Справа № 726/2494/25
Суддя: Асташев С. А.
Дата ухвалення: 2025-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/2494/25
Провадження №2-а/726/29/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2025 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Асташева С. А.,

з участю секретаря судових засідань Сківернічук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Чернівці, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник, адвокат Янчук Людмила Іллівна, до ОСОБА_2 , Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,

У С Т А Н О В И В:

21.07.2024 Садгірським районним судом м. Чернівці отримано адміністративний позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник, адвокат Янчук Людмила Іллівна, до ОСОБА_2 , Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у якому представниця позивача просить суд визнати незаконною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5221874 від 14.07.2025, винесену старшим інспектором управління патрульної поліції в Чернівецькій області, старшим лейтенантом поліції Токарюком Максимом Івановичем, щодо громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та акрити провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачене 127-3 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях позивача.

Також просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень -Управління патрульної поліції в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 4000,00 грн (чотири тисячі гривень) 00 коп та судовий збір у розмірі 484 грн 48 коп.

Вказує, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 жовтня 2023 року №1128, якою було внесено зміни до Правил дорожнього руху України, що набрали чинності 04 травня 2024 року, транспортні засоби, які використовуються для навчання водінню, повинні бути обладнані розпізнавальними знаками з літерою «Н» замість попередньої літери «У». Крім того, дозволяється встановлення двостороннього знака на даху автомобіля як альтернативного способу позначення навчального транспортного засобу. Це положення однозначно вказує, що встановлення знака на даху транспортного засобу є альтернативним та допустимим способом, що виключає склад адміністративного правопорушення у разі відсутності окремих наклейок на кузові автомобіля. Таким чином вважає, що встановлення двостороннього знака на даху повністю відповідає вимогам ПДР, і відсутність окремих знаків спереду та ззаду не є порушенням, якщо на даху транспортного засобу встановлено відповідний знак.

Звертає увагу суду на те, що транспортний засіб на якому позивач проводив навчання, був обладнаний відповідними розпізнавальними знаками: на даху встановлено двосторонній трикутний знак із літерою «Н»; на капоті нанесено велику червону літеру «Н»; на задній частині транспортного засобу розміщено два трикутні знаки з літерою «Н».

01 серпня 2025 року на адресу суду від представника відповідачів Цопи А.В., надійшов відзив на адміністративний позов у якому остання просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Вказує, що 14.07.2025 приблизно о 15:25 інспектором відділу безпеки дорожнього руху управління патрульної поліції в Чернівецькій області старшим лейтенантом поліції Токарюком Максимом Івановичем, під час патрулювання було виявлено, гр. ОСОБА_1 в м. Чернівці, по вул. Головна, 220В, який є спеціалістом з підготовки водіїв автошколи «Профіт 2006» категорії «В» та здійснював практичну підготовку учениці Лазаревич Т.О. на автомобілі Hyundai Elantra з д.н.з. НОМЕР_1 та порушив пункт 30.3.к Правил дорожнього руху, якими визначено, що: на відповідних транспортних засобах установлюються такі розпізнавальні знаки: к) «Навчальний транспортний засіб» - рівносторонній трикутник білого кольору з вершиною догори і каймою червоного кольору, в який вписано літеру «Н» чорного кольору (сторона - не менше 200 мм, ширина кайми - 1/10 цієї сторони). Знак розміщується спереду і ззаду на транспортних засобах, що використовуються для навчання водінню (допускається встановлення двостороннього знака на даху легкового автомобіля).

Зазначає, що старший лейтенант поліції ОСОБА_3 представився Позивачу, а встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ст. 127-3 КУпАП поліцейським було роз?яснено Позивачеві його права як громадянина України передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. В подальшому відповідно до ч. 1 ст. 283 та п. 1 ч. 1 ст. 284 КУпАП винесено постанову по справі про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу.

Вважає, що відповідно до п. 24.8 ПДР України транспортні засоби (за винятком мотоциклів, мопедів та квадроциклів), на яких проводиться навчання, повинні мати розпізнавальні знаки «Навчальний транспортний засіб» відповідно до вимог підпункту пункту 30.3 цих Правил. Базова норма чітко встановлює, що знак розміщується спереду і ззаду на транспортних засобах, що використовуються для навчання водіння, і це є основною вимогою, яка забезпечує видимість навчального транспортного засобу з усіх сторін для інших учасників дорожнього руху. Вираз «допускається встановлення двостороннього знака на даху легкового автомобіля» має додатковий, а не альтернативний характер. Слово «допускається» в юридичній термінології означає дозвіл, але не заміну основної вимоги. Воно не скасовує обов?язкового розміщення знаків спереду і ззаду, а лише надає додаткову можливість посилити видимість навчального транспортного засобу.

Таким чином відповідач вважає, що знаки спереду і ззаду транспортного засобу залишаються обов`язковими, а встановлення двостороннього знака на даху легкового автомобіля є опційним доповненням.

Факт скоєння правопорушення підтверджує відеозаписом, долученим до відзиву.

Зазначає, що позивач в позовній заяві визнав факт того, що він є спеціалістом з підготовки водіїв та під час виконання трудових обов`язків викладача з практичного водіння в автошколі «Профіт 2006» проводив навчальне заняття ученицею ОСОБА_4 на автомобілі Hyundai Elantra з д.н.3. НОМЕР_1 в м. Чернівці, по вул. Головна, 220В. Тобто він є тією особою, яка несе відповідальність за порушення ПДР України.

Заперечує факт підтвердження понесених витрат на правничу допомогу та вважає їх розмір надто завищеним.

08.08.2025 суд отримав відповідь на відзив від представниці позивача Янчук Л.І., яка вважає викладені у відзиві доводи односторонніми, суб`єктивно інтерпретованими.

Звертає увагу, що відповідач неповно і вибірково навів зміст пункту 30.3.к ПДР, не врахувавши його повну редакцію, яка прямо передбачає альтернативну можливість для навчальних транспортних засобів: «…Знак розміщується спереду і ззаду на транспортних засобах, що використовуються для навчання водінню (допускається встановлення двостороннього знака на даху легкового автомобіля).»

Таким чином, пункт 30.3.к не вимагає одночасного обов`язкового розміщення знаків спереду і ззаду, якщо на транспортному засобі встановлено допустимий за ПДР альтернативний варіант двосторонній знак на даху. Це прямо випливає із тексту ПДР, де термін «допускається» означає дозволену і передбачену законом опцію.

Отже, у разі, якщо на момент фіксації події на даху автомобіля Hyundai Elantra був встановлений двосторонній знак, що відповідає вимогам до форми та розміру, вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 127-3 КУпАП, оскільки не порушено вимоги ПДР.

Вказує, що розмір витрат на правничу допомогу 4000 грн є обґрунтованим, співмірним та прямо кореспондує з обсягом наданих послуг. Додатково долучає до матеріалів справи звіт (акт) про виконану роботу на підтвердження фактичного обсягу та вартості послуг, наданих у межах підготовки та супроводу даної адміністративної справи та платіжну інструкцію про часткову оплату послуг у сумі 3000,00 грн.

Позовна заява ОСОБА_1 сформована 18.07.2025 в системі «Електронний суд», отримана судом 21.07.2025 та того ж дня передана на розгляд головуючого судді Асташева С.А. відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями.

Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 22.07.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду на 08 серпня 2025 року, про що повідомлено сторони.

У зв`язку із надходженням відзиву та відповіді на відзив судове засідання у справі відкладено на 26.08.2025.

У судове засідання сторони не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог КАС України, що підтверджується наявними у справі повідомленнями.

Від представниці позивача ОСОБА_1 , адвоката Янчук Л.І., 25.08.2025 надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити, з підстав у ньому зазначених.

Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не забезпечили участь представника у судове засідання, про поважні причини неявки суд не повідомили. Судом отримано відзив від представника відповідачів у якому викладено позицію щодо позову та свої заперечення.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, в силу ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вирішуючи справу без участі сторін за наявними у справі доказами, перевіривши доводи, викладені у позові, відзиві, відповіді на відзив, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, суд доходить таких висновків.

Суд встановив, що 14.07.2025, інспектором УПП в Чернівецькій області старшим лейтенантом поліції Токарюком Максимом Івановичем, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5221874 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 127-3 КУпАП, за те, що останній 14.07.2025 о 15:25, в м. Чернівці вул. Головна, 220-В, будучи спеціалістом з підготовки водіїв категорії «В» автошколи «Профіт 2006» здійснював практичну підготовку учениці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на автомобілі Hyundai Elantra, д.н.з. НОМЕР_1 , який обладнаний з порушенням, а саме відсутній знак «Н», відповідно до п. 30.3 «к» ПДР України спереду та ззаду автомобіля, чим порушив пункт 24.8 Правил дорожнього руху.

