Справа № 711/899/25
Суддя: Казидуб О. Г.
Дата ухвалення: 2025-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/899/25
Номер провадження2-а/711/74/25
РІШЕННЯ
19 серпня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Казидуб О.Г.
за участю секретаря судового засідання Шульга А.В.
представника позивача-адвоката Павленко М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-
Адвокат Павленко Мар`яна Василівна, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулася через систему «Електронний суд» з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Позовна заява мотивована тим, що 22 листопада 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 винесено постанову № 2331/М/2024 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, вчинене ОСОБА_1 , а саме, за відмову від проходження ВЛК.
Зазначає, що абзац 3 п. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачає обов`язок громадян проходити військово-лікарську комісію, проте, відносно позивача відсутні вимоги відповідача як-то, направлення, розпорядження, повістки на проходження ВЛК. Так, в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні такі документи, відсутні направлення на проходження ВЛК. Відсутність будь-якого з вищевказаних документів підтверджується також відсутністю посилань на них як на доказ в протоколі про притягнення до адміністративної відповідальності та і в оскаржуваній постанові. Позивач вказує, що в протоколі та в постанові відсутні пояснення особи, відсутня відмітка про те, що особа відмовилась надати такі пояснення.
Звертає увагу, що в протоколі про притягнення до адміністративної відповідальності та і в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності відсутній акт про відмову від проходження ВЛК. Тобто, невидача суб`єктом владних повноважень вимоги, направлення, розпорядження чи повістки на проходження ВЛК зумовлює як відсутність дати чи строку, у який він зобов`язаний був прибути для проходження медичного огляду, так і факт відмови від отримання чи направлення для проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеня придатності для проходження військової служби.
Крім того, у змісті оскаржуваної постанови відсутнє зазначення доказів, на підставі яких були встановлені обставини правопорушення. Притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством. Суб`єкт владних повноважень не визначив строк виконання, не видав вимоги про проходження медичного огляду позивача. При цьому, відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача 20.11.2024 року, тобто, того ж дня, коли останній знаходився в приміщенні відповідача, при цьому відсутні посилання підстави перебування позивача в приміщенні ТЦК, адже не вказано на яку дату та яким документом останній викликався до ТЦК.
Просить суд врахувати, що ні оскаржувана постанова, ні протокол про адміністративне правопорушення не містять жодних конкретних відомостей чи доказів, які могли б підтверджувати вчинення адміністративного правопорушення, відмови від проходження ВЛК, зокрема, не зазначено реквізити мобілізаційного розпорядження, за яким він начебто не з`явився, коли саме і з яких підстав був зобов`язаний з`явитися до органу військового обліку тощо.
Позивач вважає, що відповідачем не доведено в установленому порядку наявності в його діях складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 210 КУпАП, що є підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 2331/М/2024 від 22.11.2024 року.
Зазначає, що як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 20.11.2024 року, у ньому не зазначено місце, його суть, не зазначено за якою саме ознакою кваліфіковані дії як це визначено нормами КУпАП.
Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена особа.
В протоколі про адміністративне правопорушення складеного відносно позивача міститься інформація про місце, час та дату розгляду справи про адміністративне правопорушення, тобто 22.11.2024, однак, незначний проміжок часу між виявленням, складанням протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови унеможливлює особу скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.
Також, посадовою особою відповідача не враховано усі обставини, що мають істотне значення для прийняття рішення по справі, передбачені ст. 280 КУпАП.
Як слідує із постанови про адміністративне правопорушення № 2331/МС/2024 від 22 листопада 2024 року, позивач відмовився від проходження ВЛК.
Поряд з цим, в порушення вимог ст. 283 КУпАП у оскаржуваній постанові не чітко зазначено нормативний акт, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, тобто, не конкретизовано норму законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яка порушена позивачем.
В цьому випадку об`єктивна сторона цієї статті виражається у порушенні законодавства України про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Однак, всупереч даним вимогам законодавства в постанові про адміністративне правопорушення № 2331/М/2024 від 22 листопада 2024 року таку норму законодавства України про мобілізаційну підготовку та мобілізацію не зазначено.
Відповідачем, на якого у цьому випадку покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого стосовно позивача рішення, на спростування вимог позивача будь-яких належних та допустимих доказів чи пояснень не надано.
Оскаржувана постанова відповідачем прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП та необгрунтовано, тобто, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Таким чином, у постанові не конкретизовано докази, якими підтверджується направлення на проходження ВЛК та відповідно відмова позивача від такого проходження, таким чином вважають, що відмова від проходження ВЛК не доведена.
Просить скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 від 22.11.2024 №2331/М/2024 у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а провадження закрити, в зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП.
05 лютого 2024 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси прийнято до розгляду адміністративний позов, вирішено проводити розгляд адміністративної справи у позовному провадженні з особливостями встановленими параграфом 2 глави 11 КАС України, призначено судове засідання.
03 березня 2025 року адвокат Павленко Мар`яна Василівна, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд» надала додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем видавалось позивачу направлення на військово-лікарську комісію, а також, що таке направлення було зареєстровано в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію. Відповідачем не доведено належними доказами факт відмови позивача від проходження медичного огляду військово-лікарсько комісією для визначення придатності до військової служби, оскільки, йому не було в належній формі запропоновано проходження медичного огляду.
Позивач вважає, що відповідачем не доведено в установленому порядку наявності в його діях складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, що є підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 2331/М/2024 від 22.11.2024 року.
27 березня 2025 року представник відповідача Тимошенко Олег Анатолійович через систему «Електронний суд» надав Відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивач ознайомлений із ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП про що свідчить його підпис. Жодних клопотань про відкладення розгляду справи не подавав та не клопотав, про що свідчить будь-які пояснення в матеріалах справи, а також підпис у протоколі. Про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення не надавав. Не вчинив жодних дій щодо перебування на розгляді справи. Належним доказом не проходження ВЛК є заява самого позивача.
Крім того, сам по собі факт не проходження ВЛК до цих пір підтверджує ухилення від виконання обов`язку передбаченого абз. 4 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Таким чином, у діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а оскаржувана постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
11 квітня 2025 року ухвалою суду позовну заяву залишено без розгляду.
10 липня 2025 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 квітня 2025 року скасовано, справу направлено до Придніпровського районного суду м. Черкаси для продовження розгляду.
Адвокат Павленко Мар`яна Василівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила її задоволити.
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, зазначивши у Відзиві, що просять розгляд справи провести за відсутності відповідача.
Суд, заслухавши пояснення адвоката Павленко Мар`яни Василівни, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.
Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.
Згідно ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана, по-перше, встановити склад правопорушення, яким відповідно до статті 9 КУпАП є протиправна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).
Вищезазначеною постановою встановлено, що «20 листопада 2024 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що 20 листопада 2024 року о 21 год. 10 хв. В приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено, що громадянин ОСОБА_1 відмовився від проходження ВЛК. Таким чином, під ас дії особливого періоду громадянин порушив вимоги частини абз. 4 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізіцайну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543-ХІІ.».
Відповідно до ст. 210 КУпАП України, порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Так, при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа органу територіального центру комплектування та соціальної підтримки має обов`язок всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 8. КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Вказане зазначено в позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеної в постанові від 18.12.2019 у справі № 158/286/17: «КУпАП не містить визначення поняття «триваюче правопорушення». Проте, як зазначено у листі Міністерства юстиції України від 02 серпня 2013 року №6802-0-4-13/11, в теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.
Відповідно до ч. 3 ст. 210 КУпАП, вчинення дій, передбачених ч. 1 цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (у т.ч. передбачені ст.ст. 210, 210-1 КУпАП).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Як встановлено ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Частиною 1 ст 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а частиною 3 цієї статті - за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Відповідно до Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнний стан, який триває і по теперішній час.
Згідно ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.
Як зазначено у абз. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Відповідно до ч. 13 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які перебувають на військовому обліку, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються, направляються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України, а інших спеціальностей в Службі безпеки України - Головою Служби безпеки України.
Відповідно до п. 3.1 глави 3 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 14.08.2008 року № 402 медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України, на підставі направлення за формою, наведеною у додатку 11 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП. При цьому особам віком до 45 років видається направлення з метою визначення їх придатності до служби у Десантно-штурмових військах, підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у морській піхоті.
Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на ВЛК, виданих резервістам та військовозобов`язаним для проходження медичного огляду за формою, наведеною у додатку 12 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, та видається військовозобов`язаному під особистий підпис.
Контроль за направленням та проходженням військовозобов`язаними медичного огляду ВЛК покладається на керівника відповідного ТЦК та СП.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В судовому засіданні встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем видавалось позивачу направлення на військово-лікарську комісію, а також, що таке направлення було зареєстровано в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію. Відповідачем не доведено належними доказами факт відмови позивача від проходження медичного огляду військово-лікарською комісією для визначення придатності до військової служби, оскільки йому не було в належній формі запропоновано проходження медичного огляду. Доказів зворотного стороною відповідача суду не надано.
Відповідачем до Відзиву надано заяву ОСОБА_1 , адресовану начальнику ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 , в якій він просить перенести ВЛК на іншу дату проходження.
На думку суду, дана заява не доводить факту направлення позивача на військово-лікарську комісію у встановленому законом порядку.
Враховуючи вищевикладене, суд, вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, оскільки, на думку суду, у нього відсутній склад адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.ст. 5, 72, 77, 79, 159, 250, 251, 255, 286, 293 КАС України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду з поважних причин, визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду з поважних причин.
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - закрити.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати ,а саме судовий збір 484грн.48 коп. за подачу позовної заяви та за подачу апеляційної скарги судовий збір 726грн.72коп.
Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 26 серпня 2025 року (з врахуванням вихідних днів).

Головуючий: О. Г. Казидуб