Справа № 420/38195/24
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/38195/24

Перша інстанція: суддя Дубровна В.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом приватного підприємства «Альфа Люкс» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И Л А:

20 січня 2025 року приватне підприємство «АЛЬФА ЛЮКС» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просило визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500090/2024/000033/l від 29.11.2024 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500090/2024/000194 від 29.11.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ПП «АЛЬФА ЛЮКС» надало всі необхідні документи, які давали змогу митному органу визначити митну вартість товару. Подані декларантом документи для митного оформлення товару за ціною контракту відповідають вимогам ст.53 Митного кодексу України, є належними, допустимими та підтверджують числове значення митної вартості товару, не мають розбіжностей.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що під час здійснення митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів встановлено, що заявлену декларантом митну вартість товару не може бути визнано у зв`язку з тим, що в документах, які надані декларантом, наявні розбіжності, з огляду на які неможливо підтвердити задекларовану вартість товару. У зв`язку з вищевикладеним Одеською митницею обґрунтована прийняті рішення про коригування митної вартості товарів, імпортованих позивачем.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду 26 травня 2025 року адміністративний позов ПП «АЛЬФА ЛЮКС» задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити повністю. Апелянт вказує, що подані декларантом документи не містили належних, об`єктивних, та достовірних відомостей про числові складові заявленої митної вартості, тому підтвердити заявлену митну вартість неможливо відповідно до частини 2 статті 58 Митного кодексу України.

Аргументуючи свою позицію, апелянт зазначає про неврахування судом першої інстанції того факту, що під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів та перевірки документів встановлено, що в поданих документах містились розбіжності, а також декларантом не надано витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів.

Додатково апелянт вказує, що надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

1. У поданих документах відсутні дані щодо включення вартості упаковки або пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням до ціни товару та її фактичний розмір, хоча згідно п.3.3 контракту вартість пакування, маркування товару включено до ціни товару, а також відсутність інформації про витрати на організацію транспортування товару у документах, що не відповідає умовам зовнішньоекономічного договору (контракту).

2. У зовнішньо-економічному договорі (контракті) купівлі-продажу товарів № 31/1.1 від 31.01.2024 року від імені продавця наявні два різних підписи.

3. Не підтверджено документально виконання пункту 3.6 контракту (100% попередня оплата товару).

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить суд залишити без змін оскаржуване рішення.

Відповідно до ч.3 п.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Одеської митниці задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

Приватне підприємство «АЛЬФА ЛЮКС» зареєстровано як юридична особа 14.10.2010 року, основним видом діяльності є оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

31.01.2024 року між компанією-продавцем «GHADAN COMPANY» та покупцем - ПП «Альфа Люкс» укладено контракт № 31/1.1, за умовами якого з урахуванням додаткової угоди № від 22.03.2024 року до цього контракту, продавець зобов`язується передати, а покупець прийняти та оплатити товар згідно рахунків. Ціна товару визначається в попередньому рахунку. Остаточна вартість партії поставленого товару визначається в комерційному рахунку та може відрізнятися від попереднього рахунку. За даним контрактом товари поставляються окремими паріями згідно інвойсів. Умови поставки - CIF або FOB згідно Інкотермс-2010 (конкретні умови поставки вказуються в інвойсі та/або в інших товаросупровідних документах). ( пункт 4.1. контракту)

Відповідно до умов вказаного контракту на умовах поставки CIF UA Чорноморськ на митну територію України ввезено товар, а саме: «Сіль для посипання доріг, протиожеледна (проти обмерзання доріг взимку) насипом: - Deicing Road salt- 800 біг-бегів, по 1500, 00 тон. Кожний. Торговельна марка GHADAN COMPANY. Виробник: GHADAN COMPANY. Країна виробництва: Єгипет».

27.11.2025 року декларантом позивача до Одеської митниці подано (МД) № 24UA27U4 та документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів, і обраний метод її визначення, а саме, за ціною контракту.

На підтвердження заявленої митної вартості товару, декларантом позивача подані документи: сертифікат якості (Certificate of quality) від 06.11.2024 року; пакувальний лист (Packins list) № 202401027PL від 27.10.2024 року; рахунок-проформа (Proforma invoice) від 22.08.2024 року № GH20240822/РЕ; рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) від 27.10.2024 року № 20241027 ; коносамент (Bill of lading) від 07.11.2024 року № 2; вантажна відомість (Carso Manifest) Б/н від 07.11.2024 року; сертифікат про походження товару (Certificate of origin) від 10.11.2024 року № А240078016; банківський платіжний документ, що стосується товару № 357 від 27.08.2024 року; банківський платіжний документ, що стосується товару № 388 від 06.11.2024 року; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту)№1 від 22.03.2024 року до контракту №31/1.1 від 31.01.2024 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу від 31.01.2024 року № 31/1.1; копія митної декларації країни відправлення від 28.10.2024 року № 25609-1-651-2024.

27.11.2024 року Одеською митницею відповідно до ст. 53 Митного кодексу України декларанту надіслано повідомлення, в якому митний орган повідомив, що в поданих документах містяться розбіжності, наявні ознаки підробки та не містяться всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів та зобов`язав протягом 10 календарних днів такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) вилиску з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або Інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

28.11.2024 року листом № 4-28 декларант позивача повідомив Одеську митницю, що більше додаткові документи, окрім вже наданих, по митній вартості надаватись не будуть.

29.11.2024 року Одеською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500090/2024/000033/l, яке вмотивоване тим, що подані документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.

Крім того, 29.11.2024 року Одеською митницею складено Картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500090/2024/000194.

Товар, який надійшов на адресу позивача, випущено у вільний обіг за митною декларацією (EМД) № 24UA01U5 за умови забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4495-VI.

Сплату різниці митних платежів за митною вартістю, визначеною декларантом, та митною вартістю, визначеною митним органом, при митному оформленні товарів забезпечено фінансовою гарантією у розмірі 959 833,52 грн. шляхом внесення коштів на відповідний рахунок митного органу.

Не погоджуючись з правомірністю рішення про коригування митної вартості та прийнятої картки відмови, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано до Одеської митниці відповідні документи, які підтверджують митну вартість товарів за митною декларацією, у відповідності до положень ч.2 ст.53 Митного кодексу України та які не містять розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару.

При цьому, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Доводи відповідача про те, що підставою для коригування митної вартості товару слугувало спрацювання системи управління ризиками не заслуговують на увагу, з огляду на те, що спрацювання системи є лише рекомендацією посадовій особі митного органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини щодо організації та здійснення митної справи в Україні, економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України врегульовані положеннями Митного кодексу України (далі МК України).

Згідно ч.1ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За правилами ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається ч.2 ст.53 МК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений положеннями даної статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 МК України).

Як встановлено ч.1 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 6 статті 54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

З наведеного вбачається, що митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару. Проте, такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

При цьому, в розумінні наведених статей МК України, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у ч.2 ст.53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Щодо відсутності у поданих документах даних щодо включення вартості упаковки або пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням до ціни товару, колегія суддів зазначає наступне.

За умовами пунктів 5.1-5.4. цього контракту упаковка та маркування продукції є обов`язком продавця. Упаковка та маркування повинні відповідати експортним стандартам країни продавця. Упаковка повинна зберігати товар при його належному транспортуванні, включаючи перевалку, та зберіганні. Вартість упаковки, маркування та робіт, пов`язаних із пакуванням включена у вартість товару.

Отже, контрактна ціна імпортованого позивачем товару вже включає в себе вартість упаковки, в яких поставляється товар.

Крім того колегія суддів звертає увагу, що за умовами рахунку-проформи 27.10.2024 №20241027 поставка товару здійснена за умовами CIF.

В свою чергу, згідно Інкотермс-2010, термін CIF означає, що продавець зобов`язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення.

З урахуванням п. А.4., А.б. умов поставки CIF (Інкотермс 2010) Продавець зобов`язаний здійснити завантаження товару на борт судна в порту відвантаження та нести всі витрати, пов`язані з товаром, до цього моменту.

За умовами CIF (стаття А.9) визначено, що продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення товару, яке він організує (за винятком випадків, коли в даній галузі торгівлі прийнято звичайно відвантажувати товари з такими ж характеристиками, що обумовлені договором, без упаковки). Упаковка повинна містити належне маркування.

Таким чином, включення витрат на упаковку, пакувальні матеріали та роботи, пов`язані з пакуванням, до складових митної вартості може мати місце лише у випадку, якщо такі витрати не були включені до ціни, що була фактично сплачена за оцінюваний товар. Враховуючи те, що вартість тари, упаковка та маркування входять до вартості товару, ці витрати не додаються при визначенні митної вартості товару.

Досліджуючи доводи митного органу стосовно того, що у контракті купівлі-продажу товарів № 31/1.1 від 31.01.2024 року від імені продавця наявні два різних підписи, колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки відповідачем до суду не надано доказів на підтвердження того, що підписи на товаросупровідних документах вчинені неуповноваженими на це особами.

Натомість позивач надав лист від 31.01.2024 року № 31/01-2 від продавця товару, яким повідомлено, що відповідно до статуту компанії GHADAN COMPANY, генеральний директор в особі Ahmed Lofty Zakaria Habak та комерційний директор в особі Amr Mohamed Ali Abduljaleel мають право підписувати будь-які документи від імені компанії, як разом, так і кожен окремо. Підписані ними документи, в обох випадках, мають рівну юридичну силу.

Тобто, даний лист є підтвердженням, що підписання будь-яких документів, від імені юридичної особи, здійснюється особами, уповноваженими на це його статутними документами, а також належним підтвердженням того, що такі особи мають право підпису відповідних документів та уповноважені діяти від імені продавця, про що, в рамках консультацій, відповідачу, було повідомлено.

Оцінюючи доводи відповідача щодо відсутності документально підтвердження виконання пункту 3.6 контракту, а саме здійснення 100% попередньої оплати за товар, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до умов контракту від 31.01.2024 року № 31/1.1 3.3. остаточна вартість партії поставленого товару визначається в комерційному рахунку та може відрізнятися від попереднього рахунку (пункт 3.2. контракту). Умови оплати: 100 % попередня оплата товару після отримання покупцем попереднього рахунку від продавця, якщо інші умови оплати не вказані в попередньому інвойсі ( пункт 3.6 контракту).

Як встановлено судом, у поданій декларантом позивача до митного органу (МД) № 24UA27U4 фактурна вартість товару складає 42000,00 дол. США.

Згідно рахунку-проформі (Proforma invoice) № GH20240822/PE від 22.08.2024 року загальна вартість товару складає 205 682,50 доларів США, у т.ч. 3 996,00 доларів США складає передоплата; 201 686,50 доларів США складає залишок платежу.

За остаточним комерційним рахунком від 27.10.2024 року № 20241027 загальна вартість товару складає суму 205 682,50 доларів США, у т.ч. 3 996,00 доларів США складає передоплата; 201686,50 доларів США складає залишок платежу.

На підтвердження оплати партії товару за вказаною МД позивачем надано до Одеської митниці платіжні інструкції, зокрема

- за № 357 від 27.08.2027 року на суму 3 996,00 доларів США ( призначення платежу: платіж за контрактом від 31.01.2024 року № 31/1.1 3.3., інв. № GH20240822/PE від 22.08.2024 року)

- за № 388 від 06.11.2024 року на суму 335 677,80 доларів США( призначення платежу: платіж за контрактом від 31.01.2024 року № 31/1.1 3.3., інв. № GH20241023 від 23.10.2024 року інв. № GH20240822/PE від 22.08.2024 року)

Відповідну до змісту позовної заяви, платіжна інструкція №388 від 06.11.2024 року покриває не лише комерційний інвойс №СН20241027 від 27.10.2024 року, але й інші рахунки, що пояснює перевищення загальної суми за цією платіжною інструкцією.

Таким чином, позивач підтвердив виконання пункту 3.6 Контракту шляхом документального підтвердження 100% попередньої оплати товару надавши відповідні платіжні інструкції, які зазначено у митний декларації та інших документах.

Крім того, матеріали справи містять лист вих. №455/24 від 12.11.2024 року, яким ПП «Альфа Люкс» повідомив Одеську митницю, що за проформою інвойсом № GH20240801 від 25.08.2024 року та комерційним інвойсом GH.10.2024 року вірними є наступні платіжні доручення: № 352 від 21.08.2024 року на суму 29 688,30 доларів США, з них передоплата 20 731,50 доларів США, №353 від 21.08.2024 року на суму 31483,20 доларів США, №388 від 06.11.2024 року на суму 335677,80 доларів США, з них передоплата на суму 133991,30 доларів США. За проформою інвойсом № GH20240822/PE від 22.08.2024 року та комерційним інвойсом 20241027 від 27.10.2024 року вірними є наступні платіжні доручення: №357 від 27.08.2024 року на суму 3996,00 доларів США, №388 від 06.11.2024 року на суму 335 677,80 доларів США, з них передоплата 201 686,50 доларів США. ( а.с. 23)

До того ж колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17.04.2018 року у справі № 815/329/17, відповідно до якої фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) ніяким чином не впливає на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахуванням додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Оскільки, надані документи на підтвердження митної вартості не містили будь-яких розбіжностей, які вказують на заниження заявленої митної вартості, відповідач не обґрунтував підстав для витребування додаткових документів. Тому вимога протягом 10 календарних днів надати додаткові документи на підтвердження вартості товару: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, є протиправною.

Цей висновок підтверджується позицією Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 року по справі №815/329/17, де суд зазначив, що витребування митницею додаткових документів можливе тільки у разі наявності обґрунтованих сумнівів митниці щодо розбіжностей, наявності ознаки підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари у наданих до митного оформлення документах. При цьому митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Сам факт ненадання декларантом в установлений строк додаткових документів або ж відмови у їх наданні за відсутності оцінки достатності документів, первісно наданих декларантом, на підтвердження ціни угоди щодо товарів, що імпортуються, не є беззаперечною умовою для висновку про відсутність підстав для застосування першого методу визначення митної вартості.

Оцінюючи наведені обставини у сукупності, судова колегія вважає вірними висновки суду, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню. Отже, до митного органу декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом і визначив митну вартість за методом за ціною договору подібних (аналогічних) товарів.

Згідно сталої практики Верховного Суду формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Крім того, судова колегія зазначає, що наявність у базі даних митного органу інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), що само по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів.

За таких обставин, під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами про наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар.

Вищевказане свідчить, що правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 16 грудня 2024 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 320, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко