Справа № 640/8745/19
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2025-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року ЛуцькСправа № 640/8745/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДОМІНІО ГРУП» до Головного управління ДПС у м. Києві, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОМІНІО ГРУП» (далі - позивач, ТОВ «ДОМІНІО ГРУП») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення комісії ДФС України, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації, від 04.04.2019 №1132225/35679410 про відмову в реєстрації податкової накладної від 19.12.2018 №33;

- визнати протиправним і скасувати рішення комісії ДФС України з питань розгляду скарг від 22.04.2019 №24159/35679410/2 про залишення скарги без задоволення;

- визнати протиправною відмову в реєстрації податкової накладної від 19.12.2018 №33 в ЄРПН;

- зобов`язати ДФС України зареєструвати податкову накладну від 19.12.2018 №33 в ЄРПН.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.12.2018 між ТОВ «ДОМІНІО ГРУП» (далі - постачальник) та ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА «ІЛЛЯШЕВ ТА ПАРТНЕРИ» (далі - покупець) було укладено договір поставки товару №4.139.45/2018, відповідно до умов якого постачальник бере на себе зобов`язання поставити та передати у власність покупця товар на об`єкті покупця, а покупець в порядку та на умовах, визначених договором, зобов`язується прийняти та оплатити товар.

За результатами фінансово-господарської діяльності згідно договору поставки №4.139.45/2018 від 19.12.2018 на постачання товару (меблів), специфікації №1 від 19.12.2018, рахунка фактури №88 від 19.12.2018 на загальну суму 273736,80 грн отримана авансова оплата за товар 19.12.2018 у сумі 273736,80 грн (перша подія), згідно банківської виписки від 19.12.2018.

Відповідно до приписів пункту 201.10. статті 201 Податкового кодексу України (далі ПК України) ТОВ «ДОМІНІО ГРУП» було складено податкову накладну №33 від 19.12.2018 на суму отримання оплати за товар 273736,80 грн та направлено для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) 15.01.2019 (перша подія), реєстрація якої була призупинена 15.01.2019 до вказаної податкової накладної було отримано квитанцію квитанції №, згідно якої документ прийнято, реєстрація зупинена.

Представник позивача зазначає, що за результатами перевірки контрагентів на предмет їх податкової надійності і економічної доброчесності ТОВ «ДОМІНІО ГРУП» співпрацює тільки з перевіреними, надійними підприємствами.

Для виконання зобов`язань по поставці товару ТОВ «ДОМІНІО ГРУП» придбало товар у надійного постачальника ТОВ «КОМО» по договору №П-3/2018 від 03.01.2018 за видатковою накладною №117 від 23.08.2018, податковою накладною №21 від 23.08.2018, ТТН Р117/2018/1 від 23.08.2018. Оплата товару підтверджена банківською випискою за 2018 рік.

20.03.2019 товариство здійснило відвантаження товару покупцю (друга подія) у повному обсязі у сумі 273736,80 грн за видатковою накладною №10 від 20.03.2019, ТТН №Р10/2019/1 від 20.03.2019.

На думку представника позивача, первинні документи засвідчують факт реального виконання ТОВ «ДОМІНІО ГРУП» та його контрагентом господарських зобов`язань. На момент виписки та реєстрації податкової накладної №33 від 19.12.2018 в наявності були первинні документи, які підтверджують факт авансового платежу за товар у розмірі 100% (перша подія). Факт відвантаження товару був пізніше за часом (друга подія).

Однак, рішенням комісії ДФС №1132225/35679410 від 04.04.2019 було відмовлено у реєстрації податкової накладної №33 від 19.12.2018 на ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА ІЛЛЯШЕВ ТА ПАРТНЕРИ».

Представник позивача вважає, що рішення ДФС не відповідає критеріям вмотивованості, чіткості та зрозумілості акту індивідуальної дії, що породжує його неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або виконання обов`язку платником податків виконати юридичне волевиявлення суб`єкта владних повноважень.

Зокрема, у рішенні не зазначено конкретних документів, конкретну підставу, згідно якої в реєстрації податкової накладної № 33 від 19.12.2018 було відмовлено.

