Справа № 420/9053/25
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/9053/25

Перша інстанція: суддя Василяка Д.К.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

27 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.01.2025 №21 про призов його на військову службу;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти наказ про звільнення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 з військової служби.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням військово лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 від 02.12.2022 року він був виключений з військового обліку на підставі гр. ІІ ст. 79-а наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402. На підставі рішення ВЛК 02.12.2022 року позивачу видано тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_3 , в якому зазначено, що останнього виключено з військового обліку на підставі п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції, що діяв на час прийняття рішення). Перебуваючи по роботі в Хмельницькій області, позивач був затриманий працівниками ТЦК та СП та 20.01.2025 наказом №21 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 був мобілізований та на даний час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Позивач вважає, що такі дії ІНФОРМАЦІЯ_1 є протиправними, а наказ військової частини, який прийнятий внаслідок незаконного призову, підлягає скасуванню.

Військова частина НОМЕР_1 заперечувала проти задоволення позову, зазначаючи, що після набуття позивачем статусу військовослужбовця Збройних Сил України правовідносини щодо проходження військової можуть бути припинені лише шляхом звільнення з військової служби, підстави та порядок якого визначені Законом № 2232-XII та Положенням № 1153/2008. Командування військової частини НОМЕР_1 наголосило, що законодавство України не передбачає закінчення військової служби у спосіб скасування наказів про призначення на військову службу, а також не надає суду право визнавати нечинними на майбутнє рішення суб`єктів владних повноважень - індивідуальні акти про прийняття чи проходження особою публічної (військової) служби. Тому, підстави для задоволення позовних вимог про скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 про зарахування до списків особового складу відсутні.

ІНФОРМАЦІЯ_4 відзив на позовну заяву не надавав.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.01.2025 №21 про призов ОСОБА_1 на військову службу.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що хоч Законом України "Про військовий обов`язок та військову службу" не передбачено такої підстави для звільнення з військової служби як незаконна мобілізація, проте, проходження військової служби є безпосереднім наслідком від наказу про мобілізацію, а отже з метою ефективного захисту порушеного права позивача та повного його відновлення буде зобов`язання військової частини НОМЕР_1 прийняти наказ про звільнення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 з військової служби.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 26 липня 1980 року на підставі рішення військово лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 від 02.12.2022 року виключений з військового обліку на підставі гр. ІІ ст. 79-а.

На підставі рішення ВЛК 02.12.2022 року ОСОБА_1 видано тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_3 в якому зазначено, що останнього виключено з військового обліку на підставі п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (внаслідок визнання непридатним до ві1ськової служби).

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 20.01.2025 року за №21, на виконання Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію", з метою організованого та своєчасного виконання заходів безпосереднього планування та забезпечення заходів мобілізації, ОСОБА_1 у складі інших військовозобов`язаних офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу визнаний таким, що відібраний та призначений для відправки у військову частину НОМЕР_4 .

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 24.01.2025 року № 24 позивача зараховано до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 .

Позивач, не погоджуючись з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.01.2025 №21 про призов ОСОБА_1 на військову службу та діями ВЧ щодо зарахування його до особового складу, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що після зарахування позивача до списків особового складу частини виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом № 2232-ХІІ та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008. Цими актами законодавства не передбачено звільнення з військової служби шляхом скасування наказів про призов. Цей наказ вже реалізований, та позивач був зарахований до військової частини та приступив до виконання службових обов`язків за посадою, а тому його скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача, про які він просить у позові.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст. 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно п. 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан».

В подальшому воєнний стан продовжено відповідними Указами та на час розгляду справи не припинений.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 Про загальну мобілізацію оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 3543-XII).

Відповідно до ст.1 Закону № 3543-XII, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно приписів ч. 2 ст. 4 Закону № 3543-XII, загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Статтею 23 Закону № 3543-ХІІ встановлено вичерпний перелік осіб, яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII.

Відповідно до приписів ст.37 Закону № 2232, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України, які: визнані непридатними до військової служби.

У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається.

До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.

Таким чином, відповідно до ст.37 Закону, передбачено, що у разі настання однієї з обставин, передбачених ч.6, особа виключається з військового обліку та втрачає статус військовозобов`язаного.

