Справа № 420/6664/25
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2025-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6664/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач), в якій просить:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області внести до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування інформацію про зарахування страхового стажу та сплату періодичних соціальних платежів застрахованої особи ОСОБА_1 , з 23.08.2002 р. по 31.12.2016 р. включно;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перерахувати первинно призначену пенсію за заявою ОСОБА_1 від 21.10.2019 р. з урахуванням неврахованого стажу з 23.08.2002 р. по 31.12.2016 р., а також з 01.01.2019 р. по 31.10.2019 р.;

- визнати недійсним рішення про перерахунок пенсії № 85 від 29.10.2024 р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перерахувати призначену пенсію за заявою ОСОБА_1 від 22.10.2024 р.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити розмір недопризначеної пенсії ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22.10.2024 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, призначеної з 21.10.2019 р., обчисленої за страховим стажем 29 років 05 місяців 03 дні. За результатом розгляду даної заяви, відповідач перерахував пенсію позивачу, виходячи із страхового стажу 30 років 07 місяців 12 днів. Таким чином, на момент первинного звернення від 21.10.2019 р. стаж у період з 23.08.2002 р. по 31.12.2002 р. та з 01.01.2019 р. по 31.10.2019 р. не врахований, що безпосередньо вплинуло на розмір призначеної пенсії. Відповідно до довідки від ГУ ДПС в Одеській області № 39177/6/15-32-24-07-10 від 14.10.2024 р., позивач, починаючи з 10.08.2000 р. перебував на обліку в ГУ ДПС в Одеській області на спрощеній системі оподаткування і за період до 14.10.2024 р. діяльність не зупиняв та регулярно сплачував податки. Однак, період 23.08.2002 р. по 31.12.2016 р., тобто 14 років 04 місяці 8 днів також не врахований при первинному оформлені пенсії, що відповідно знизило коефіцієнт стажу. Отже, реальний розмір стажу має бути 29 р. 5 м. 3 дн. (врахований стаж) + 14 р. 4 м. 8 дн. (неврахований стаж) + 0 р. 10 м. 0 дн. (неврахований стаж) = 44 р. 07 м. 11дн. Відповідно коефіцієнт стажу має бути 0,535, а не 0,353 що на 34 відсотка менше від реального. За період з 21.12.2019 р. до 21.11.2024 р. Пенсійним фондом виплачена пенсія в розмірі 126721 грн., а мала бути виплачена 192001,50 грн. Недоїмка складає 192001,5 - 126721 = 65280,5 грн. та підлягає стягненню з відповідача. Позивач вважає свої права порушеними, а рішення відповідача протиправними, тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 07.03.2025 р. відкрито спрощене провадження у справі та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву на позовну заяву.

21.03.2023 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що оскільки позивач не надав всіх необхідних документів під час призначення пенсії 23.09.2019, а надав повний пакет документів 14.10.2024 р., Головне управління протоколом № 85 від 29.10.2024 р. перерахувало стаж позивача. Наголошує, що позовна вимога в частині зобов`язання Головне управління перерахувати первинно призначену пенсію за заявою ОСОБА_1 від 21.10.2019 р., також не підлягає задоволенню з підстав, що судом не може прийматись відповідне рішення, оскільки це є втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади та буде виходити за межі завдань адміністративного судочинства Також вказує на пропущення позивачем строків звернення до адміністративного суду без поважних на те підстав, оскільки з позовом позивач звернувся 05.03.2025 р., при цьому позовні вимоги стосуються зобов`язання Головне управління здійснити перерахунок пенсії починаючи з 21.10.2019 р., що виходить за межі шестимісячного строку, встановленого ст.122 КАС України.

З урахуванням вимог п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами з урахуванням перебування судді Бездрабко О.І. у відпустці.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, ОСОБА_1 21.10.2019 р. звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

До заяви долучено: паспорт, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудову книжку, військовий квиток, дипломи про навчання, заяву про спосіб виплати пенсії, довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 р. по день звернення та довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 р.

За результатами розгляду заяви, позивачу з 21.10.2019 о. призначено пенсію за віком, виходячи із страхового стажу 29 років 05 місяців 03 дні. При цьому, згідно форми РС-право зараховано наступні періоди: з 01.09.1974 р. по 28.02.1978 р. - навчання у вищих/сердн.НЗ; з 13.04.1978 р. по 29.04.1978 р.; з 05.05.1978 р. по 10.05.1980 р. - військова служба строкова; з 01.09.1980 р. по 30.06.1985 р. - навчання у вищих/сердн.НЗ; з 01.08.1985 р. по 09.09.1983 р.; з 13.09.1993 р. по 04.09.1995 р.; з 05.09.1995 р. по 28.03.2000 р.; з 29.03.2000 р. по 28.02.2002 р.; з 01.01.2017 р. по 31.12.2018 р.

22.10.2024 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про допризначення пенсії у зв`язку із наданими додатковими документами.

До заяви долучено лист ГУ ДПС в Одеській області від 14.10.2014 р. № 39117/6/15-32-24-07-10 щодо сплати податків позивачем за період з 10.08.2000 р. по 01.03.2022 р. Згідно останнього система оподаткування за період реєстрації: з 10.08.2000 р. по 31.12.2000 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 450,00 грн.); з 01.01.2001 р. по 31.12.2001 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 1363,00 грн.); з 01.01.2002 р. по 31.12.2002 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 1821,00 грн.); з 01.01.2003 р. по 31.12.2003 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (інформація про сплату податку відсутня); з 01.01.2004 р. по 31.12.2004 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 1800,00 грн.); з 01.01.2005 р. по 31.12.2005 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 1800,00 грн.); з 01.01.2006 р. по 31.12.2006 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 2150,00 грн.); зі сплатою єдиного податку (сплачено 1800,00 грн.); з 01.01.2008 р. по 31.12.2008 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 1510,00 грн.); з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 2105,00 грн.); з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 1800,00 грн.); з 01.01.2011 р. по 31.12.2011 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 645,00 грн.); з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 1044,55 грн.); з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 3551,79 грн.); з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 5998,21 грн.); з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 7281,01 грн.); з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 7275,75 грн.); з 01.01.2017 р. по 31.12.2017 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 9106,75 грн.); з 01.01.2018 р. по 31.12.2018 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 13034,29 грн.); з 01.01.2019 р. по 31.12.2019 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 5007,60 грн.); з 01.01.2020 р. по 31.12.2020 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 5667,60 грн); з 01.01.2021 р. по 31.12.2021 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 7200,00 грн.); з 01.01.2022 р. по 01.03.2022 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 1300,00 грн.).

За результатами розгляду заяви, відповідач 29.10.2024 р. здійснив перерахунок пенсії й визначив страховий стаж позивача 30 років 07 місяців 12 днів. При цьому, згідно форми РС-право зараховано наступні періоди: з 01.09.1974 р. по 28.02.1978 р. - навчання у вищих/сердн.НЗ; з 13.04.1978 р. по 29.04.1978 р.; з 05.05.1978 р. по 10.05.1980 р. - військова служба строкова; з 01.09.1980 р. по 30.06.1985 р. - навчання у вищих/сердн.НЗ; з 01.08.1985 р. по 09.09.1983 р.; з 13.09.1993 р. по 04.09.1995 р.; з 05.09.1995 р. по 28.03.2000 р.; з 29.03.2000 р. по 28.02.2002 р.; 23.08.2002 р. по 31.12.2002 р. - підприємець / спрощ.система; з 01.01.2017 р. по 31.12.2018 р.; 01.01.2019 р. по 31.10.2019 р.

Позивач вважає, що відповідач протиправно не врахував весь стаж його підприємницької діяльності при перерахунку пенсії, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Статтею 5 Закону № 1058-IV визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону № 1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 2 Закону № 1788-XII визначені наступні види державних пенсій: а) трудові пенсії: за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років; б) соціальні пенсії.

У ч.1 ст.9 Закону № 1058-IV наведено види пенсійних виплат: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно із ст.10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії, призначається один із цих видів за її вибором. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст.36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до ст.11 Закону № 1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають в т.ч.: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно зі ст.24 Закону № 1058-IVстраховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Судом встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області за заявою позивача з 21.10.2019 р. ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка обчислена за страховим стажем 29 років 05 місяців 03 дні. Поряд з цим, при призначенні пенсії не враховано стаж позивача за здійснення підприємницької діяльності з 23.08.2002 р. по 31.12.2016 р., а також з 01.01.2019 р. по 31.10.2019 р.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 р. № 2148-VIII розділ XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-ІV доповнено пунктом 3-1, яким передбачено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно зі ст.26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Також постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 р. № 793 "Про внесення зміни до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. №637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Отже, законодавчо були змінені умови щодо зарахування до страхового стажу періодів ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування.