Форма самого рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації ПН/РК в ЄРПН передбачає, що при відмові в реєстрації податкової накладної необхідно поставити відмітку напроти однієї з 3-х причин та у випадку, якщо такою причиною є ненадання платником податку копій документів, необхідно підкреслити документи, які не надані.

Після отримання рішення №1132225/35679410 від 04.04.2019 та незгодою з ним до ДФС направлено скаргу №9 від 11.04.2019 з доводами та фактами, сукупність яких, на думку представника позивача, свідчать про відсутність законних та достатніх підстав для віднесення ТОВ «ДОМІНІО ГРУП» до ризикових платників податків, відмови в реєстрації податкової накладної №33 від 19.12.2018, виписаної на ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА ІЛЛЯШЕВ ТА ПАРТНЕРИ».

Також представник покликається на те, що критерії ризиковості платника податку оформлені у вигляді листа ДФС від №4065/99-99-07-05-04-18 від 05.11.2018 і не пройшли обов`язкової процедури реєстрації, що свідчить про відсутність у них відповідної юридичної сили, не є нормативно-правовими актами, мають лише інформаційний характер і не встановлюють правових норм.

Зауважує, що згідно з рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва №640/1240/19 від 26.04.2019 цей документ та дії контролюючого органу ДФС України визнані протиправними.

У рішенні комісії з розгляду скарг №24159/35679410/2 від 22.04.2019 про залишення скарги без задоволення було прийняте саме з підстави «відсутні копії документів, що підтверджують факт придбання, виготовлення, вирощування або переробітки ТМЦ чи можливість надання послуг, виконання робіт», «відсутні копії документів, що підтверджують факт реалізації товарів (робіт, послуг) та/або документи надано не в повному обсязі», «надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття Комісією рішення про задоволення скарги»

У свою чергу, представник позивача вважає за необхідне зазначити, що первинні документи, оформлені в рамках договору поставки №4.139.45/2018 від 19.12.2018 на постачання товару (меблів), специфікації №1 від 19.12.2018, рахунка фактури №88 від 19.12.2018 на загальну суму 273736,80 грн, банківські виписки, податкові накладні не мають дефекту форми, змісту або походження, котрі в силу статей 198, 201 ПК України, частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995№88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.06.2019 відкрито провадження в адміністративній справі №640/8745/19, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.73).

У зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду міста Києва дана справа передана на розгляд до Волинського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; замінено в даній адміністративній справі відповідача Державну фіскальну службу України на його правонаступника - Державну податкову службу України (далі відповідач1); залучено до участі у справі як співвідповідача Головне управління ДПС у м. Києві (далі відповідач2).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача1 із вимогами, викладеними в адміністративному позові, не погодився, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки відповідач прийняв рішення за одних обставин та документів. Позивач просить скасувати вказане рішення, обґрунтовуючи іншими (додатковими) обставинами та документами. На думку представника відповідача1, позивач фактично просить суд перебрати на себе функції контролюючого органу в частині дослідження документів та визначення права позивача на складення податкової накладної, є неправомірною вимогою, яка не може бути задоволеною.

Також представник відповідача1 наголошує, що позивачем не було надано обґрунтованих доводів щодо порушення його прав та законних інтересів зі сторони органів податкової служби та неправомірності дій останніх, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог. Так, у квитанції вказано конкретні підстави не прийняття податкової накладної, проте позивачем ні до податкового органу, ні до суду не було надано доказів, які б підтвердили реальність здійснення господарських операцій (а.с.179-180).

У відзиві на позов представник відповідача2 позовні вимоги не визнала (а.с.184-185). В обґрунтування своєї позиції вказала, що за результатами розгляду наданих пояснень та наданих до них копій підтверджуючих документів від позивача комісією ГУ ДФС м. Києві було прийнято рішення №1132225/35679410 від 19.12.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної №33 з підстав: не надання первинних документів щодо постачання придбання товарів послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси. акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні. За результатами розгляду вищевказаних документів Комісією ГУ ДФС у м. Києві було прийнято рішення про відмову в реєстрації вищезазначених податкових накладних.

Рішення комісії ДФС України з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 22.04.2019 №2159/35679410/2, прийняте за результатами розгляду скарги ТОВ «ДОМІНІО ГРУП», в порядку та строки, встановлені законодавством та не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача, шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, а, відтак, підстави до скасування такого рішення та задоволення позовних вимог - відсутні.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з огляду на таке.

Суд встановив, що 19.12.2018 між ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА ІЛЛЯШЕВ ТА ПАРТНЕРИ» (покупець) та ТОВ «ДОМІНІО ГРУП» (постачальник) укладено договір поставки №4.139.45/2018, за умовами якого позивач зобов`язувався поставити покупцю товар, асортимент, кількість та ціна якого вказується у специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору. Загальна вартість товару за цим договором становить 273736,80 грн, в тому числі ПДВ 45622,80 грн. Оплата за цим договором здійснюється покупцем на умовах передплати у розмірі 100% від загальної вартості договору (а.с.42-49).

Відповідно до специфікації на товар №1 від 19.12.2018 (а.с.50) передбачено поставку стільців в кількості 4 шт вартістю 57028,50 грн без ПДВ за 1 шт.

ТОВ «ДОМІНІО ГРУП» 19.12.2018 виставило покупцю ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА ІЛЛЯШЕВ ТА ПАРТНЕРИ» рахунок-фактуру №СФ-0000088 на оплату стільців на суму 273736,80 грн (а.с.57).

19.12.2018 покупець ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА ІЛЛЯШЕВ ТА ПАРТНЕРИ» здійснив передоплату за вказаний товар у розмірі 273736,80 грн, про що свідчать банківська виписка за 19.12.2018 та картка рахунку 6811 (а.с.65, 73).

Цього ж дня позивач склав та 15.01.2019 подав на реєстрацію в ЄРПН податкову накладну №33 на суму поставки 273736,80 грн (а.с.51-52).

Відповідно до квитанції від 15.01.2019 реєстрація вказаної податкової накладної була зупинена ГУ ДФС у м. Києві відповідно до пункту 201.16 статті 201 ПК України у зв`язку із тим, що ПН/РК відповідає вимогам підпункту 1.6 пункту 1 Критеріїв ризиковості платника податку (а.с.53).

Позивачем було подане пояснення від 02.04.2019 та копії документів щодо податкової накладної/розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено (а.с.32-33).

04.04.2019 комісією ГУ ДФС України у м. Києві з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних було прийняте рішення №1132225/35679410, яким відмовлено у реєстрації податкової накладної від 19.12.2018 №33, згідно з яким підставою для відмови у реєстрації ПН/РК в ЄДРПН є ненадання платником податку копій документів:первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні (а.с.30-31).

Вважаючи вищезазначене рішення про відмову у реєстрації податкової накладної протиправним, позивач оскаржив його до ДФС України (а.с.34-41), яка своїм рішенням від 22.04.2019 №24159/35679410/2 скаргу залишила без задоволення та рішення комісії регіонального рівня про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних без змін (а.с.29).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 14.1.60 пункту 14 статті 14 ПК України єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Як передбачає пункт 201.7 статті 201 ПК України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Відповідно до вимог пункту 201.16 статті 201 ПК України реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання цієї норми Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 21.02.2018 №117, якою затверджено Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних; Порядок роботи комісій, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації (далі Порядок №177); Порядок розгляду скарг на рішення комісій, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації.

Згідно із вимогами пункту 4 Порядку №177 у разі коли за результатами перевірки податкової накладної/розрахунку коригування визначено, що податкова накладна/розрахунок коригування відповідають одній з ознак, визначених у пункті 3 цього Порядку, такі податкова накладна/розрахунок коригування не підлягають моніторингу та підлягають реєстрації в Реєстрі.

Як вбачається із пункту 5 Порядку №177, податкова накладна/розрахунок коригування, які підлягають моніторингу, перевіряються на відповідність критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій та показникам позитивної податкової історії платника податку.

Згідно із вимогами пунктів 6 та 7 Порядку №177 у разі коли за результатами моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає критеріям ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.

У разі коли за результатами моніторингу податкова накладна/розрахунок коригування відповідають критеріям ризиковості здійснення операції, крім податкової накладної/розрахунку коригування, складених платником податку, який має позитивну податкову історію платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.

Згідно з пунктом 12 Порядку №117 у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

Відповідно до пункту 13 Порядку №117 у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: 1) номер та дата складання податкової накладної/розрахунку коригування; 2) порядковий номер, номенклатура товарів/послуг продавця, код товару згідно з УКТЗЕД / послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, зазначені у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена; 3) критерій(ї) ризиковості платника податку та/або критерій(ї) ризиковості здійснення операцій, на підставі якого(их) зупинено реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку; 4) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі.

З матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом було сформовано та надіслано позивачу квитанцію від 15.01.2019 про зупинення реєстрації податкової накладної, у якій зазначено про відповідність податкової накладної критеріям оцінки ступеня ризиків, визначених пунктом 1.6 пункту 1 Критеріїв ризиковості платника податку.

Водночас, у вказаній вище квитанції фіскальним органом запропоновано платнику податків надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН.

За приписами пункту 10 Порядку №117 критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку, визначає ДФС та надсилає на погодження Мінфіну в електронній формі через систему електронної взаємодії органів виконавчої влади. Мінфін у дводенний строк погоджує або надсилає ДФС на доопрацювання визначені у цьому пункті критерії та перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку. Про визначені критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку, ДФС інформує Комітет Верховної Ради України з питань податкової та митної політики. ДФС оприлюднює на своєму офіційному веб-сайті погоджені критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку.

На виконання пункту 10 Порядку №117 Державна фіскальна служба України 21.03.2018 наказом №144 затвердила Порядок формування територіальними органами та структурними підрозділами ДФС переліку ризикових платників податків (далі - Порядок формування територіальними органами та структурними підрозділами ДФС переліку ризикових платників податків).

Порядком формування територіальними органами та структурними підрозділами ДФС переліку ризикових платників податків передбачено, що усі платники податків, що подають на реєстрацію податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), перевіряються ДФС на відповідність критеріям ризиковості, які затверджено Державною фіскальною службою України та погоджено з Міністерством фінансів України.

Керівники комісій головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДФС, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації (далі - Комісія), забезпечують розгляд питань на засіданні Комісії щодо внесення платників податків до переліку ризикових платників податків/виключення з переліку ризикових платників податків згідно з пунктом 1.6 Критеріїв.

Засідання Комісії щодо розгляду питань про внесення платників податків до переліку ризикових платників податків/виключення з переліку ризикових платників податків проводиться згідно з порядком, передбаченим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №117 «Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних», та оформлюється протоколом.

До протоколу засідання Комісій обов`язково додаються: перелік платників податків, щодо яких виявлено ознаки ризиковості, згідно з пунктом 1.6 Критеріїв; матеріали, на підставі яких платників податків віднесено до такого переліку; інша інформація, що розглядається Комісією.

За результатами засідання Комісії та протокольно прийнятого рішення (внесення платників податків до переліку ризикових платників податків/виключення з переліку ризикових платників податків) голова Комісії забезпечує негайне внесення інформації щодо включення/виключення зазначених платників до/із переліку платників податків в режимі «Журнал ризикових платників податків» розділу «Робота Комісії регіонального рівня» підсистеми «Аналітична система» ІТС «Податковий блок» як платників з ознаками ризиковості.

На час виникнення спірних правовідносин Критерії ризиковості платника податків визначалися листом ДФС №4065/99-99-07-05-04-18 від 05.11.2018, у яких зазначено, що Головні управління ДФС в областях, м. Києві та Офіс великих платників податків ДФС постійно обраховують та проводять моніторинг показників, визначених у пунктах 1.1 - 1.6 цих Критеріїв.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин та прийняття спірного у цій справі акта індивідуальної дії, хоча й набула чинності змінена редакція пункту 201.16 статті 201 ПК України, відповідно до вимог якої прийнято Порядок №117, проте реалізація механізму зупинення реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних поставлена у залежність від наявності критеріїв ризиковості господарських операцій.

Відповідні критерії у період, що аналізується, визначалися листом ДФС №4065/99-99-07-05-04-18 від 05.11.2018.

Вказаний лист визначає критерії ризиковості та передбачає необхідність подання різних за своїм переліком документів, необхідних для підтвердження господарської операції з метою подальшої реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Так, у пункті 1.6 Критеріїв ризиковості платника податку та здійснення операцій від 05.11.2018 зазначено, що комісії головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДФС можуть розглядати питання щодо встановлення ризиковості платника податків, а саме:

керівник платника податку та/або головний бухгалтер, та/або особа, що має право підпису, згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстровані (перереєстровані) за адресою, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях і тимчасово окупованій території, в розумінні Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»;

платник податку - юридична особа, який не має відкритих рахунків у банківських установах, крім рахунків в органах Державної казначейської служби України (крім бюджетних установ);

платник податку, посадова особа та/або засновник якого був посадовою особою та/або засновником суб`єкта господарювання, якого ліквідовано за процедурою банкрутства протягом останніх трьох років;

платником податку не подано контролюючому органу податкову звітність з податку на додану вартість за два останні звітні періоди всупереч нормам підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 та абзацу першого пункту 49.2 і пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України;

платником податку на прибуток не подано контролюючому органу фінансову звітність за останній звітний період всупереч нормам підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 та пункту 46.2 статті 46 Податкового кодексу України (далі - Кодекс);

в органах ДФС наявна податкова інформація, яка стала відома у процесі поточної діяльності при реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданій на реєстрацію податковій накладній / розрахунку коригування.

Проте, зі змісту квитанції неможливо встановити, якому конкретно з вищенаведених критеріїв, що зазначені у підпункті 1.6 пункту 1, відповідає платник, у квитанції не вказано конкретний перелік документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН. Лише запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію.

Так, відповідачем вказано, що податкова накладна зупинена відповідно до пункту 201.16 статті 201 ПК України, у зв`язку з тим, що остання відповідає підпункту 1.6 пункту 1 Критеріїв ризиковості платника податку.

Суд зазначає, що акти, які затверджують критерії ризиковості здійснення операцій мають на меті встановити норми права, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян, а відтак підлягають обов`язковій реєстрації у порядку, визначеному діючим законодавством. Листи міністерств, інших органів виконавчої влади не є нормативно-правовими актами, не є джерелом права відповідно до статті 7 КАС України.

Отже, зупинення реєстрації податкових накладних на підставі критеріїв ризиковості, встановлених листом ДФС, порушує принцип правової визначеності та передбачуваності, а відтак, є неправомірним.

Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладено у постановах від 02.04.2019 у справі №822/1878/18, від 21.05.2019 у справі №815/2791/18, від 09.07.2019 у справі №140/2093/18, 30.07.2019 у справі №320/6312/18, 20.11.2019 у справі №560/279/19.

Відповідно до пункту 14 Порядку №117 перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, включає в себе:

договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них;

договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції;

первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні;

розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків;

документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.

Пунктом 15 Порядку №117 визначено, що письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 14 цього Порядку, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов`язання, відображеного у податковій накладній/розрахунку коригування.

Платник податку має право подати письмові пояснення та копії документів до декількох податкових накладних/розрахунків коригування, якщо такі податкові накладні/розрахунки коригування складені на одного отримувача - платника податку за одним і тим самим договором або якщо в таких податкових накладних/розрахунках коригування відображені однотипні операції (з однаковими кодами товарів згідно з УКТЗЕД або кодами послуг згідно з Державним класифікатором продукції та послуг).

Пунктом 16 Порядку №117 визначено, що письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 14 цього Порядку, платник податку подає до ДФС в електронній формі засобами електронного зв`язку, визначеними ДФС, з урахуванням вимог Законів України «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні документи та електронний документообіг» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Згідно із вимогами пунктів 18-20 Порядку №117 письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 15 цього Порядку, розглядаються комісіями контролюючих органів.

Комісії контролюючих органів складаються з комісій регіонального рівня (комісії головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників ДФС) та комісії центрального рівня (ДФС).

Зазначені комісії приймають рішення про: реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі; відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі.

Відповідно до вимог пункту 21 Порядку № 117 підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено; ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку; надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, після зупинення реєстрації податкової накладної №33 від 19.12.2018, позивачем були подані до Комісії документи, передбачені пунктом 14 Порядку №117, для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Так, підставою для прийняття ДФС України оскаржуваного рішення про відмову в реєстрації податкової накладної стало неподання платником податку: первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні (а.с.30-31).

Проте, в оскаржуваному рішенні Комісії про відмову в реєстрації такої податкової накладної фактично було лише процитоване положення пункту 14 Порядку №117, а саме: третій абзац цього пункту, тобто викладена загальна норма без зазначення конкретних документів, яких, на думку відповідача2, не вистачає для здійснення реєстрації податкових накладних, а також без повідомлення причин та мотивів, за яких надані позивачем пояснення та документи не були враховані.

Тобто, відповідач2 лише обмежився таким переліком та не підкреслив, як того вимагає дана форма, що якихось конкретно документів не вистачає для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних.

Однак, таке формулювання не відповідає дійсним обставинам у справі з огляду на те, що первинні документи щодо постачання товару (придбання товарів), поставку товару, розрахункові документи, товарно-транспортні накладні, договори суборенди, акти позивач надав.

Наведене дає підстави для неоднозначного розуміння прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення та позбавляє можливості встановити, неподання яких саме документів не дало можливості прийняти рішення про реєстрацію податкової накладної в ЄРПН.

Разом з тим, Комісія ГУ ДФС у м. Києві, незважаючи на надіслане позивачем пояснення №8 від 02.04.2019 та додані до нього документи, прийняла оскаржуване рішення про відмову в реєстрації податкової накладної №33 від 19.12.2018, без зазначення мотивів неврахування поданих позивачем документів; які саме документи було враховано, а які ні в рішеннях комісії не зазначено.

Так, можливість надання платником податків вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної прямо залежить від чіткого визначення контролюючим органом конкретного виду критерію оцінки ступеня ризиків.

Суд зазначає, що відсутність певного документа чи ненадання його контролюючому не може бути підставою для відмови в реєстрації податкової накладної за умови, що інші документи підтверджують проведення господарської операції.

Суд звертає увагу на те, що при розгляді таких спорів необхідно встановити настання обставини, яка обумовлює обов`язок платника податків скласти податкову накладну та зареєструвати її в ЄРПН.

Так, відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 198.2. статті 198 ПК України, передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Таким чином, оскільки для виникнення податкового зобов`язання з ПДВ достатньо настання однієї з подій, то обов`язок продавця виписати і зареєструвати в ЄРПН податкову накладну на відповідну суму ПДВ, кореспондує з правом контролюючого органу вимагати у платника ПДВ ту документацію, яка підтверджує настання саме такої події, а не обох подій одночасно.

Якщо мова йде про отримання платником податку коштів, то документами, достатніми для підтвердження такої операції будуть документи на підтвердження факту отримання таких коштів. Відповідно, саме такі документи можуть вважатися необхідною передумовою для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної в ЄРПН.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на виконання умов договору поставки від 19.12.2018 №4.139.45/2018 та специфікації на товар №1 від 19.12.2018 (а.с.42-50) ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА ІЛЛЯШЕВ ТА ПАРТНЕРИ» 19.12.2018 здійснило попередню оплату за товар (стільці 4 шт.) на суму 273736,80 грн (а.с.73).

Таким чином, суд зауважує, що у даному випадку позивач повинен був надати податковому органу документи на підтвердження настання першої події (надходження коштів), з якими чинне законодавство пов`язує право платника на віднесення сум податку до податкового кредиту.

Так, до своїх пояснень ТОВ «ДОМІНІО ГРУП» надало контролюючому органу договір поставки від 19.12.2018 №4.139.45/2018, специфікацію на товар №1 від 19.12.2018, рахунок-фактуру №88 від 19.12.2018, виписку банку за 19.12.2018, оборотно-сальдову відомість по 6811 рахунку, які підтверджують підставу та факт зарахування коштів на банківський рахунок позивача (а.с.32-33, 42-50, 57, 65, 73).

Крім того, позивач надав докази на підтвердження придбання ним товару, який був реалізований в подальшому ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА ІЛЛЯШЕВ ТА ПАРТНЕРИ», а саме: договір поставки №П-3/2018 від 03.01.2018, укладений із ТОВ «КОМО», рахунок на оплату від 23.08.2018 №111, видаткова накладна від 23.08.2018 №117, ТТН від 23.08.2018 №1174/2018/1, виписку банку за період з 01.08.2018 по 30.08.2018 (а.с.54-56, 68-72), з яких вбачається факт придбання позивачем побутових товарів, в тому числі стільців.

Також поставку товару (стільців) до ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА ІЛЛЯШЕВ ТА ПАРТНЕРИ» позивач підтвердив видатковою накладною від 20.03.2019 №РН-0000010 та ТТН від 20.03.2019 №Р10/2019/1 (а.с.58-59).

На думку суду, подані позивачем документи відповідають встановленим вимогам щодо форми та змісту та були достатніми для реєстрації податкової накладної №33 від 19.12.2018 в ЄРПН і в суду відсутні підстави ставити під сумнів достовірність відображених у цих документах даних про господарську операцію.

Отже, у відповідача2 не було об`єктивних підстав для відмови в реєстрації податкової накладної від 19.12.2018 №33, позаяк позивачем надано перелік документів, достатніх для прийняття рішення про її реєстрацію в ЄРПН.

При вирішення спору суд враховує, що здійснення моніторингу відповідності податкових накладних/розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків є превентивним заходом, спрямованим на убезпечення від безпідставного формування податкового кредиту за операціями, що не підтверджені первинними документами або підтверджені платником податку копіями документів, які складені з порушенням законодавства. Здійснення моніторингу не повинне підміняти за своїм змістом проведення податкових перевірок як способу реалізації владних управлінських функцій податкового органу.

Така правова позиція вже неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема у постановах від 03 жовтня 2023 року у справі №380/4146/22, від 13 грудня 2023 року у справі №500/4191/22, від 23 травня 2024 року у справі №200/4317/22, від 22 травня 2024 року у справі №640/26298/21.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач2 не довів правомірності рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН від 04.04.2019 №1132225/35679410, яким відмовлено у реєстрації податкової накладної від 19.12.2018 №33 в ЄРПН, а тому позовні вимоги в цій частині є підставними та підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання ДПС України зареєструвати в ЄРПН податкову накладну від 19.12.2018 №33 в ЄРПН, то суд враховує таке.

Відповідно до вимог пунктів 201.1, 201.10 статті 201 ПК України реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних віднесено до обов`язків платника податків.

У той же час, наведені норми розраховані на відсутність спірних правовідносин, позаяк у випадку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування механізм її подальшої реєстрації в ЄРПН є іншим.

Так, пунктом 28 Порядку №117, окрім іншого, визначено, що податкова накладна/розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструється у день настання однієї з таких подій: прийнято та набрало чинності рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі; набрання рішенням суду законної сили про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі.

При цьому згідно із нормами пунктів 19, 20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246, податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструється у день настання однієї з таких подій:прийняття в установленому порядку та набрання чинності рішенням про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування;набрання рішенням суду законної сили про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДФС відповідного рішення);неприйняття та/або відсутність реєстрації в установленому порядку рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.

У разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи і не спростовано відповідачами, надані позивачем документи підтверджували реальність здійснення господарських операцій по поданій податковій накладній. Документи складені з дотриманням вимог законодавства і були достатніми для реєстрації податкової накладної в ЄРПН.