Вказаною постановою серії ЕНА №5221874 від 14.07.2025 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.127-3 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500 гривень.

Відповідачем разом із відзивом долучено диск із відеозаписом із нагрудної камери (боді камери) поліцейського № 476325, яка також вказана у п. 7 оскаржуваної постанови.

Із перегляду відеозапису, наданого відповідачем, встановлено як 14.07.2025 о 15:25 поліцейські підходять до автомобіля Hyundai Elantra, д.н.з. НОМЕР_1 , що зупинився на їх вимогу.

Поліцейський представляється водію та повідомляє причину зупинки, а саме те, що ОСОБА_1 не пристебнутий ременем безпеки, однак останній вказує про те, що навчає водінню, а тому може не надягати ремінь безпеки під час навчання керуванню у місті.

Після цього поліцейські перевіряють документи у ОСОБА_1 та особу, що навчається водінню.

Далі розмова стосується відсутності розміщення розпізнавального знаку трикутної форми «Н» спереду авто на що ОСОБА_1 вказує про те, що допускається розміщення трикутного знаку «Н» на даху, який у його авто встановлений.

Також відео фіксує, що на даху авто дійсно розміщено двосторонній трикутний знак «Н». Також наклеєна велика літера «Н» на капоті, містяться надписи «навчальний» збоку авто, а також два трикутні знаки «Н» позаду авто. В подальшому поліцейські проводять заміри трикутних знаків позаду на авто, розмір яких 15,5 см.

В подальшому поліцейський роз`яснює водію його права та повідомляє про те, що буде винесено постанову за ст.127-3 КУпАП, за порушення п. 30.3к. ПДР, одразу ж завершує розгляд справи та виносить постанову.

На відео також зафіксовано як ОСОБА_1 просить зачекати адвоката, оскільки саме адвокат вказав йому на те, що допускається таке розміщення знаків «Н» і він наразі оскаржує уже одну аналогічну постанову до суду.

Вирішуючи вказану справу суд керується наступними правовими нормами.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

У статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР).

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно із п. 1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог п.24.8 ПДР транспортні засоби (за винятком мотоциклів, мопедів та квадроциклів), на яких проводиться навчання, повинні мати розпізнавальні знаки «Навчальний транспортний засіб» відповідно до вимог підпункту "к" пункту 30.3 цих Правил.

Згідно з п. 30.3.к ПДР, на відповідних транспортних засобах установлюються такі розпізнавальні знаки: «Навчальний транспортний засіб» - рівносторонній трикутник білого кольору з вершиною догори і каймою червоного кольору, в який вписано літеру «Н» чорного кольору (сторона - не менше 200 мм, ширина кайми - 1/10 цієї сторони). Знак розміщується спереду і ззаду на транспортних засобах, що використовуються для навчання водінню (допускається встановлення двостороннього знака на даху легкового автомобіля).

Підпункт «к» пункту 30.3 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 1128 від 27.10.2023.

Так, статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 127-3 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення посадовими особами закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів, фізичними особами - підприємцями встановленого порядку підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, а саме:

-здійснення підготовки, перепідготовки водіїв транспортних засобів особою, яка не має чинного документа спеціаліста з підготовки водіїв транспортних засобів;

-допуск осіб, які не склали теоретичний іспит, до практичної підготовки водіїв;

-проведення практичної підготовки водіїв з використанням транспортних засобів, обладнаних з порушенням вимог Правил дорожнього руху, або особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами, -

що тягне за собою накладення штрафу від п`ятисот до вісімсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі передбачені ст. 127-3 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (ч.2 ст. 222 КУпАП).

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно із п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 127-3 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із п.1 ч.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11.10.2016 у справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, у цьому провадженні не довів правомірність винесення оскаржуваної постанови в справі про адміністративні правопорушення.

Позивач заперечує факт порушення ним вимог ПДР і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 127-3 КУпАП, вказує, що встановлення двостороннього знака на даху повністю відповідає вимогам ПДР, і відсутність окремих знаків спереду та ззаду не є порушенням, якщо на даху транспортного засобу встановлено відповідний знак.

Як встановлено судом та як вбачається з матеріалів справи, підставою для винесення інспектором оскаржуваної постанови щодо ОСОБА_1 стала відсутність, відповідно до п. 30,3 «К» ПДР України, на транспортному засобі, на якому проводиться навчання, знаку «Н» спереду та ззаду автомобіля.

Слід звернути увагу, що долучений відеозапис підтверджує наявність встановленого двостороннього знака «Н» на даху легкового автомобіля, що був зупинений поліцейськими.

Долученим до відзиву відеозаписом підтверджено і наявність на транспортному засобі Hyundai Elantra, д.н.з. НОМЕР_1 , великої літери «Н» спереду на капоті і двох рівносторонніх трикутників білого кольору з вершиною догори і каймою червоного кольору, в який вписано літеру «Н» чорного кольору ззаду на кришці багажника автомобіля.

Поліцейськими здійснено заміри таких трикутних знаків позаду та вказано про те, що їх розмір менший 200 мм.

Разом із тим, тим же відеозаписом підтверджується, що у ОСОБА_1 був наявний у авто відповідний знак, що міг бути ним приклеєний на авто.

Диспозиція це та частина норми права, яка безпосередньо визначає права і обов`язки суб`єктів. Коли йдеться про «допускається», це означає, що в диспозиції встановлено дозвільний припис.

Конструкція норми права «допускається» вказує на дозвіл або дозволеність певної дії чи поведінки, яка не є обов`язковою, але дозволена за певних умов. Це означає, що суб`єкт права має право вчинити цю дію за відповідних умов. Такі конструкції формують поле можливостей для суб`єктів права, надаючи їм свободу вибору в межах встановленого правового режиму.

Розпізнавальний знак «навчальний транспортний засіб» використовується для інформування інших водіїв про те, що проїжджати повз цей транспортний засіб потрібно з особливою обережністю, а також проявляти водійську ввічливість та толерантність до особи, що знаходиться за кермом, навіть якщо під час навчання водіння вона рухається повільніше потоку транспортних засобів.

Законодавцем зазначено формулювання «допускається встановлення двостороннього знака на даху легкового автомобіля» визначено як альтернативу розміщення спереду і ззаду на транспортних засобах, що використовуються для навчання водінню, і лише для легкових автомобілів.

Літера «Н», що містилася на даху легкового авто, відповідає вимогам п. 30.3 «к» ПДР та дозволяє в достатній мірі ідентифікувати автомобіль як навчальний.

Доводи відповідача стосовно того, що пункт «к» п. 30.3 ПДР України містить пряму вимогу щодо розміщення рівностороннього трикутника білого кольору з вершиною догори і каймою червоного кольору, в який вписано літеру «Н» чорного кольору спереду і ззаду на транспортних засобах, не відповідає дійсності, адже в нормі чітко визначено, що допускається встановлення двостороннього знака на даху легкового автомобіля.

Що стосується заперечень відповідача у відзиві щодо невідповідності розміру знаку, суд не приймає дані заперечення до уваги, оскільки згідно постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, позивача притягнено до адміністративної відповідальності за відсутність передніх та задніх розпізнавальних знаків (п.30.3к ПДР). Будь-яких інших посилань на встановлення знаків невідповідних стандартів у оскаржуваній постанові не зазначається.

Суд зазначає, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Як роз`яснив Верховний Суд у Постанові від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

Тому сумнів у тому, що позивач припустився порушення Правил дорожнього руху за вказаних вище обставин, суд тлумачить на користь позивача.

ЄСПЛ у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06, п. 50?56) зазначив, зокрема, що верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції; відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення…, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

Так само уніфіковано ЄСПЛ інтерпретував «якість законодавства» і в іншому своєму рішенні, а саме, у справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05, п. 51; державні органи неправомірно зобов`язали заявника сплатити податок) «… якість законодавства … доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні»; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводило до його суперечливого тлумачення судом, стала причиною порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону».

Логічним наслідком принципу загального застосування законів є те, що законодавчі акти не завжди є чітко сформульованими. Необхідність уникати надмірної жорсткості у формулюваннях і відповідати обставинам, які змінюються, означає, що багато законів неминуче більшою або меншою мірою містять нечіткі формулювання. Тлумачення та застосування таких актів залежить від практики (див. рішення у справі «Гожелік та інші проти Польщі» [ВП] (Gorzelik and Others v. Poland) [GC], заява № 44158/98, пункт 64, ЄСПЛ 2004-I).

В цьому випадку відповідач не виконав обов`язку доведення правомірності прийнятого ним рішення, а матеріали справи не містять доказів законності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, безсумнівного факту вчиненого позивачем правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, на думку суду, поліцейський діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, однак не з`ясував при розгляді справи про адміністративне правопорушення усі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що свідчить про незаконність прийнятої ним постанови.

Згідно зі ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, приймаючи до уваги, що місцевий загальний суд як адміністративний при розгляді справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може прийняти лише одне з рішень, передбачених ч.3 ст.286 КАС України, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскаржувану постанову потрібно скасувати, а справу про адміністративне правопорушення за ст. 127-3 КУпАП щодо позивача закрити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки це рішення ухвалюється на користь позивача, то, відповідно до ст. 139 КАС України, із Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені ним судові витрати у виді судового збору в розмірі 484,48 грн (оскільки позов подано в електронні формі і застосовувався коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору), який документально підтверджений (квитанцію про сплату № 5567-0228-5960-3910 від 18.07.2025).

Також позивач вказує про понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн та долучає на їх підтвердження документи на підтвердження повноважень адвоката Янчук Л.І.; Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи від 18.07.2025 на суму 4000,00 грн, відповідно до якого на консультацію затрачено 30 хв, на підготовку позову 3 год, всього до оплати 3 500 грн, а також вказано про підготовку до судового засідання та участь у ньому 30 хв на 500 грн.

Вказано, що докази розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи будуть подані у встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України строк.

Разом із відповіддю на відзив позивач долучає Звіт (Акт) про надані послуги у звязку із розглядом справи № 726/2494/25 від 07.08.2025 відповідно до якого, згідно з п. 5 Договору про надання правничої допомоги № 38/23 від 03 липня 2023 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «ДРЕБІТ ЯНЧУК» та ОСОБА_1 гонорар за послуги, що надаються АО становить 1000,00 грн за годину роботи особи, якщо інший порядок розрахунків не зазначений в дорученні до даного Договору. Також зазначено, що ОСОБА_1 надано правничу допомогу на суму 6000,00 грн:

-консультація 00:30 год;

-підготовка адміністративного позову, формування додатків, направлення документів стороні у справі, оплата судового збору та подання позовної заяви через систему «Електронний суд», підготовка попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат 03:00 год;

-ознайомлення з відзивом, підготовка відповіді на відзив та направлення через Електронний суд 01:30 год;

-участь у судовому засіданні 00:30 год.

Також до матеріалів справи долучено платіжну інструкцію від 25.07.2025 про оплату послуг адвоката на суму 3000,00 грн.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 10 ч. 2ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат.

Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката зазначено у ст. 134 КАС України.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Долученими до позову та заяви про розподіл судових витрат документами позивачем доведено надання йому адвокатом правничої допомоги.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7ст. 134 КАС України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 01 вересня 2022 року у справі № 640/16093/21 зазначив, що суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

У пункті 269 Рішення у справіEast/West Alliance Limited проти УкраїниЄвропейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції(Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Представником відповідачів аргументовано неспівмірність витрат позивача на правничу допомогу із складністю предмету позову та обсягу наданих робіт.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розміробґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Оцінюючи співмірність витрат позивача на правничу допомогу із складністю предмету позову та обсягу наданих робіт, суд зазначає, що характер спірних правовідносин не є складним, публічний інтерес до справи відсутній, а обсяг доказів - надмірним, щодо спірних правовідносин Верховним Судом сформовано усталені правові позиції.

Тобто, суму надання послуг правничої допомоги не можна вважати співмірною зі складністю предмета спору та наданими послугами.

З урахуванням наведеного, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, час затрачений на їх виконання, а також складність справи, відсутність участі адвоката у судовому засіданні, з відповідача на користь позивача, слід стягнути 4000,00 грн судових витрат понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги, саме такий розмір на думку суду буде співрозмірним та достатнім.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 55, 62 Конституції України, Правил дорожнього руху, Законом України «Про національну поліцію», ст.ст. 9, 127-3, 222, 245, 247, 251-252, 274, 280, 283, 288 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 20, 72, 77, 90, 134, 139, 159, 205, 229, 241-246, 250, 255, 268, 286, 295, 297 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник, адвокат Янчук Людмила Іллівна, до ОСОБА_2 , Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5221874 від 14.07.2025 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 127-3 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500 гривень 00 копійок скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (юридична адреса: вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , понесені ним витрати на оплату судового збору в розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 копійок та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні при проголошенні рішення, в той же строк з дня отримання копії рішення.

Головуючий суддя С. А. Асташев