За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

З огляду на це, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу при обчисленні пенсії періоду здійснення особою підприємницької діяльності є сплата за весь наведений період внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або єдиного соціального внеску, та подання відповідних звітів до відділу персоніфікованого обліку органів Пенсійного фонду України.

Між тим, п.2 Указу Президента України від 03.07.1998 №727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства", який діяв згідно із Законом України від 04.11.2011 р. №4014-VІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності" до 01.01.2012 р., встановлено, що суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах:

- до місцевого бюджету - 43 відсотки;

- до Пенсійного фонду України - 42 відсотки;

- на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

Згідно з п.6 Указу Президента "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства" суб`єкт малого підприємства, який сплачує єдиний податок, не є платником податків, в тому числі збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, здійснюючи підприємницьку діяльність, позивач сплачував до Пенсійного фонду внески у складі єдиного податку через Управління державного казначейства відповідно до вимог Указу Президента України від 03.07.1998 р. № 727/98 (42 % від суми сплаченого єдиного податку перераховувались на рахунок територіального управління Пенсійного фонду).

Судом встановлено, що з 10.08.2000 р. ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії АБ №241172, яке видане державним реєстратором Мішар С.Ю.

Згідно з листом ГУ ДПС в Одеській області від 14.10.2014 р. № 39117/6/15-32-24-07-10 щодо сплати податків позивачем за період з 10.08.2000 р. по 01.03.2022 р. Згідно останнього система оподаткування за період реєстрації: з 10.08.2000 р. по 31.12.2000 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 450,00 грн.); з 01.01.2001 р. по 31.12.2001 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 1363,00 грн.); з 01.01.2002 р. по 31.12.2002 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 1821,00 грн.); з 01.01.2003 р. по 31.12.2003 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (інформація про сплату податку відсутня); з 01.01.2004 р. по 31.12.2004 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 1800,00 грн.); з 01.01.2005 р. по 31.12.2005 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 1800,00 грн.); з 01.01.2006 р. по 31.12.2006 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 2150,00 грн.); зі сплатою єдиного податку (сплачено 1800,00 грн.); з 01.01.2008 р. по 31.12.2008 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 1510,00 грн.); з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 2105,00 грн.); з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 1800,00 грн.); з 01.01.2011 р. по 31.12.2011 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 645,00 грн.); з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 1044,55 грн.); з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 3551,79 грн.); з01.01.2014 р. по 31.12.2014 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 5998,21 грн.); з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 7281,01 грн.); з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 7275,75 грн.); з 01.01.2017 р. по 31.12.2017 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 9106,75 грн.); з 01.01.2018 р. по 31.12.2018 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 13034,29 грн.); з 01.01.2019 р. по 31.12.2019 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 5007,60 грн.); з 01.01.2020 р. по 31.12.2020 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 5667,60 грн.); з 01.01.2021 р. по 31.12.2021 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 7200,00 грн.); з 01.01.2022 р. по 01.03.2022 р. перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 1300,00 грн.).

Враховуючи, що позивач здійснював підприємницьку діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування з 10.08.2000 р. по 01.03.2022 р. та сплачував єдиний податок, то така обставина надає йому право на зарахування вказаних періодів здійснення ним підприємницької діяльності до страхового стажу.

Таким чином, зазначений період підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача в повному обсязі незалежно від суми сплачених страхових внесків (єдиного внеску) згідно з п.3-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV.

Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що на момент первинного звернення із заявою про призначення пенсії за віком та її подальше призначення від 21.10.2019 р. стаж підприємницької діяльності за період з 23.08.2002 р. по 31.12.2002 р. та з 01.01.2019 р. по 31.10.2019 р. не врахований, що безпосередньо вплинуло на розмір призначеної пенсії позивача.

