Справа № 380/3465/24
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2025-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/3465/24 пров. № А/857/29546/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, в електронній формі, в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року, що ухвалила суддя Качур Р.П., у м. Львові, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, у справі № 380/3465/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 176056,89 грн., середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

09 жовтня 2024 року Львівський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким у задоволенні позову відмовив.

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є передчасними.

Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції, скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що, на день звільнення позивача з військової служби відповідач не провів з позивачем повний розрахунок, тому є підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України.

Позиція відповідача зводиться до того що, на день звільнення позивача з військової служби, був відсутній спір щодо виплат при звільненні, тому підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України відсутні. Крім того, відповідач вважає, що на спірні правовідносини не поширюється дія положень статті 117 КЗпП України.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України, зокрема у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.11.2020 № 254 позивача з 26.11.2020 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.05.2023 у справі № 380/5873/22, яке набрало законної сили, відповідач 25.12.2023 здійснив виплату визначених судовим рішенням сум грошового забезпечення у розмірі 17175,38 грн.

Вважаючи достатніми підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України від 10 грудня 1971 року № 322-VIII (далі - КЗпП України), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у строк, зазначений у цій статті, виплатити безспірну суму.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку.

У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 825/742/16 Верховний Суд зазначив, що підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 1 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; відсутність спору щодо їх розміру; невиплата нарахованих сум в день звільнення.

Підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 2 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; незгода працівника з нарахованими/ненарахованими сумами, що стало підставою для виникнення трудового спору, який вирішився на користь працівника.

Незгода працівника з розміром належних до виплати при звільненні сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду.

Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомленні з їхнім розміром або принаймні у достатньо стислі строки.

Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум при звільненні.

У справі № 825/742/16 Верховний Суд з`ясував, що спір щодо невиплачених при звільненні сум між роботодавцем і працівником виник більш ніж через півтора роки після звільнення. З урахуванням викладеного Верховний Суд дійшов висновку, що у такому випадку підстави для застосування положень статті 117 КЗпП України відсутні.

Апеляційний суд встановив, що позивач виключений зі списків військової частини та всіх видів забезпечення 26 листопада 2020 року і, безпосередньо після виключення, у нього не виникло зауважень щодо нарахованих і виплачених йому сум.

Лише 01 квітня 2022 року позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення грошової допомоги на оздоровлення за 2014, 2015 2016 2017 роки.

Отже, спір про належні позивачу суми при звільненні виник через тривалий час після звільнення, у зв`язку з чим у спірних правовідносинах не настало передбачених у частині другій статті 117 КЗпП України умов для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 25.11.2022 року у справі № 380/693/20.

Вказаний вище висновок апеляційного суду є підставою для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин вказаний вище висновок Верховного Суду, однак зробив вірний висновок про відсутність у позивача права на отримання компенсації за час затримки розрахунку при звільненні.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач із вищевказаної підстави рішення суду першої інстанції не оскаржував, тому не знаходить підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 380/3465/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель

Повне судове рішення складено