При цьому, обставин, які б унеможливлювали реєстрацію податкової накладної від 19.12.2018 №33 в ЄРПН, судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини у пунктом 50 рішення від 13.01.2011 у справі Чуйкіна проти України (заява №28924/04) констатував: що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. theUnitedKingdom), ппункту28 36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах Мултіплекс проти Хорватії (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, пунктом 45, від 10 липня 2003 року, та Кутіч проти Хорватії (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, пунктом 25, ECHR 2002-II).

Суд також зауважує, що рішення суду має бути не тільки законним та обґрунтованим, воно повинно бути ще й ефективним у захисті порушених прав, свобод та інтересів.

Таким чином, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання ДПС України зареєструвати в ЄРПН податкову накладну від 19.12.2018 №33 в ЄРПН, подану ТОВ «ДОМІНІО ГРУП».

Приймаючи рішення у справі, суд враховує, що позивач у позовних вимогах просить скасувати також рішення комісії ДФС України (правонаступник ДПС України) з питань розгляду скарг від 22.04.2019 №24159/35679410/2.

В свою чергу оскаржуване рішення ДПС України від 22.04.2019 №24159/35679410/2 не є юридично значимим для позивача, оскільки жодних заходів його реалізації щодо позивача не передбачає, а лише залишає чинним (таким, що має обтяжувальну дію щодо позивача) винесене раніше рішення про відмову в реєстрації податкової накладної від 04.04.2019 №1132225/35679410.

З вищевикладеного слідує, що рішення, прийняте за результатами вирішення податкового спору у порядку досудового врегулювання, не створює, не змінює та не припиняє будь-яких прав та обов`язків. Таке рішення не є таким, що прийняте у зв`язку з реалізацією управлінських повноважень, а є актом вирішення спору в досудовому порядку, не створює юридичного наслідку для позивача, а визнання цього рішення протиправним та його скасування не призведе до відновлення порушеного права.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №826/24656/15 та від 27.04.2020 у справі №360/1050/19.

Враховуючи практику Верховного Суду, законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що рішення ДПС України за результатами розгляду скарги щодо рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних 22.04.2019 №24159/35679410/2, яким залишено скаргу без задоволення, а рішення комісії регіонального рівня 04.04.2019 №1132225/35679410 про відмову у реєстрації податкової накладної від 19.12.2018 №33 в Єдиному реєстрі податкових накладних без змін в спірних правовідносинах є правомірним та таким, що відповідає вимогам частини другої статті 2 КАС України, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати у визначений судом строк з дня набрання рішенням суду законної сили звіт про виконання судового рішення, то варто зазначити, що в силу положень частини першої статті 382 КАС України покладення таких зобов`язань на суб`єкта владних повноважень є правом, а не обов`язком суду. У спірних правовідносинах суд не вбачає підстав для застосування зазначеної форми контролю за виконанням судового рішення, оскільки не вважає, що відповідачем1 після набрання рішенням суду законної сили не будуть добровільно вживатися заходи з метою виконання даного судового рішення. Окрім того, у разі можливих зловживань владою з боку відповідача при виконанні цього рішення, позивач вправі на підставі статті 383 КАС України подати до суду заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина третя статті 139 КАС України).

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача2 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору відповідно до платіжного доручення від 17.05.2019 №163 (а.с.20), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1921,00 грн.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДФС у м. Києві з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 04.04.2019 №1132225/35679410.

Зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних подану товариством з обмеженою відповідальністю «ДОМІНІО ГРУП» податкову накладну від 19.12.2018 №33.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДОМІНІО ГРУП» судові витрати в розмірі 1921,00 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн 00 коп).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: товариство з обмеженоювідповідальністю «ДОМІНІО ГРУП» (04107, м.Київ, вул.Багговутівська, 8/10, );

Відповідач1: Державна податкова служба України (04053, м.Київ, Львівська площа, 8, );

Відповідач2: Головне управління ДПС у м. Києві (04116, м.Київ, вул.Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011);

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій