Справа № 320/57296/24
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 року № 320/57296/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Ставничому Н.В., за участю: представника позивача - Подобєдова О.В., представника відповідача - Ліщук О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.05.2024 № та №.

Позовні вимоги мотивовані тим, що правильність заповнення позивачем податкової декларації та задекларованих показників підтверджується банківською випискою та первинними документами. Позивач також зауважив, що ГУ ДПС не враховано, що Позивач отримував дохід у зв`язку з наданням послуг комісії, які мають певні особливості оподаткування передбачені статтею 292 ПК України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 року відкрито адміністративне провадження у справі № 320/57296/24 за правилами загального позовного провадження.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, де останній не погоджується з доводами Позивача та зазначає, що відповідно до наданих первинних документів, Позивачем перевищено ліміт для платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування. У зв`язку з чим також встановлено порушення Закону України «Про реєстратори розрахункових операцій».

Позивачем в подальшому було подано відповідь на відзив на письмові пояснення, які за своїм змістом дублюють позовну заяву.

Представник позивача у судових засідання позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити даний позов у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні даного позову.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі наказу від 01.12.2023 року № 6017-п проведена документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків ОСОБА_1 за результатами якої складено складено Акт перевірки №4014/Ж5/26-15-24-02-04/ НОМЕР_1 (далі - Акт перевірки №4014/Ж5/26-15-24-02- 04/) платника податків ОСОБА_1 , відповідно до висновків якого перевіркою встановлені, зокрема, такі порушення:

- п. 292.1 ст. 292 Податкового кодексу України (далі - ПК України) у результаті заниження суми єдиного податку від здійснення підприємницької діяльності у розмірі 245 783,95 грн, в т.ч. по періодах: за 2018 рік - 17 537,84 грн; за 2019 рік - 1 000,00 грн; за 2021 рік - 175 616,92 грн; за 2022 рік - 51 629,19 грн;

- п.1. ст. 3 Закону України № 265/95-ВР від 06.07.1995 "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі - Закон України № 265/95-ВР) - проведення розрахункових операцій без застосування реєстраторів розрахункових операцій на загальну суму 4 481 292,11 грн. в т.ч. по періодах: за 2019 рік у сумі 2 256 058,00 грн.; за 2020 рік у сумі 2 225 234,11 грн.

28.05.2024 на підставі Акту перевірки №33542/Ж5/26-15-24-02-04/ Головним управлінням ДПС у м. Києві (далі в т.ч., - ГУ ДПС у м. Києві, контролюючий орган, Відповідач) відносно платника податків ОСОБА_1 складені податкові повідомлення-рішення № та № (далі, в т.ч., - оспорювані ППР, ППР №, ППР №).

Не погодившись з вказаними податковими повідомлення-рішеннями Позивачем було подано позовну заяву.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам,що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України регламентовано, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

За правилами підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно з пунктами 77.6-77.9 статті 77 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Строки проведення документальної планової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження).

У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Згідно з пунктами 86.3 статті 86 ПК України акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

У разі відмови платника податків або його законних представників від підписання акта (довідки) посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати виїзної планової чи позапланової документальної перевірки у день його підписання або відмови від підписання вручається або надсилається платнику податків чи його законному представнику.

Відмова платника податків або його законних представників від підписання акта перевірки або отримання його примірника не звільняє платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання.

У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта або довідки про результати перевірки або неможливості його вручення та підписання у зв`язку з відсутністю платника податків або його законних представників за місцезнаходженням такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених у цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт.

В акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника (п. 86.10 ст. 86 ПК України).

За правилами пункту 86.8 статті 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків

Згідно з пунктом 162.1 статті 162 ПК України платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Між тим, статтею 177 ПК України врегульовано оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Так, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Не включаються до складу витрат підприємця:

витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

документально не підтверджені витрати.

Фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Статтею 292 ПК України регламентовано порядок визначення доходів та їх склад для платників єдиного податку першої - третьої груп. Пунктом 292.1 статті 292 ПК України встановлено, що доходом платника єдиного податку є для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті.

При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівліпродажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Положеннями пункту 292.4 статті 292 ПК України передбачено, що у разі надання послуг, виконання робіт за договорами доручення, комісії, транспортного експедирування або за агентськими договорами доходом є сума отриманої винагороди повіреного (агента).

Статтею 1011 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Відповідно до частини третьої статті 1012 ЦК України істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Згідно з частиною першою статті 1013 ЦК України комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії.