Зазначені у ч.6 ст.37 Закону, обставини, є настільки суттєвими та незворотними, що ч.1 ст.37 Закону не передбачає можливості взяття на облік осіб, які раніше були виключені з військового обліку за цих підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі рішення ВЛК 02.12.2022 року ОСОБА_1 видано тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_3 в якому зазначено, що останнього виключено з військового обліку на підставі п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із непридатністю до військової служби.

У зв`язку із викладеним, суд першої інстанції вірно визнав протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.01.2025 №21 про призов ОСОБА_1 на військову службу, який раніше визнаний непридатним до військової служби та виключений з військового обліку, та мобілізація його для проходження військової служби є протиправними.

Щодо рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 прийняти наказ про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, колегія суддів зазначає наступне.

Як вірно зазначив апелянт, незаконна мобілізація може порушувати права громадян, зокрема право на свободу та право на обрання форми служби. Захист цих прав може включати звернення до суду, а також право на звільнення з військової служби, якщо незаконна мобілізація є наслідком порушення закону.

Чинне законодавство не містить положень, які б дозволяли суб`єкту владних повноважень діяти на власний розсуд, видавати акти індивідуальної дії, які є очевидно протиправними, не дозволяють мобілізовувати громадян, які визнанні непридатними до військової служби та виключенні з військового обліку, та направляти їх до військової частини.

У справі "Рисовський проти України", № 29979/04, рішення від 20 жовтня 2011 року, пункти 70, 71, ЄСПЛ наголосив на особливій важливості принципу "належного урядування", зазначивши при цьому, що він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних Документ сформований в системі «Електронний суд» 11.02.2025 7 правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див. зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Також відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Однак, як встановлено за результатами розгляду справи, оспорюваний наказ про мобілізацію позивача зазначеним критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень не відповідає та порушує законне право позивача на звільнення від проходження військової служби у зв`язку зі станом його здоров`я.

На переконання колегії суддів, в даному випадку, з огляду на очевидну незаконність оскаржуваного позивачем, та скасованого судом першої інстанції, наказу про мобілізацію позивача, подальше проходження ним військової служби є порушенням ст.3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Судова колегія наголошує, що хоч Законом України "Про військовий обов`язок та військову службу" не передбачено такої підстави для звільнення з військової служби як незаконна мобілізація, проте, проходження військової служби є безпосереднім наслідком від наказу про мобілізацію, а отже з метою ефективного захисту порушеного права позивача та повного його відновлення законним та обґрунтованим заходом буде зобов`язання військової частини НОМЕР_1 , в якій проходить військову службу позивач, ухвалити рішення про звільнення позивача від проходження військової служби та виключення його зі списків особового складу на підставі рішення суду.

Апелянт вірно зазначив, що чинне законодавство не містить положень, які б дозволяли суб`єкту владних повноважень діяти на власний розсуд, видати акти індивідуальної дії, які є очевидно протиправними, не дозволяють мобілізовувати працівника, який має відстрочку від проходження військової служби та направляти його до військової частини.

Щодо доводів суду першої інстанції, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу за мобілізацією є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинить відновлення попереднього становища особи, яка була призвана на військову службу, з посиланням на позицію Великої Палати Верховного Суду у постановах від 12 травня 2021 року у справі № 9901/286/19, від 8 вересня 2021 року у справі № 816/228/17, Касаційного адміністративного суду у рішеннях від 14 липня 2021 року у справі № 9901/96/21, від 27 жовтня 2022 року у справі № П/9901/97/21, то такі не можуть братися до уваги при вирішенні цього спору.

Так, зазначені справи не є тотожними до спірних правовідносин, а їх висновки стосуються конкретних відмінних випадків.

Жодна з зазначених справ не стосувалась проходження військової служби та мобілізації особи, яка знята з військового обліку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання військову частину НОМЕР_1 прийняти наказ про звільнення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 з військової служби та виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Суд першої інстанції на викладене уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.317 КАС України апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у позові з ухваленням постанови про задоволення позовних вимог у цій частині.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 02 квітня 2025 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315,317,321,328 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити постанову про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти наказ про звільнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) з військової служби з військової служби та виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко