Справа № 620/5501/24
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2025-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/5501/24 Головуючий у І інстанції - Непочатих В.О.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Бужак Н.П., Василенка Я.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року, на додаткове рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року у справі у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

До Чернігівського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області, в якому просила визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення № 5 від 05.11.2019, згідно якого донараховано суму податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 9876,89 грн. та на підставі пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 2469,22 грн;

- податкове повідомлення-рішення № 5 від 05.11.2019, згідно якого за неподання декларації застосовано штрафну санкцію у розмірі 170,00 грн;

- податкове повідомлення-рішення № 5 від 05.11.2019, згідно якого донараховано військовий збір у розмірі 2963,07 грн. та на підставі пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 740,77 грн;

- податкову вимогу форми «Ф» від 24.06.2021 № 0-2526.

В обґрунтування позовних вимог Позивачка вказувала на те, що спадщина була прийнята від спадкоємця першого ступеню споріднення - батька, а відповідно до підпункту «а» підпункту 174.2.1 пункту 174.2 статті 174 Податкового кодексу України об`єкти спадщини (дарування), що успадковуються членами сім`ї спадкодавця першого та другого ступенів споріднення оподатковуються за нульовою ставкою ПДФО, тому вона не була зобов`язана сплачувати жодні податки у зв`язку з прийняттям спадщини.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 05.11.2019 № 5, від 05.11.2019 № 5, від 05.11.2019 № 5, та податкову вимогу форми «Ф» від 24.06.2021 № 0-2526.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

До суду першої інстанції від Позивачки надійшла заява про стягнення з Відповідача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Додатковим рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Не погоджуючись з постановленими рішеннями, Головне управління ДПС у Чернігівській області подало апеляційні скарги, в яких просить скасувати рішення першої інстанції, додаткове судове рішення першої інстанції, та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі, та відмовити у задоволенні Заяви про відшкодування судових витрат.

В апеляційних скаргах Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, та вирішення Заяви про відшкодування судових витрат.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції неповністю дослідив обставини справи, оскільки Позивачка отримала дохід, а саме успадкувала майно від фізичної особи, що не є членом сім`ї першого ступеня споріднення (ознака доходу « 114»), що включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, а також не визнає витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу на рішення суду від 13 березня 2025 року, в якому Позивачка просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на той факт, що жодні доводи апеляційної скарги не спростовують той фак, що вона є спадкоємцем першого ступеня споріднення.

Відзиву Позивачки на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на додаткове рішення від 25 квітня 2025 року до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Головним управлінням ДПС у Чернігівській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань достовірності, повноти та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2017.

За результатами перевірки складено акт від 16.09.2019 № 683/13/, яким встановлені порушення вимог:

- підпункту 49.18.4. пункту 49.18 статті 49, пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України, а саме: неподання до Чернігівської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік;

- підпункту 164.2.10 пункту 164.2 статті 164, підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 Податкового кодексу України, а саме: ОСОБА_1 не включила суму доходів від прийняття нею у спадщину майна до загального річного оподатковуваного доходу та не подала податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також не сплатила податок на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся на суму 9876,89 грн.

Всього за актом перевірки донараховано податку на доходи фізичних осіб від прийняття у спадщину майна (озн. « 114») - 9876,89 грн.;

- підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України, а саме: занижено суму військового збору, що підлягає сплаті до бюджету за період, що перевірявся, на суму 2963,07 грн.

Донараховано військового збору 2963,07 грн. (а.с. 9-11).

На підставі акта перевірки Головним управлінням ДПС у Чернігівській області сформовані податкові повідомлення-рішення:

- № 5 від 05.11.2019, згідно якого донараховано суму податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 9876,89 грн та па підставі пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 2469,22 грн;

- № 5 від 05.11.2019, яким визначено штрафні санкції з податку на доходи фізичних осіб у розмірі у розмірі 170,00 грн;

- № 5 від 05.11.2019, згідно якого донараховано військовий збір у розмірі 2963,07 грн та на підставі пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 740,77 грн. (а.с. 12, 13, 14).

У зв`язку з наявною заборгованістю Відповідачем було надіслано Позивачці податкову вимогу форми «Ф» від 24.06.2021 № 0-2526 (а.с. 35).

Вважаючи оскаржувані рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, Позивачка звернулася до адміністративного суду з адміністративним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, в межах вимог апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Особливості оподаткування доходу, отриманого платником податку в результаті прийняття ним у спадщину чи дарунок коштів, майна, майнових чи немайнових прав, установлені статтею 174 Податкового кодексу України.