Статтею 1018 ЦК України встановлено, що майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента. Аналізуючи зміст наведених норм Верховний Суд у постанові від 20.06.2024 по справі №300/2868/22 зробив правовий висновок про те, що за договором комісії право власності на майно чи послугу не переходить до комісіонера. За посередницькі послуги комісіонер отримує винагороду від комітента, яка і є його доходом.

З матеріалів справи вбачається, що з 27.09.2018 по 16.06.2023 Позивач була зареєстрована як фізична особа підприємець та перебувала на обліку в ДПІ у Оболонському районі Головного управління ДПС у м. Києві. Основним видом діяльності Позивача згідно НКУ "Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2010" була роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами в спеціалізованих магазинах.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що у період охоплений перевіркою, з 27.09.2018 по 16.06.2023, Позивач здійснювала реалізацію ювелірних виробів - як тих, які належали особисто Позивачу, так і тих, які належали третім особам. Ювелірні вироби передавались третіми особами Позивачу для реалізації на підставі договорів комісії. Надання Позивачем послуг за договорами комісії цілком узгоджується з іншими видами господарської діяльності (неосноаними), зазначеними у реєстрі платників єдиного податку, а саме, діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами.

У період охоплений перевіркою, з 27.09.2018 по 16.06.2023, Позивачкою було укладено договори комісії з рядом суб`єктів господарювання (далі, в т.ч., - договори за 2018, 2019, 2020, 2021 та 2022 роки відповідно), зокрема: - ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) - Договір комісії від 28.09.2018 №БКО-1; - ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) - Договір комісії від 28.09.2018 №БКО-2; - ФОП ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) - Договір комісії від 28.09.2018 №БКО-3; - ТОВ «Столична Ювелірна Фабрика» () - Договір комісії від 21.12.2020 №2-БКО; - ТОВ «Бергрін Груп» () - Договір комісії від 15.03.2021 №4- БКО; - ФОП ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 ) - Договір комісії від 06.05.2021 №БІ-2-БКО; - ФОП ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_6 ) - Договір комісії від 07.05.2021 №БІ-1-БКО; - ФОП ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_7 ) - Договір комісії від 13.05.2021 №БІ-3-БКО; - ФОП ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_8 ) - Договір комісії від 27.05.2021 №БІ-6-БКО; - ФОП ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_9 ) - Договір комісії від 03.06.2021 №БІ-4-БКО; - ФОП ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_10 ) - Договір комісії від 07.06.2021 №БІ-5-БКО; - ФОП ОСОБА_11 (РНОКПП НОМЕР_11 ) - Договір комісії від 14.06.2021 №2К-БКО; - ФОП ОСОБА_12 (РНОКПП НОМЕР_12 ) - Договір комісії від 14.06.2021 №БІ-7-БКО; - ФОП ОСОБА_13 (РНОКПП НОМЕР_13 ) - Договір комісії від 17.06.2021 №БІ-7-БКО; - ТОВ «Шейнез Прайм» () - Договір комісії від 18.06.2021 №ШП-ЗК; - ТОВ «Торговий Дім «Монарх.» () - Договір комісії від 21.06.2021 №МН-3К; - ТОВ «Торговий Дім «КАРАТ.» () - Договір комісії від 01.07.2021 №КТ-3К; - ФОП ОСОБА_14 (РНОКПП НОМЕР_14 ) - Договір комісії від 10.11.2021 №БІ-8-БКО; - ТОВ «Саренд Торг» () - Договір комісії від 22.11.2021 №СТ-3- К; - ФОП ОСОБА_15 (РНОКПП НОМЕР_15 ) - Договір комісії від 22.12.2021 №БІ-11-БКО. - ФОП ОСОБА_16 (РНОКПП НОМЕР_16 ) - Договір комісії від 23.12.2021 №БІ-12-БКО; - ФОП ОСОБА_11 (РНОКПП НОМЕР_11 ) - Договір комісії від 28.12.2021 №БІ-9-БКО; - ФОП ОСОБА_17 (РНОКПП НОМЕР_17 ) - Договір комісії від 12.01.2022 №БІ-10-БКО.

Проаналізувавши зміст договорів комісії, які містяться в матеріалах справи, судом встановлено, що договори містять однотипні умови про наступне:

- предметом договорів комісії було вчинення юридично значимих дій, в т.ч.: здійснення правочинів щодо купівлі-продажу продукції, що належить Комітенту (Товару) фізичним та/або юридичним особам в роздріб або оптом за вибором Комісіонера; оформлення і підписання інших необхідних для здійснення продажу документів в інтересах Комітента, а також дії в інтересах Комітента перед третіми особами; зберігання Товару в належних умовах до моменту реалізації (передачі) третім особам або до повернення Комітенту; вжиття заходів щодо просування Товару на ринку споживчих товарів (на підставі окремої вимоги/запиту/Комітента); надання звітності та аналітичної інформацію щодо стану реалізації Товару (за запитом Комітента) (пункт 1.2 договорів комісії); загальна кількість, найменування та інші характеристики Товару визначалися в Акті приймання-передачі Товару на комісію, який є невід`ємною частиною договору комісії. Право власності на Товар належало Комітенту та переходило від Комітента до - Покупців з моменту їх продажу (реалізації) Комісіонером (пункти 1.2, 1.3 договорів комісії); - реалізація (продаж) Товару Покупцям здійснювалася за ціною на розсуд Комісіонера, але яка не може бути меншою від ціни Товару, зазначеної Комітентом в супровідних документах, з наступним перерахуванням Комітенту ціни за Товар, визначеної в супровідних документах; у разі реалізації (продажу) Товару за ціною меншою ніж зазначена в супровідних документах, Комісіонер був зобов`язаний відшкодувати таку різницю Комітенту за власний рахунок, незважаючи на інші умови цього Договору (пункти 3.1, 3.2 договір комісії); - виплата комісійної винагороди підлягала утриманню Комісіонером із коштів, які надійшли на розрахунковий рахунок Комісіонера, та є різницею між вартістю проданого товару та вартістю товару переданого на комісію згідно Акту прийомупередачі. Комісійна винагорода підлягала зарахованню в дохід Комісіонера один раз в квартал згідно звітів (пункт 3.3 договорів комісії).

Таким чином, враховуючи приписи пункту 292.4 статті 292 ПК України доходом Позивача у даному випадку виступала комісійна винагорода, а не сума коштів, яка надійшла на розрахунковий рахунок, як вважав Відповідач. Тобто, Відповідачем допущено методологічну помилку при обрахунку бази оподаткування, що призвело до помилкових висновків при визначені отриманого доходу.

Крім цього, у період охоплений перевіркою, з 27.09.2018 по 16.06.2023, Позивачкою було укладено договори комісії з рядом суб`єктів господарювання за якими Позивачка виступила комітентом, а саме: - ФОП ОСОБА_18 (РНОКПП НОМЕР_18 ) - Договір комісії від 11.01.2022 №2; - ФОП ОСОБА_19 (РНОКПП НОМЕР_19 ) - Договір комісії №2 від 14.01.2022; - ФОП ОСОБА_20 (РНОКПП НОМЕР_20 ) - Договір комісії №6 від 27.01.2022. Грошові кошти отримані Позивачкою від ФОП ОСОБА_18 , ФОП ОСОБА_19 та ФОП ОСОБА_20 як виконання за договорами комісії віднесені Позивачкою до суми доходу у відповідному періоді.

Дослідивши надані первинні документи, банківські виписки, договори комісії, звіти комісіонера, акти приймання-передачі товару на комісію, податкові декларації, судом встановлено, що Позивачем правомірно задекларовано дохід, а саме: за 2018 рік у сумі 347 792,00 грн.; за 2019 рік в сумі 946 157,44 грн.; за 2020 рік в розмірі 970 259,08 грн.; за 2021 рік в сумі 1 459 140,21 грн.; за 2022 рік у сумі 3 636 498,25 грн, дані показники доходу підтверджуються вищенаведеними первинними документами.

Щодо врахуванням ГУ ДПС документів по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_21 , ФОП ОСОБА_22 , ФОП ОСОБА_23 , ФОП ОСОБА_24 , з ТОВ «СЮФ», з ФОП ОСОБА_25 , з ФОП ОСОБА_26 , з ФОП ОСОБА_27 .

Суд зазначає, що з Акта перевірки вбачається, що Відповідачем при обрахунку доходу було враховано наступні первинні документи: договір комісії від 12.02.2019 №БКО-4, укладений з ФОП ОСОБА_21 (РНОКПП НОМЕР_21 ); звіт комісіонера від 02.07.2019, відповідно до якого загальна вартість реалізованого товару попередньо визначено в сумі 358 595,73 грн., сума комісійної винагороди - 143 438,29 грн; - договір комісії від 06.03.2019 №БКО-5, укладений з ФОП ОСОБА_22 (РНОКПП НОМЕР_22 ); звіт комісіонера від 10.09.2019, відповідно до якого загальна вартість реалізованого товару попередньо визначено в сумі 500 000,00 грн., сума комісійної винагороди - 200 000,00 грн; - договір комісії від 21.04.2019 №БКО-6, укладений з ФОП ОСОБА_23 (РНОКПП НОМЕР_23 ); звіт комісіонера від 23.08.2019, відповідно до якого загальна вартість реалізованого товару попередньо визначено в сумі 106 250,00 грн., сума комісійної винагороди - 42 499,99 грн; - договір комісії від 04.07.2019 №БКО-7, укладений з ФОП ОСОБА_24 (РНОКПП НОМЕР_24 ); звіт комісіонера від 15.09.2019, відповідно до якого загальна вартість реалізованого товару попередньо визначено в сумі 416 666,67 грн., сума комісійної винагороди - 166 666,67 грн; - договір комісії від 06.09.2019 №СЮФ-06/09/2019-ОКО-2, укладений з ТОВ «СЮФ» (); звіт комісіонера від 09.09.2019, відповідно до якого загальна вартість реалізованого товару попередньо визначено в сумі 56 363,64 грн., сума комісійної винагороди - 25 383,64 грн; звіт комісіонера від 20.12.2019, відповідно до якого загальна вартість реалізованого товару попередньо визначено в сумі 818 181,82 грн., сума комісійної винагороди - 366 188,84 грн; - договір комісії від 20.02.2020 №БКО-7, укладений з ФОП ОСОБА_25 (РНОКПП НОМЕР_25 ); звіт комісіонера від 25.05.2020, відповідно до якого загальна вартість реалізованого товару попередньо визначено в сумі 819 672,13 грн., сума комісійної винагороди - 369 672,13 грн; - договір комісії від 10.04.2020 №БКО-8, укладений з ФОП ОСОБА_26 (РНОКПП НОМЕР_26 ); звіт комісіонера від 18.08.2020, відповідно до якого загальна вартість реалізованого товару попередньо визначено в сумі 846 994,54 грн., сума комісійної винагороди - 381 994,54 грн; - договір комісії від 08.06.2020 №БКО-9, укладений з ФОП ОСОБА_27 (РНОКПП НОМЕР_27 ); звіт комісіонера від 16.09.2020, відповідно до якого загальна вартість реалізованого товару попередньо визначено в сумі 558 567,44 грн., сума комісійної винагороди - 218 592,41 грн.

Суд зазначає, що за даними банківської виписки, яка надавалас під час перевірки, що не заперечується сторонами, відсутні будь-які дані про рух грошових коштів на виконання цих договорів. Таким чином, Позивачем не було отримано доходу за даними господарськими операціями. У зв`язку з чим ГУ ДПС безпідставно здійснено донарахування на підставі вищенаведених документів.

Судом також враховуються наступні документи, а саме: - акт повернення товару взятого на комісію від 02.07.2019 до договору комісії від 12.02.2019 №БКО-4; лист-повідомлення про анулювання звіту комісіонера від 02.07.2019 за договором комісії від 12.02.2019 №БКО-4; - акт повернення товару взятого на комісію від 10.09.2019 до договору комісії від 06.03.2019 №БКО-5; лист-повідомлення про анулювання звіту комісіонера від 10.09.2019 за договором комісії від 06.03.2019 №БКО-5; - акт повернення товару взятого на комісію від 23.08.2019 до договору комісії від 21.04.2019 №БКО-6; лист-повідомлення про анулювання звіту комісіонера від 23.08.2019 за договором комісії від від 21.04.2019 №БКО-6; - акт повернення товару взятого на комісію від 15.09.2019 до договору комісії від 04.07.2019 №БКО-7; лист-повідомлення про анулювання звіту комісіонера від 15.09.2019 за договором комісії від 04.07.2019 №БКО-7; - акт повернення товару взятого на комісію від 09.09.2019 до договору комісії від 06.09.2019 №СЮФ-06/09/2019-ОКО-2; акт повернення товару взятого на комісію від 20.12.2019 до договору комісії від 06.09.2019 №СЮФ-06/09/2019-ОКО-2; листповідомлення про анулювання звіту комісіонера від 09.09.2019 за договором комісії від 06.09.2019 №СЮФ-06/09/2019-ОКО-2; лист-повідомлення про анулювання звіту комісіонера від 20.12.2019 за договором комісії від 06.09.2019 №СЮФ-06/09/2019- ОКО-2; - акт повернення товару взятого на комісію від 25.05.2020 до договору комісії від 20.02.2020 №БКО-7; лист-повідомлення про анулювання звіту комісіонера від 25.05.2020 за договором комісії від 20.02.2020 №БКО-7; - акт повернення товару взятого на комісію від 18.08.2020 до договору комісії від 10.04.2020 №БКО-8; лист-повідомлення про анулювання звіту комісіонера від 18.08.2020 за договором комісії від 10.04.2020 №БКО-8; - акт повернення товару взятого на комісію від 16.09.2020 до договору комісії від 08.06.2020 №БКО-9; лист-повідомлення про анулювання звіту комісіонера від 16.09.2020 за договором комісії від 08.06.2020 №БКО-9.

