26.03.2025 протиправним та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства України, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон України № 1058-ІV), який набрав чинності 01.01.2004.

Згідно зі статтею 1 Закону України № 1058-ІV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, визначаються Законом України «Про державну службу» № 889-VІІІ від 10.12.2015, який набрав чинності 01.05.2016.

Приписами статті 90 Закону України №889-VІІІ передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 2 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність Закон України №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно із пунктами 10, 12 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України №889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону України № 3723-ХІІ і Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у зразковому рішенні Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №822/524/18 та у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №500/5183/17.

З оскаржуваного рішення судом встановлено, що підставою для відмови позивачу в переведенні з пенсії за віком на пенсію державного службовця згідно Закону України № 3723-ХІІ є те, що згідно із записом №25 трудової книжки НОМЕР_2 на посаду першого заступника начальника Південно-Західної регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорту, яку обіймав позивач, з 01.05.2016 не поширюється дія Закону України №889-VIII, а відтак на момент набрання чинності Закону України № 889-VІІІ позивачем не дотримано вимог пунктів 10, 12 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VIII.

Водночас, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що ним дотримано вимоги Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VIII, оскільки станом на 01.05.2016 він обіймав посаду першого заступника начальника Південно-Західної регіональної служби ветеринарного контролю на державному кордоні та транспорті, яка відноситься до посад державної служби та мав понад 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Відтак, спірним у межах даної справи є дотримання позивачем вимог Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VIII для виникнення права на призначення пенсії згідно із статтею 37 Закону України № 3723-ХІІ.

Суд зауважує, що відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

З наданої до матеріалів справи копії трудової книжки серії НОМЕР_2 від 15.11.1983, виданої на ім`я позивача, судом встановлено, що 12.04.2001 позивач прийняв присягу державного службовця.

У період з 26.12.2000 по 31.12.2020 позивач працював у Південно-Західній регіональній службі ветеринарного контролю на державному кордоні та транспорті на різних посадах, зокрема починаючи з 02.12.2010 по 31.12.2020 на посаді першого заступника начальника Південно-Західної регіональної служби ветеринарного контролю на державному кордоні та транспорті.

Відтак, матеріалами справи підтверджується дотримання позивачем вимоги Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VIII в частині наявності 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Зазначене також не заперечується відповідачем.

Водночас, згідно із внесеним 06.12.2016 до трудової книжки позивача на підставі Закону України №889-VІІІ записом №25, починаючи з 01.05.2016 на посаду першого заступника начальника Південно-Західної регіональної служби ветеринарного контролю на державному кордоні та транспорті не поширюється дія Закону України №889-VІІІ.

З наведеного слідує висновок, що станом на момент набрання чинності Законом України № 889-VIII (01.05.2016) позивач не обіймав посаду, яка відноситься до державної служби, що, у свою чергу, свідчить про недотримання ним усіх вимог встановлених Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України №889-VIII.

Водночас, суд критично сприймає наданий позивачем до матеріалів справи лист Національного агентства України з питань державної служби №6908/10.3-25 від 24.07.2025, оскільки за обставинами даної справи, зазначений лист при зверненні до відповідача 31.01.2025 за призначенням пенсії позивачем не надавався, та, як наслідок відповідачем при винесенні рішення №269/03-16 №00 від 26.03.2025 не враховувався.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд констатує, що на момент винесення відповідачем відмови в переведенні з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України № 3723-ХІІ, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, у зв`язку з чим підстави для визнання протиправним та скасування винесеного відповідачем рішення про відмову №269/03-16 №00 від 26.03.2025 відсутні.

При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлений права на повторне звернення до відповідача із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України № 3723-ХІІ, до якої може бути долучений лист Національного агентства України з питань державної служби №6908/10.3-25 від 24.07.2025.

З огляду на встановлену вище відсутність у відповідача підстав для переведення позивача з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України № 3723-ХІІ на підставі поданої позивачем 31.01.2025 заяви, суд дійшов висновку про передчасність позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату пенсії (з урахуванням виплачених сум) на підставі довідки про складові заробітної плати для призначення особі пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посаду якої було класифіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №3 від 28.01.2025 та довідки про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №4 від 28.01.2025, виданих Північним регіональним головним управлінням Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордону.

Щодо інших посилань учасників справи, суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

У рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно із пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

На підставі системного аналізу положень законодавства України та доказів наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

З огляду на те, що позивачу відмовлено в задоволенні позову, підстави для вирішення питання розподілу судових витрат згідно із статтею 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр-т Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69005; ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053; ) про визнання протиправними дій та скасування рішення, - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 25.08.2025.

Суддя І.В.Садовий