Так, пунктом 174.1 статті 174 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом спадщини платника податку є, зокрема, об`єкт нерухомості, готівка або кошти, що зберігаються на рахунках спадкодавця, відкритих у банківських і небанківських фінансових установах, у тому числі депозитні (ощадні), іпотечні сертифікати, сертифікати фонду операцій з нерухомістю

При цьому, відповідно до пункту 174.3 статті 174 Податкового кодексу України особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину. Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, і зазначається в річній податковій декларації, крім спадкоємців-нерезидентів, які зобов`язані сплатити податок до нотаріального оформлення об`єктів спадщини або в сільських населених пунктах - до оформлення уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, та спадкоємців, які отримали у спадщину об`єкти, що оподатковуються за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб, а також іншими спадкоємцями - резидентами, які сплатили податок до нотаріального оформлення об`єктів спадщини або в сільських населених пунктах - до оформлення уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Ставки податку на доходи фізичних осіб, за якими оподатковуються об`єкти спадщини, визначені пунктами 174.2 та 174.6 статі 174 Податкового кодексу України.

У відповідності до підпункту 174.2.2 пункту 174.2 статті 174 Податкового кодексу України вартість будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцями, які не зазначені у пункті 174.2.1 Податкового кодексу України оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу (5 відсотків бази оподаткування).

Також, відповідно до вимог пунктів 1.2, 13.1 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, вказаний дохід є об`єктом оподаткування військовим збором. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Підпунктом 174.2.1 пункту 174.2 статті 174 Податкового кодексу України передбачено, що об`єкти спадщини, що успадковується членами сім`ї спадкодавця першого та другого ступенів споріднення оподатковуються за нульовою ставкою.

Згідно підпункту 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені. Членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.

Приписами пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України встановлено, що платники податку зобов`язані подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Податкові декларації подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює - календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним (підпункт 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України).

Відповідно до абзацу 5 пункту 179.2 статті 179 Податкового кодексу України обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи у вигляді об`єктів спадщини, які відповідно до цього розділу оподатковуються за нульовою ставкою податку та/або з яких сплачено податок відповідно до пункту 174.3 статті 174 цього Кодексу.

Згідно підпункту 1.1 пункту 16 прим. 1 підрозд. 10 розд. ХХ Податкового кодексу України платниками військового збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу України, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.

Відповідно до підпункту 1.2 пункту 16 прим.1 підрозд.10 розд. ХХ Податкового кодексу України об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 Податкового кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором є дохід у вигляді спадщини, яка отримана фізичною особою, внаслідок чого виникає обов`язок подачі декларації про майновий стан та доходи.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягає державній реєстрації.

Положеннями глави 89 Цивільного кодексу України визначено, що порядок оформлення права на спадщину, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно і зареєструвати право на таку спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, оскільки право власності на таке майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що об`єкт оподаткування податком на доходи фізичних осіб виникає у фізичної особи в момент прийняття спадкоємцем об`єкта спадщини, тобто з моменту державної реєстрації права власності на таку спадщину.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно свідоцтва про народження, виданого Хоробицькою сільською радою Городнянського району серії НОМЕР_1 (актовий запис № 6 від 19.08.1981) батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 (батько) та ОСОБА_4 (мати).

21.11.2003 ОСОБА_2 уклала шлюб із ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого Чернігівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського обласного управління юстиції серії І-ЕЛ від 21.01.2003. Після укладення шлюбу Позивачка взяла прізвище чоловікова - ОСОБА_6 (а.с. 21).

Як вбачається з копій свідоцтва про право на спадщину за заповітом НМХ 669720 від 05.12.2017, НМХ 669721 від 05.12.2017, НМХ 669722 від 05.12.2017, НМХ 669723 від 05.12.2017 (Спадкова справа № 121/2016) державним нотаріусом Городнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області Тихоновою Є.М., посвідчено, що спадкоємцем майна, зазначеного в заповіті, ОСОБА_3 , 1951 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з:

- земельної ділянки площею 0,4138 га., кадастровий номер :02:000:4126. (вартість спадкового майна складає на день смерті ОСОБА_3 дві тисячі дев`ятсот тридцять сім гривень сім копійок);

- земельної ділянки площею 3,4930 га., кадастровий номер :02:000:0143 (вартість спадкового майна складає на день смерті ОСОБА_3 дев`яносто п`ять тисяч двісті двадцять одну гривню п`ятдесят сім копійок);

- земельної ділянки площею 0,3813 га., кадастровий номер :02:000:4059 (вартість спадкового майна складає на день смерті ОСОБА_3 дві тисячі дев`ятсот тридцять сім гривень сім копійок);

- земельної ділянки площею 4,1722 га., кадастровий номер :02:000:0076 (вартість спадкового майна складає на день смерті ОСОБА_3 дев`яносто п`ять тисяч двісті двадцять одну гривню п`ятдесят сім копійок) (а.с. 16, 17, 18, 19).

На вказаний дохід, у вигляді вартості успадкованого майна, отриманого Позивачкою, Відповідачем нараховані суми податку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дохід Позивачки, у вигляді вартості успадкованого майна, підлягає оподаткуванню за нульовою ставкою, оскільки вона є членом сім`ї першого ступеня спорідненості.

Ступінь спорідненості Позивачки та ОСОБА_3 підтверджено наявними в матеріалах справи доказами.

Колегія суддів звертає увагу, що Відповідачем не надано до суду будь яких доказів, які б спростовували дані висновки.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність нарахування Позивачці грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, військового збору та застосування штрафних санкцій за неподання декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік згідно податкових повідомлень-рішень від 05.11.2019 № 5, від 05.11.2019 № 5, від 05.11.2019 № 5.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 05.11.2019 № 5, від 05.11.2019 № 5, від 05.11.2019 № 5 та податкова вимога форми «Ф» від 24.06.2021 № 0-2526 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Щодо оскарження додаткового судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, представником Позивачки для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справі у сумі 5000,00 грн, було надано копії наступних документів: договір про надання правничої допомоги від 06.02.2024 та додаткову угоду № 1 до нього від 17.03.2025, детальний опис робіт (наданих послуг) від 17.03.2025, квитанцію до прибуткового касового ордера від 17.03.2025 на суму 5000,00 грн, а також ордер на надання правничої (правової) допомоги серії СВ № 1063629 від 07.02.2024 (а.с. 22, 47-49).

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи наявність документального підтвердження понесених Позивачкою витрат на правову допомогу у сумі 5000,00 грн, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності достатніх правових підстав для стягнення з Відповідача всієї суми коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваних рішень суду першої інстанції.

Оцінюючи інші доводи апеляційних скарг, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області, викладені в апеляційних скаргах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення, додаткове рішення суду першої інстанції постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх скасування не вбачається, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення, додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача на користь Позивачки витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції у розмірі 4000,00 грн, колегією суддів встановлено наступне.

Відповідно до частини 1 п. 1 частини 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до пункту 1 частини 3 вказаної статті для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частинами 4, 5 ст. 134 КАС України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

До суду апеляційної інстанції, Позивачкою, для підтвердження витрат на правничу допомогу, було подано: договір про надання правничої допомоги від 06.02.2024 та додаткову угоду № 2 до нього від 12.05.2025, детальний опис робіт (наданих послуг) від 12.05.2025, квитанцію до прибуткового касового ордера від 12.05.2025 на суму 4000,00 грн, а також ордер на надання правничої (правової) допомоги серії СВ № 1063629 від 07.02.2024.

За правилами ч. 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч. 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Вказане правило при вирішені питання про співмірність заявленої до присудження суми витрат на професійну правничу допомогу сформульовано Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17 (73021615) та від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16 (73356068).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовуюсь при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, п. 30).

У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції У справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

А у пункті 154 рішення Європейського суду із прав людини від 07.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (заява № 58442/00) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Правова позиція Верховного Суду щодо необхідності доведення та врахуванням того чи були витрати на правничу допомогу фактичними, а їх розмір обґрунтованим та розумним викладена, зокрема у постанові від 05.05.2018 року у справі № 821/1594/17.

Верховним Судом у постанові від 19 лютого 2019 року у справі № 803/1032/18 підкреслюється, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи втрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`ємом наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Також, Верховний Суд у постанові від 17 серпня 2022 року у справі № 580/3324/19 дійшов висновку, що визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Крім того, Верховним Судом у додатковій постанові від 08 березня 2023 року у справі № 873/52/22 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи не тільки те, чи були вони фактично понесені, але і оцінювати їх необхідність та неминучість.

Колегія суддів при вирішенні питання витрат на професійну правничу допомогу вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів звертає увагу, що представником Позивача було подано до суду апеляційної інстанції лише відзив на апеляційну скаргу.

Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та об`ємом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за потрібне присудити понесені Позивачкою в суді апеляційної інстанції витрати на правничу допомогу в сумі 2 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області (14000, м. Чернігів, вул. Реміснича, буд. 11, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 2 000,00 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на додаткове рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року - залишити без задоволення, а додаткове рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.П. Бужак

Я.М. Василенко