Таким чином, фактично здійснення господарських операцій не відбулося, дохід від здійснення господарських операцій не було отримано.

Враховуючи, що всі податкові повідомлення-рішення є похідними від даного порушення, позовні вимоги підлягають задоволенню, а податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Суд також вважає за необхідне також зауважити, що у даній справі позивачем виступає фізична особа платник податків, таким чином, аналізуючи норми законодавства станом на момент вчинення порушення, суд зазначає наступне.

Станом на 2019 року частина 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» діяла в такій редакції: За порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:

1) у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:

вчинене вперше - 1 гривня;

за кожне наступне вчинене порушення - 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг)"

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та інших законів України щодо детінізації розрахунків у сфері торгівлі та послуг» від 20.09.2019 р. № 128-IX визначено, що «Тимчасово, до 1 січня 2021 року, санкції, визначені пунктом 1 статті 17 цього Закону, застосовуються в таких розмірах:

10 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;

50 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення».

Вищенаведені штрафи мали застосовуватися з 19.04.2020 року по 01.08.2020 року, проте Законом України від 17 березня 2020 року № 533-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» терміни застосування штрафних санкцій було перенесено.

Так, штраф у розмірі 10 % (за перше порушення) і 50 % (за кожне наступне порушення) вартості проданих з порушенням товарів (робіт, послуг) застосовуватиметься з 01.08.2020.

Таким чином, протягом 2019 року, 2020 року (момент вчинення порушення відповідно до Акта перевірки, штрафна санкція в розмірі 100% жодного разу не діяла).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності й припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Тобто, до події, факту застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, за загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти мають пряму дію в часі, тобто регулюють відносини, що виникли після набрання чинності цими актами, а також відносини, які виникли до набрання чинності нормативно-правовими актами і продовжують існувати на час набрання ними чинності. У другому випадку такі акти поширюються на ці відносини з моменту набрання чинності, а не з моменту виникнення відповідних відносин. В окремих випадках законодавець вказівкою в перехідних положеннях «нового» нормативно-правового акта може зберегти праворегуляторний вплив визнаного нечинним нормативно-правового акта на певні суспільні відносини, які продовжують тривати після набрання чинності «новим» (переживаюча дія).

Здатність закону регулювати відносини з моменту їхнього виникнення у минулому, є зворотною дією нормативно-правового акта в часі, яка для цілей стабільності суспільних відносин застосовується лише в разі скасування чи пом`якшення юридичної відповідальності.

Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (проте в даній справі становще фізичної особи погіршується).

Таким чином, враховуючи ту обставину, що Позивачем в даній справі є - фізична особа платник податків (перевірка проводилася фізичної особи - платника податків), контролюючий орган мав застосувати штрафну санкцію, яка діяла на момент вчинення порушення, враховуючи приписи ч. 1 ст. 58 Конституції України, проте цього здійснено не було, що призвело до завищення розміру ширафної санкції, що є самостійною підставою для скасування податкового повідомлення-рішення.

Судом враховується, що відповідно до висновку КАС ВС від 05.09.2019 року у справі № № 822/328/15 зрободено висновок, щодо застосування п. 1 ст. 17 Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та зазначено, що «за вчинення правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена пунктом першим статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», встановленого контролюючим органом в межах однієї перевірки суб`єкта господарської діяльності, контролюючий орган може застосувати лише одну фінансову санкцію у розмірі 1 грн, за умови, якщо протягом календарного року контролюючим органом попередньо не було встановлено порушення суб`єктом господарювання таких же вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»».

Тобто, контролюючий орган може застосувати підвищений розмір штрафної санкції «за кожне наступне вчинене порушення», лише після узгодження суми за попереднє порушення. Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що Позивач раніше притягувався до відповідальності, яка визначена п. 1 ст. 17 Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Суд зазначає, що надаючи правову оцінку підставам відповідальності і розміру податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом, суд не вправі підміняти собою такий орган та приймати рішення щодо зміни чи визначення суми податкового зобов`язання. Суд, виключно, досліджує прийняті рішення суб`єкта владних повноважень на предмет їх відповідності закону.

Аналогічний висновок сформований у постанові КАС ВС від 28.03.2023 року у справі №260/433/19.

Щодо змісту Акта перевірки, суд зазначає наступне.

За змістом розділу 1 Методичних рекомендацій щодо оформлення матеріалів документальних перевірок податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та документування виявлених порушень, затверджених наказом ДФС від 01.06.2017 № 396, за результатами проведення документальних планових/позапланових виїзних/невиїзних перевірок, у разі встановлення порушень податкового, валютного та іншого законодавства, оформляється акт, а в разі відсутності порушень - довідка (далі - акт (довідка) перевірки).

При оформленні результатів документальних планових перевірок та позапланових перевірок платників податків з усіх питань (які носять комплексний характер) рекомендується забезпечити відображення інформації з усіх питань, передбачених Зразком акта (довідки) перевірки, а також переліком питань перевірки.

Оформлення результатів документальних позапланових (як виїзних, так і невиїзних) перевірок за окремими видами податків, зборів та з окремих питань податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, здійснюється відповідно до Зразка акта (довідки) перевірки з урахуванням особливостей діяльності платника податків, виду перевірки і переліку питань, що підлягають перевірці. При цьому при складанні акта (довідки) перевірки можливе викладення більш розширеної інформації, ніж передбачена Зразком акта (довідки) перевірки, або її відображення в іншому форматі за наявності відповідного обґрунтування, що зазначене сприятиме більш чіткому викладенню інформації щодо перевірених даних та більш повному відображенню доказової бази щодо наявності (відсутності) порушень вимог законодавства.

Акт (довідка) перевірки (разом із додатками) має містити вичерпну інформацію щодо відпрацювання конкретних ризиків у діяльності платника податків із посиланням на фактично перевірені відповідні документи бухгалтерського обліку, первинні документи тощо за відповідний звітний період.

При цьому у відповідних пунктах акта (довідки) перевірки або додатках до акта (довідки) перевірки відображаються показники поданих декларацій (звітів, інших документів) та показники, встановлені при проведенні перевірки регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності платника податків, первинних та інших документів тощо в ході опрацювання ризикових операцій, виявлених при проведенні до перевірочного аналізу та під час перевірки. Встановлені дані (показники) декларацій (звітів, розрахунків) відображаються у розрізі визначених законодавством звітних періодів та в грошових одиницях, передбачених звітністю, а встановлені порушення, які описуються у висновках до акта (довідки) перевірки - у гривнях.

Усі вартісні показники в актах (довідках) перевірок відображаються у національній валюті України, а показники, виражені в іноземній валюті, підлягають відображенню з одночасною вказівкою їх еквівалента у гривнях за курсом валют, встановленим Національним банком України на дату проведення фінансово-господарської операції, якщо інше не встановлено законодавством.

Зібрана під час перевірки інформація може бути систематизована у відповідних довідках, реєстрах, відомостях та інших регістрах, які додаються до акта (довідки) перевірки та можуть складатися за формами, примірні зразки яких наведено у додатках до Методичних рекомендацій та Зразка форми акта (довідки) перевірки.

Суд звертає увагу сторін, що з Акта перевірки неможливо ідентифікувати господарські операції, які на переконання Відповідача мають бути проведені із застосування реєстратора розрахункових операцій, а також з Акта перевірки неможливо встановити, які документи та в якому обсязі були досліджені та враховані контролюючим органом під час проведення перевірки, що унеможливлює встановлення дійсних обставин справи.

Суд зауважує, що Акт перевірки не містить конкретного змісту порушень.

Враховуючи вищевикладене, Суд доходить висновку про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, встановлено, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06).

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, наприклад, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року. «Булвес АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» мас широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того. Європейський суд з прав людини також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення від 2 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» Європейський суд з прав людини, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржників.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням зазначеного, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи встановлено, що за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 15140 грн. 00 коп, що підтверджується платіжною інструкцією №ПН939 від 27.11.2024 року.

Доказів понесення позивачем інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, матеріали справи не містять.

Керуючись ст. 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області № від 28.05.2024.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області № від 28.05.2024.

4. Стягнути сплачений судовий збір у розмірі 15140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) грн. 00 коп. на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у м. Києві.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 21 серпня 2025 р.