За заявою позивача від 24.10.2024 р., відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача, зарахувавши до страхового стажу позивача періоди підприємницької діяльності з 23.08.2002 р. по 31.12.2002 р. - підприємець/спрощ.система та з 01.01.2019 р. по 31.10.2019 р. При цьому, період підприємницької діяльності з 01.01.2003 р. по 31.12.2016 р. до страхового стажу не зараховано.

Відтак, суд, керуючись приписами ст.5 КАС України, вважає за доцільне визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду підприємницької діяльності з 01.01.2003 р. по 31.12.2016 р. під час перерахунку пенсії за віком за заявою від 24.10.2024 р.

Щодо позовної вимоги здійснити перерахунок пенсії, суд зазначає наступне.

Згідно з п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

При вирішенні даного спору суд також бере до уваги, що завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Позивачу призначена пенсія з 21.10.2019 р., однак, документи на підтвердження страхового стажу позивач подав лише із заявою 24.10.2024 р., отже відповідний перерахунок пенсії, з огляду на встановлені судом обставини, має бути проведений саме з дня звернення із заявою про здійснення такого перерахунку - з 24.10.2024 р.

Відтак, з метою запобігання порушенню права позивача на належну йому пенсію, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача період підприємницької діяльності з 01.01.2003 р. по 31.12.2016 р. та провести з 24.10.2024 р. перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням страхового стажу з 01.01.2003 р. по 31.12.2016 р. та раніше виплачених сум.

При цьому, позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області внести до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування інформацію про зарахування страхового стажу та сплату періодичних соціальних платежів застрахованої особи ОСОБА_1 , з 23.08.2002 р. по 31.12.2016 р. є передчасними, оскільки згідно приписів п.4 розділу IV Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 р. № 10-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 р. № 8-1), внесення змін до відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб відповідно до рішення суду відбувається на підставі наказу керівника відповідного органу у десятиденний строк після надходження (надання особою) рішення суду, що набрало законної сили.

Суд відхиляє доводи відповідача про порушення позивачем строку звернення до суду оскільки, звертаючись із позовною заявою 05.03.2025 р., позивач оскаржував результат перерахунку пенсії, проведений Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області 29.10.2024 р., отже шестимісячний строк звернення до суду не порушено.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за результатами розгляду адміністративної справи суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, то з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 484,48 грн.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн., суд зазначає наступне.

Пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Разом з тим, відповідно до ч.ч.4, 5 ст.134 КАС України законодавцем запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Так розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.

Таким чином, у КАС України закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було винесене судове рішення у справі, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04, п. 269).

Верховним Судом у своїх постановах від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/16, від 17.09.2019 р. у справі № 810/3806/18, від 31.03.2020 р. у справі № 726/549/19, неодноразово висловлювалась правова позиція, згідно якої на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом встановлено, що між позивачем та адвокатом Волинець Володимиром Володимировичем укладено договір про надання правничої допомоги від 14.10.2025 р. № 71, відповідно до п.1.1. якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правничу допомогу Клієнту стосовно його захисту, його порушених, оспорюваних та невизнаних прав.

За приписами п.5.1 договору гонорар - винагорода клієнта за здійснення представництва інтересів клієнта та надання йому інших видів правової/правничої допомоги становить фіксовану суму 5000 грн.

На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу у сумі 5000 грн., позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 71 від 14.10.2024 р.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст.ст.19, 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суд вважає, що визначений позивачем розмір понесених витрат на правничу допомогу не співмірний із складністю справи, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань та виклику учасників справи.

Крім того, дана адміністративна справа є справою незначної складності, а складення позовної заяви не вимагає глибокого аналізу судової практики і нормативно-правових актів.

Виходячи з наведеного, з урахування критеріїв пропорційності суд приходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 263 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) щодо не зарахування ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до страхового стажу періоду підприємницької діяльності з 01.01.2003 р. по 31.12.2016 р. під час перерахунку пенсії за віком за заявою від 24.10.2024 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) період підприємницької діяльності з 01.01.2003 р по 31.12.2016 р. та провести з 24.10.2024 р. перерахунок і виплату призначеної пенсії за віком з урахуванням страхового стажу з 01.01.2003 р. по 31.12.2016 р. та раніше виплачених сум.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у сумі 2000 (дві тисячі) грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко