Справа № 380/15031/25
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2025-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

25 серпня 2025 рокусправа №380/15031/25
Суддя Львівського окружного адміністративного суду Ланкевич Андрій Зіновійович, перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у не призначенні позивачу з 29.06.2023 року пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування»;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу з 29.06.2023 пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

У зв`язку з тим, що позовну заяву подано без додержання вимог ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалою судді від 28.07.2025 року позовну заяву залишено без руху, а позивачеві надано строк для усунення виявлених недоліків, зокрема, шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом та доказів поважності причин його пропуску.

11.08.2025 року від позивача надійшло клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом. Вказала, що про відсутність підстав для зволікання в призначенні їй пенсії позивач дізналася після отримання листа відповідача від 09.04.2025 року.

Оскільки у період з 04.08.2025 року по 24.08.2025 року включно суддя перебував у відпустці, питання про відкриття провадження у справі вирішується 25.08.2025 року.

Розглянувши подану заяву, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню позивачеві, виходячи з наступного.

За приписами ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) установлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку обчислення строків звернення до суду у соціальних спорах, що виникають з територіальними органами Пенсійного фонду України.

Так, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 року у справі №240/12017/19 дійшов такого висновку щодо застосування ст.122 КАС України у спорах цієї категорії про те, що:

«…1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.».

Суд не вбачає правових підстав відступати від запропонованого Судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав підходу до розуміння положень ст.122 КАС України у справах з питань обчислення та перерахунку пенсій.

Як видно з матеріалів позовної заяви, 03.07.2023 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Угоди між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 10.06.2024 року №288/03.32-10 відмовлено позивачу в призначенні даного виду пенсії. у рішенні, зокрема, вказано, що загальний страховий стаж заявниці становить 28 років 10 місяців 15 днів, в т.ч. страховий стаж, набутий в Україні 24 роки 1 місяць та страховий стаж, набутий на території Республіки Польща 4 роки 9 місяців 15 днів (формуляр PL-UA 6 від 30.01.2024), тобто менше необхідних 30 років страхового стажу. Враховуючи вищевикладене, в органів Пенсійного фонду України відсутні правові підстави для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Угоди між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 24.01.2025 року №1618-1950/Є-52/8-1300/25 повідомлено позивача, що 29.07.2024 року направлено запит до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо витребування довідки, підтверджуючої період та форму навчання ОСОБА_1 у Донецькому державному університеті. Водночас вказано позивачу, що рішення про відмову у призначенні пенсії від 10.06.2024 року №288/03.32-10 залишається актуальним.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 09.04.2025 року №1300-5311-8/49447 повідомлено позивача, що довідка від 13.03.2025 року №159/01-48/01, надана Донецьким національним університетом імені Василя Стуса, надійшла на адресу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 17.03.2025 року за вхідним №10248/8. Актуальний формуляр UA-PL 6, з урахуванням періодів навчання з 01.09.1980 року по 06.12.1981 року та з 05.07.1983 року по 25.06.1985 року, скеровано у Фонд Соціального Страхування (ZUS) Республіки Польща, листом від 03.04.2025 року №1300-5311-10/46790.

Позивач вважає, що дата рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 10.06.2024 року №288/03.32-10 не є днем, коли позивач дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а є проміжною відповіддю відповідача, оскільки станом на 10.06.2024 року не була завершена передбачена нормами законодавства процедура додаткової перевірки відомостей, що містяться в дипломі позивача про навчання в Донецькому державному університеті. Зазначила, що, виходячи з презумпції добросовісності дій працівників Пенсійного фонду, позивач мала всі підстави вважати, що процедура розгляду її заяви від 03.07.2023 року триває, а остаточне рішення про призначення їй пенсії буде прийнято після закінчення додаткової перевірки.

Однак суд не враховує вказані доводи представника позивача, адже за заявою позивача від 03.07.2023 року є прийняте в установленому законом порядку рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 10.06.2024 року №288/03.32-10 про відмову у призначенні пенсії. При цьому, суд роз`яснює, що згідно вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, за однією заявою приймається одне рішення, а тому позивач не могла очікувати на прийняття ще одного рішення за однією і тією ж самою заявою (від 03.07.2023 року).

Більше того, суд враховує, що листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 24.01.2025 року №1618-1950/Є-52/8-1300/25 повідомлено позивача, що рішення про відмову у призначенні пенсії від 10.06.2024 року №288/03.32-10 є актуальним.

Тобто позивач достеменно знала про порушення своїх прав, свобод чи інтересів ще у червні 2024 року, однак о суду з даним позовом звернулася лише 10.08.2025 року (що теж не може вважатись зверненням без зайвих зволікань після отримання листа Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 09.04.2025 року №1300-5311-8/49447, на який посилається представник позивача).

Щодо посилань представника позивача на положення ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (щодо не обмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 року у справі №510/1286/16-а дійшла висновку, що вказані норми підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов: 1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом; 2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

Суд враховує, що у спірних правовідносинах пенсійні виплати не були нараховані пенсійним органом, а тому строк звернення до суду підлягає застосуванню. Подібне правозастосування наведено у постанові Верховного Суду від 29.03.2024 року у справі №460/17904/23.

Поряд з тим, суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновку, що позивачем не наведено обставин, які б вказували на поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, а судом таких не встановлено.

Статтею 123 КАС України визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Згідно ч.ч.1, 2 вказаної статті, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

За таких обставин, враховуючи пропуск встановленого законом шестимісячного строку звернення до суду з вищевказаними вимогами та відсутність обґрунтованого клопотання для визнання причин пропуску поважними, суд приходить висновку про наявність підстав для застосування процесуальних наслідків, передбачених п.9 ч.4 ст.169 КАС України, а саме повернення позовної заяви.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що судове рішення про повернення позовної заяви не є проявом обмеження права на доступ до суду, оскільки це рішення було зумовлено не будь-яким свавільним небажанням суду розглядати звернення позивача до суду, а лише невиконанням процесуальних вимог закону щодо форми та порядку подання позовної заяви. Такого змісту дії не можуть свідчити про обмеження доступу йому до суду. Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.06.2023 року у справі №990/35/23.

Роз`яснити позивачеві, що в силу вимог ч.8 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст.122, 123, 169, 171, 243, 248, 250, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

п о с т а н о в и в :

позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії повернути позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЛанкевич Андрій Зіновійович