Справа № 260/5435/25
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2025-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 серпня 2025 рокум. Ужгород№ 260/5435/25
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) в інтересах якої діє Єремєєва Оксана Володимирівна звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради (89600, Закарпатська область, м.Мукачево , пл.О.Духновича, буд.2, ), яким просить суд:

1.Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради №-2024-7 від 02.12.2024 про призначення допомоги переміщеним особам на проживання, яким було відмовлено у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам мені, ОСОБА_1 та моїй доньці ОСОБА_2 .

2.Зобов`язати Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради призначити допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам мені, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 та малолітній доньці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», починаючи з 27 листопада 2024 року.

Свої вимоги позивачка, яка діє у власних інтересах та в інтересах своєї малолітньої дитини, мотивує тим, що вони є внутрішньо переміщеними особами, які внаслідок військової агресії російської федерації проти України були вимушені покинути місце свого постійного проживання та з 29.03. 2022 були взяті на облік внутрішньо переміщених осіб. Зареєстроване фактичне місце перебування: АДРЕСА_2 . З квітня 2024 року отримували допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 5000,00 грн.

Однак з вересня 2023 року позивачці було припинено виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеної особи, а доньці - з квітня 2024 року.

27 листопада 2024 року позивачка звернулася до Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради із заявою щодо призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. До заяви мною було додано, зокрема: паспорт, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, довідку від 30 серпня 2023 року № 2101- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , довідку від 30 серпня 2023 року №2101- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 тощо.

За результатами розгляду заяви та доданих документів, Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради 02 грудня 2024 року прийняло рішення №-2024-7 про призначення допомоги переміщеним особам на проживання, яким відмовило у призначенні допомоги мені, ОСОБА_1 та моїй малолітній доньці ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщеним особам на підставі того, що позивачка не має права на таку допомогу відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» (зі змінами та доповненнями), оскільки не відповідає вимогам п.п.7-7.1, на 1 число місяця, з якого призначається допомога, у власності наявне житлове приміщення, що розташоване на територіях, не включених до переліку територій (затвердженого Наказом від 22.12.2022 №309), а саме у м. Свалява.

Позивачка вважає, що рішення Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 02.12.2024 року №-2024-7, яким було відмовлено у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки наявність вказаного у оскаржуваному рішенні житла не може бути підставою для відмови у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, оскільки житлова площа на одного члена сім`ї у вказаній квартирі становить 12,7 кв.м., що є меншим за встановлений законодавством поріг.

Відповідно позивачка вважає дії відповідача щодо припинення виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам протиправним.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Представник відповідача у поданому до суду відзиві адміністративний позов не визнала. В обгрунтування своїх доводів вказала, що ОСОБА_1 перемістилася з району Миколаївської міської територіальної громади Миколаївської області, яка згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 року № 376 (зі змінами), знаходиться у вказаному переліку, то це стало підставою для звернення позивача до відділу «Центр надання адміністративних послуг Мукачівської міської ради про взяття її разом з донькою на облік, як внутрішньо переміщених осіб. Підтвердженням цього є додані Позивачем до позовної заяви довідки від 30.08.2023 року № 2101- , № 2101- про взяття ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на облік внутрішньо переміщених осіб з визначеним фактичним місцем проживання на території Мукачівської міської територіальної громади за адресою: АДРЕСА_2 .

За період перебування на обліку як отримувача допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам позивачу було призначено допомогу у розмірі 5000,00 грн. на сім`ю, а саме: ОСОБА_1 у розмірі- 2000,00 грн; ОСОБА_2 у розмірі -3000,00 грн.

Зазначену суму коштів позивачі отримували щомісячно з березня 2022 року по вересень 2023 року включно. З жовтня 2023 року по березень 2024 року ОСОБА_2 продовжувала отримувати 3000,00 грн. щомісяця, а ОСОБА_1 із зазначеного місяця допомогу припинено.

Згідно даних верифікації з Мінфіном - код вияапеної невідповідності 441 (додається в додатках), в даних, що були надані для здійснення верифікації, внутрішньо переміщена особа після набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2023 №709 станом на 1 серпня 2023 року, має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване на територіях, не включених до Переліку територій, або територіях, включених до Переліку територій, для яких визначено дати завершення бойових дій (можливості припинення бойових дій) або тимчасової окупації (крім житлових приміщень, які внесено до Реєстру пошкодженого та знищеного майна) (за даними Міністерства юстиції України). Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 01.11.2022 року ОСОБА_1 є власницею квартири яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Загальна площа квартири становить 30,9 квадратних метра, житлова плоїла становить 25,4 квадратних метра, розмір частки-1. Дана нерухомість придбана на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2022 року. Зі змісту виявленої невідповідності верифікації Мінфіну зазначено загальна площа в реєстрі нерухомого майна -30,9 кв.м.

Відтак, позивачу було припинено допомогу на проживання, про що ОСОБА_1 було повідомлено листом від 27.12.2024 №4695/01-07-7424.

Окрім цього, у поданому відзиві відповідач зауважив щодо дискреційності повноважень відповідача у частині заявлених позовних вимог щодо призначення ВПО допомоги на проживання

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

29.03.2022 року ОСОБА_1 разом із донькою ОСОБА_2 були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи за зареєстрованим фактичним місцем перебування: АДРЕСА_4 .

30.08.2023 року у зв`язку зі зміною фактичного місця проживання ОСОБА_1 разом із донькою ОСОБА_2 були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи за зареєстрованим фактичним місцем перебування: АДРЕСА_2 .

З квітня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримували допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 5000,00 грн.

Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що з вересня 2023 року ОСОБА_1 було припинено виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі та ОСОБА_2 припинено виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі з квітня 2024 року.

27 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулася до УСЗН Мукачівської міської ради із заявою щодо призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

За результатами розгляду заяви та доданих документів, Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради 02 грудня 2024 року прийнято рішення №-2024-7 про призначення допомоги переміщеним особам на проживання, яким відмовлено у призначенні допомоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», оскільки не відповідають вимогам п.п.7-71, а саме у власності наявне житлове приміщення, що розташоване на територіях, не включених до переліку територій (затвердженого Наказом від 22.12.2022 №309), а саме у м. Свалява.

Вбачаючи в припиненні виплати допомоги на проживання, як внутрішньо переміщеним особам, порушення своїх прав, позивачка звернулися за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлені Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон №1706-VII).

Відповідно до статті 1 Закону №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Частиною 1 статті 29 Цивільного кодексу України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно із частиною 6 статті 29 Цивільного кодексу України фізична особа може мати кілька місць проживання.

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (ч. 1 ст. 4 Закону №1706-VII).

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону №1706-VII для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1706-VII довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Як встановлено судом позивачка із своєю сім`єю є внутрішньо переміщеними особами, що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 30 серпня 2023 року №2101- щодо ОСОБА_1 та від 30 серпня 2023 року №2101- щодо ОСОБА_2 .

Приписами ч. 2, 3 ст. 7 Закону №1706-VII передбачено, що Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Тобто, за Законом №1706-VII статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права, або «інші права», як це зазначено у ст. 9 Закону, не звужуючи при цьому обсяг конституційних прав та свобод особи.

Зокрема, внутрішньо переміщена особа, серед іншого, має право на отримання від держави в особі її органів допомоги на проживання.

20.03.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», якою затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі Порядок №332).

Пунктом 2 Порядку №332 передбачено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка», затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 204.

Облік внутрішньо переміщених осіб ведеться відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб».

Згідно з п. 3 Порядку №332 допомога надається щомісячно з місяця звернення на період введення воєнного стану та одного місяця після його припинення чи скасування на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей 3 000 гривень; для інших осіб 2 000 гривень.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням та дати припинення чи скасування воєнного стану.

Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30 квітня 2022 р. включно, надається починаючи з березня 2022 року.

Відповідно до змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2023 №709 «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб» (далі - Постанова №709), зокрема, пункт 2 Порядку №509 доповнено абзацом, яким визначено, що починаючи з 01.08.2023, на отримання довідки мають право особи, які залишили або покинули своє місце проживання у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, та перемістилися з територій, на яких ведуться бойові дії, або з тимчасово окупованих РФ територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, затвердженого Мінреінтеграцїї, щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації РФ, а також особи, у яких внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією РФ проти України, знищене або пошкоджене (до ступеня непридатного для проживання) житлове приміщення.

Водночас, із липня 2023 року було переглянуто умови призначення допомоги та визначено ряд критеріїв, зокрема майнових, за наявності яких виплата допомоги припиняється. До Порядку №332 було внесено ряд змін та викладено його у новій редакції відповідно до Постанови №709.

Так, відповідно до пункту 1 Постанови №709 було визначено, що з 01.08.2023 виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога), які перемістилися з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (далі - перелік територій), щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації, а також особам, у яких внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією РФ проти України, зруйноване або непридатне для проживання житлове приміщення та яким Допомогу було призначено відповідно до Порядку №332 продовжується автоматично на один шестимісячний період.

Крім того, підпунктом 5 пункту 2 Постанови №709 визначено, що з 01.09.2023 виплата допомоги припиняється внутрішньо переміщеним особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови, якщо за результатами верифікації встановлено, що після набрання чинності цієї постанови ВПО має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташовані на територіях, не включених до переліку територій, або на територіях, включених до переліку територій, щодо яких визначено дату завершення бойових дій (дату припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації (крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що документально підтверджено органами місцевого самоврядування або за технічної можливості інформацією щодо житлових приміщень, внесених до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації проти України, або житлового приміщення (частини житлового приміщення площею менш як 13,65 кв. метра на одного члена сім`ї).

Як було встановлено судом, з квітня 2022 позивачі отримувала державну допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам та з вересня 2023 року ОСОБА_1 було припинено виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі, а ОСОБА_2 припинено виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі з квітня 2024 року.

27 листопада 2024 позивачка звернулася до відповідача із заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, до якої долучила необхідні документи.

На момент звернення із заявою про надання допомоги склад сім`ї позивачки становив 2 особи, а саме позивачка ОСОБА_1 та її доньки ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 )

02.12.2024 відповідачем прийнято рішення №-2024-7 яким позивачці відмовлено у призначенні допомоги переміщеним особам на проживання. Вказане рішення обґрунтоване тим, що особа не відповідає умовам, визначеними Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам; не відповідає вимогам п.7-7.1, на 1 число місяця, з якого призначається допомога, особа має у власності житлове приміщення (або частину), що розташоване на територіях, не включених до переліку територій (затвердженого Наказом від 22.12.2022 №309).

Так, згідно даних верифікації з Мінфіном - код виявленої невідповідності 441, в даних, що були надані для здійснення верифікації, внутрішньо переміщена особа після набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2023 №709 станом на 1 серпня 2023 року, має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване на територіях, не включених до Переліку територій, або територіях, включених до Переліку територій, для яких визначено дати завершення бойових дій (можливості припинення бойових дій) або тимчасової окупації (крім житлових приміщень, які внесено до Реєстру пошкодженого та знищеного майна) (за даними Міністерства юстиції України). Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 01.11.2022 року ОСОБА_1 є власницею квартири яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Загальна площа квартири становить 30,9 квадратних метра, житлова плоїла становить 25,4 квадратних метра, розмір частки-1. Дана нерухомість придбана на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2022 року. Зі змісту виявленої невідповідності верифікації Мінфіну зазначено загальна площа в реєстрі нерухомого майна -30,9 кв.м.

Судом встановлено, що згідно даних витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачка має у власності з 01.11.2022 року квартиру за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 30,9 кв.м, житлова площа 25,4 кв.м. (а.с.25), придбану згідно договору купівлі-продажу квартири від 01.11.2022 року (а.с.22)

Дана обставина не заперечується позивачем по справі.

В свою чергу, спірним у цій справі є питання, чи підпадає квартира за адресою: АДРЕСА_3 під винятки, визначені підпунктом 5 пункту 2 Постанови №709, зокрема чи відноситься вона, у розумінні Порядку №709 до житлового приміщення площею менш як 13,65 кв. метра на одного члена сім`ї.

Суд зазначає, що під поняттям житлове приміщення розуміється опалюване приміщення, розташоване у надземному поверсі, призначене для цілорічного проживання і яке відповідає санітарно-епідеміологічним вимогам щодо мікроклімату і повітряного середовища, природного освітлення, допустимих рівнів нормованих параметрів відносно шуму, вібрації, ультразвуку та інфразвуку, електричних та електромагнітних полів та іонізуючого випромінювання.

Відповідно до ст. ст. 47, 48 Житлового кодексу України норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України.

Аналізуючи наведені вище норми, з урахуванням обставин цієї справи, суд вважає, що під поняттям «житлове приміщення (частина житлового приміщення) площею менш як 13,65 кв.м. на одного члена сім`ї», яке вживається в пп. 5 п. 2 Порядку №709, площа у розмірі 13,65 кв. м. визначена з урахуванням норми саме житлової площі (а не загальної площі об`єкту нерухомості), яка вказана у ст. 47 Житлового кодексу України.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №313868726 судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_3 . Загальна площа квартири становить 30,9 кв.м., житлова площа 25,4 кв.м.

Враховуючи те, що у вказаній квартирі, житлова площа якої становить 25,4 кв.м. а склад сім`ї позивачки дві особи, суд приходить висновку, що зазначений об`єкт нерухомості підпадає під винятки, які визначені в пп. 5 п. 2 Порядку №709, оскільки площа житлового приміщення становить менш як 13,65 кв. метра на одного члена сім`ї (25,4 кв. м./2 особи = 12,7 кв.м.), а тому у відповідача були відсутні підстави для припинення виплати позивачам допомоги на проживання, як внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів правомірності прийнятого рішення

Враховуючи викладене, суд вважає, що рішення про відмову в наданні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам № -2024-7 від 02.12.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.

Водночас щодо вимоги про зобов`язання Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради призначити допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) та її малолітній доньці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ), відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», починаючи з 27 листопада 2024 року, суд зазначає наступне.

З практики Європейського суду витікає, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Пунктом 21 Порядку визначено, що допомога призначається органом соціального захисту населення протягом 15 робочих днів з дати надходження заяви, у тому числі поданої в електронній формі засобами Порталу Дія, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія).

Отже, вирішення питання про призначення допомоги ВПО є виключною компетенцією органу соціального захисту населення, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача в цій частині позовних вимог є зобов`язання відповідача повторно розглянути по суті заяву позивача від 19.12.2024 про призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Суд вважає необхідним частково стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивачки сплачений нею судовий збір у розмірі 605,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради (89600, Закарпатська область, м.Мукачево , пл.О.Духновича, буд.2, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради №-2024-7 від 02.12.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради повторно розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 19.12.2024 про призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні позову у частині решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) частину сплаченого судового збіру у розмірі 605,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради (89600, Закарпатська область, м.Мукачево , пл.О.Духновича, буд.2, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЮ.Ю.Дору