Справа № 524/4014/25
Суддя: Малюк М. В.
Дата ухвалення: 2025-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №524/4014/25
Провадження №2-а/534/10/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2025 року м. Горішні Плавні

Горішньоплавнівський міський суд Полтавської області

в складі суду: головуючого судді Малюк М.В.,

за участю секретаря судового засідання Савченко Я.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

інші учасники справи не з`явилися,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора 2 взводу 1 роти БПП в місті Кременчуці УПП в Полтавській області лейтенанта поліції Дзюбенка Максима Андрійовича, Батальйону патрульної поліції в місті Кременчуці УПП в Полтавській області, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

у с т а н о в и в:

(1) Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

1. Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою до відповідачів: інспектора 2 взводу 1 роти БПП в місті Кременчуці УПП в Полтавській області лейтенанта поліції Дзюбенка М.А. (далі відповідач 1), батальйону патрульної поліції в місті Кременчуці УПП в Полтавській області (далі відповідач 2), Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі відповідач 3) в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №4415610 від 03.04.2025 про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч.1 ст.122 КУпАП;

- закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, а також стягнути з відповідача, батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області, на його користь судовий збір у сумі 605,60 грн.

1.1. Постанову про притягнення до адміністративної відповідальності позивач вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що ПДР не порушував. Аргументи позивача:

- вимоги пункту 11.13 ПДР України не порушував. Магазин «Оboot», де він як ФОП здійснює свою підприємницьку діяльність, має єдиний вхід/вихід, який знаходить безпосередньо на тротуарі, інших під`їздів для завантаження/розвантаження товару немає;

- інспектор не взяв до уваги його пояснення, не перевірив документи щодо магазину, товарні накладні, у справі відсутні належні докази, які б підтверджували, вчинення ним адміністративного правопорушення;

- порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення.

2. Відповідачі 1 та 2 скористалися правом відзиву на позовну заяву. Відповідачами подані відзиви на позовну заяву, заперечення проти позову у відзивах є тотожними.

2.1. Основні заперечення відповідачів:

- стягнення застосоване з дотримання вимог кодексу про адміністративні правопорушення, в межах санкції частини 1 статті 122 КУпАП;

- позивач у позовній заяві не заперечує, що в місці, дату та час, зазначені в оскаржуваній постанові, він керував транспортним засобом Porsche Cayenne, державний номерний знак НОМЕР_1 та здійснював рух по тротуару, тому, на думку відповідачів, останні звільнені від доказування факту вчинення позивачем порушення;

- позивач не зазначив та не надав жодних пояснень з посиланням на відеофіксацію з камер відеоспостереження, що рух по тротуару був обумовлений завантаженням/розвантаженням товару за обставин відсутності іншого під`їзду до магазину, як і не надав жодних підтверджуючих документів здійснення ним підприємницької діяльності за місцем вчинення правопорушення;

- відеозапис з камер відеоспостережень магазину, як доказ не заслуговує на увагу, оскільки його надано з порушенням вимог частини 9 статті 79 КАС України, також не заслуговують уваги копії фотознімків доданих до позовної заяви, через те, що не можливо встановити коли вони були зроблені, фото знімок із зазначенням дати 04.03.2025 та часу 05:54:43, зроблений до вчинення адміністративного правопорушення;

- поліцейським повідомлено ОСОБА_1 причину зупинки транспортного засобу, роз`яснено суть скоєного правопорушення, роз`яснені права та обов`язки, передбачені Конституцією України та КУпАП, про що свідчить особистий підпис позивача у постанові;

- позивачем не було заявлено клопотань, розгляд справи було проведено на місці, винесено постанову та накладено адміністративне стягненню, копія постанови вручена позивачу.

2.2. Посилаючись на необґрунтованість позову, просить відмовити в його задоволенні.

3. Відповідач 3, Департамент патрульної поліції Національної поліції України, скористався правом відзиву на позовну заяву. 30.07.2025 подав суду відзив, в якому виклав заперечення проти позову подібні запереченням у відзивах відповідачів 1 та 2.

(2) Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи.

4. 20.05.2025 Горішньоплавнівським міським судом Полтавської області постановлено ухвалу, якою прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у цій справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

5. 04.06.2025 судом постановлено ухвалу, якою залишено без руху позовну заяву позивача, останньому надано строк для усунення зазначених у ній недоліків. 09.06.2025 позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

6. 30.06.2025 судом постановлено ухвалу, якою продовжено розгляд справи.

7. 21.07.2025 Горішньоплавнівським міським судом Полтавської області постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання позивача про залучення співвідповідача. Залучено до участі у справі співвідповідачем Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

8. 13.08.2025 відповідачі в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. У відзивах на позовну заяву відповідачами заявлені клопотання про розгляд справи у відсутність відповідачів (представників).

9. Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Пояснив, що здійснює господарську діяльність у магазині взуття за адресою: м. Кременчук, вул.Шевченка, 22/30. Оскільки відсутні інші під`їзди до магазину, транспорт із товаром під`їжджає до магазину по тротуару, що передбачено ПДД. Коли виїжджав з тротуару на проїзну дорогу, побачив поліцейську машину та працівника поліції поряд, який дивився на машину позивача. Позивач самостійно зупинився. Працівників поліції було двоє, один представився Дзюбенком, другий жіночої статі не представився. Будь-яких документів на підтвердження повноважень жодним з них надано не було. Той працівник поліції, що представився Дзюбенком спілкувався з позивачем, спитав, чому останній на авто заїхав на тротуар, позивач пояснив. Пояснював поліцейському, що документи на підтвердження здійснення діяльності, придбання товару та його розвантаження, наявні в магазині й запропонував їх надати. На що працівник поліції відповів відмовою, зробивши вигляд, що йому все зрозуміло. Поки один з працівників поліції спілкувався з позивачем, інший, як з`ясувалося, складав постанову. Постанову було оголошено та запропоновано позивачеві її підписати. Права і обов`язки перед оголошенням постанови йому роз`яснені не були, що він має право давати пояснення, надавати докази, користуватися правовою допомогою, тощо, не роз`яснювалося. Зауважував, що після того, як постанову підписав, позивачеві було роз`яснено право оскаржити її в судовому порядку. З приводу ведення відеозапису зазначав, що під час спілкування з працівником поліції, останній повідомляв, що начебто такий ведеться, але впевненості в цьому не має, тому що ознак здійснення цих дій не було. Зазначав, що в його діях відсутній склад правопорушення, щодо цього ним надавалися пояснення, які поліцейськими проігноровані, від дослідження доказів відмовилися. Тож, просив позов задовольнити.

(3) Фактичні обставини, встановлені судом

10. 03.04.2025 поліцейським 2 взводу 1 роти БПП в місті Кременчуці УПП в Полтавській області лейтенантом поліції Дзюбенком М.А. винесено постанову серія ЕНА №44156410 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 1 статті 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

11. Згідно з цією постановою 03.04.2025 13:13:10 у м. Кременчук, вул. Шевченка, 22/30, водій керуючи транспортним засобом здійснив рух по тротуару, чим порушив п.11.13 ПДР України «Рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках». Означене правопорушення кваліфікується посадовою особою, якою розглядалася справа про адміністративне правопорушення, за частиною 1 статті 122 КУпАП.

12. У розділі 7 оскаржуваної постанови «До постанови додаються» відсутня інформація про технічний запис справи про адміністративне правопорушення.

13. Постанова не містить доказів про роз`яснення прав, передбачених статтями 268, 289 КУпАП, особі, щодо якої розглядається справа, підпис останньої відсутні (розділ 8 постанови).

14. Згідно з витягом з реєстру платників єдиного податку №2577, ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність, місце провадження діяльності: АДРЕСА_1 , код діяльності згідно з КВЕД 47.72, роздрібна торгівля взуттям і шкіряними виробами в спеціалізованих магазинах.

(4) Норми права, застосовані судом

15. Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

16. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР ).

17. Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

18. У пунктом 1.3 ПДР зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

19. Пункт 11.13 встановлює, що забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під`їздів і за умови виконання вимог пунктів 26.1-26.3 цих Правил.

20. Згідно з частиною 1 статті 122 КУпАП відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

21. Суд зауважує, що провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП, передбачає низку чітко визначених у законі послідовних дій відповідного органу (його посадової особи).

22. Пунктом 1 статті 247 КУпАП встановлено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

23. Відповідно до положень статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

24. Відповідно до статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

25. Статтею 279 КУпАП передбачено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, згідно з вимогами якої розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

26. У відповідності до норм статті 258 КУпАП протоколи не складаються, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

27. Тобто в разі вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, протокол не складається.

28. Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

29. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події і складу адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, що має бути встановлено під час розгляду справи про адміністративне правопорушення із суворим дотриманням установленого процесу, на підставі доказів, які відповідають вимогам про належність та допустимість.

30. Частиною 2 статті 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

31. Органами Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які стосуються правил дорожнього руху, зокрема частини перша, друга, третя і п`ята статті 122 (частина 1 статті 222 КУпАП).

32. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (частина 2 статті 222 КУпАП).

33. Згідно з вимогами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

34. Поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання (пункт 8 частини 1 статті 23 Закону № 580-VIII).

35. Статтею 31 Закону № 580-VIII встановлені види превентивних поліцейських заходів, до яких належить застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису (пункт 9 частини першої).

36. Умови застосування технічних приладів та технічних засобів визначені в статті 40 Закону № 580-VIII, згідно з якою поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

37. Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель (абзац сьомий частини 1 статті 40 Закону № 580-VIII).

38. Оскільки предметом цього позову є постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, при вирішенні спору застосовується Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7.11.2015 № 1395 (далі Інструкція № 1395), а для перевірки дотримання поліцейськими правил фіксації правопорушення технічними засобами - Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 №1026 (далі Інструкція №1026).

39. Постанови по справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами першою статті 122, виноситься поліцейськими підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції, поліцейські яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах на місці вчинення адміністративного правопорушення.

40. Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції № 1395 особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП.

41. У пункті 6 розділу ІІІ Інструкції № 1395 визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.

42. Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин, визначених у статті 247 КУпАП (пункт 7 розділу ІІІ Інструкції № 1395).

43. Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання (пункт 9 р ІІІ Інструкції № 1395).

44. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (пункт 10 р ІІІ Інструкції № 1395).

45. Системний аналіз норм у пунктах 35-38 цього рішення, а також правил, установлених в Інструкції №1026, дозволяє суду дійти висновку, що фіксація адміністративного правопорушення та розгляду справи про адміністративне правопорушення має здійснюватися технічними засобами.

46. Водночас у пункті 5 Інструкції №1026 зазначено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

47. У розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

48. Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

49. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 74 КАС України).

50. Згідно зі статтею 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

51. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними (частина 9 статті 79 КАС України).

52. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

53. Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

(5) Мотиви та висновки суду

54. Суд, заслухавши пояснення позивача, оцінивши надані докази, застосувавши до спірних правовідносин зазначені норми права, зіставивши фактичні обставини з правилами поведінки, зазначеними у відповідних нормах, доходить висновку про порушення відповідачем процедури розгляду справи стосовно позивача, а також відсутність достатніх даних події та складу правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується.

55. Відповідно до оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку з порушенням ПДР у пункті 11.13, за те, що він, здійснив рух на транспортному засобі по тротуару.

56. Склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами права сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він складається з: об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкту, суб`єктивної сторони.

57. Згідно з адміністративним процесуальним законом тягар доказування законності рішення, що оскаржується, покладається на суб`єкта владних повноважень, тобто на відповідача.

58. Суд наголошує, що відповідач, зазначаючи про вчинення позивачем цього адміністративного правопорушення, не подає суду жодного доказу на підтвердження законності оскаржуваного рішення, що не узгоджується з обов`язками, встановленими в частині 2 статті 77 КАС України.

59. Позиція відповідача ґрунтується виключно на змісті постанови про адміністративне правопорушення, що оскаржується, а також власній думці автора відзивів на позовну заяву про звільнення відповідача від обов`язку доказування з-за визнання позивачем певних обставин, зокрема стосовно дати, часу, місця події та здійснення руху по тротуару.

60. Однак, сама по собі постанова, що оскаржується, не є достатнім доказом вчинення правопорушення, оскільки лише фіксує факти, що мають бути доведені у встановленому законом порядку, на підставі доказів, що мають відповідати вимогам про належність та допустимість.

61. Суд не приймає доводи відповідача про звільнення останнього від доказування, оскільки позивач визнає означені вище факти. З цього приводу зазначаю таке.

61.1. Дійсно, позивач підтвердив у позові обставини, зазначені в пункті 59 цього рішення. Водночас, з огляду на вимоги пункту 11.13 ПДР щодо виключення із загальних правил, а також зазначення позивача з приводу здійснення підприємницької діяльності та відсутності інших під`їздів до магазину, суд зазначає, що лише ці обставини без перевірки доводів стосовно випадку, що виключає заборону такого руху (див пункт 19 цього рішення), не можуть свідчити про порушення останнім ПДР та наявність в його діях вини.

61.2. Суд не бере до уваги доданий позивачем до позову відеозапис, оскільки, зважаючи на заперечення відповідачів у відзиві на позовну заяву з цього приводу, суд доходить висновку про відсутність підтвердження надання позивачем цього відео іншим учасникам справи (див пункти 2.1, 51 цього рішення).

Також суд не бере до уваги надані позивачем фото, оскільки не містять ідентифікуючих ознак належності до предмета доказування.

61.3. Попри це, зважаючи на норми пункту 5 розділу ІІІ Інструкції № 1395 суд наголошує, що саме поліцейський зобов`язаний був вирішити/перевірити ті обставини, про які зазначав позивач, але цього не зробив. Під час розгляду справи від позивача пояснень не зажадав, докази не досліджував. Докази іншого відповідачем не надані.

62. Отже підстави звільнення від доказування, передбачені статтею 78 КАС України, у відповідача в цьому випадку відсутні.

63. У якості доказу вчинення позивачем правопорушення відповідач посилається на фіксацію розгляду справи про адміністративне правопорушення технічним засобам, що начебто зафільмовано поліцейським у відеозапису з портативного відеорегістартора, який видалено у зв`язку зі спливом строку зберігання.

64. Суд критично ставиться до цього аргументу відповідача, оскільки, по-перше, позивач оскаржив постанову в судовому порядку в межах установленого десятиденного строку із надсиланням позовної заяви відповідачам, по-друге, оскаржувана постанова взагалі не містить відомостей про технічний запис справи поліцейським, що свідчить про неспроможність доводів (див пункт 12 цього рішення).

Суд розцінює таку поведінку відповідача не допустимою, оскільки останній намагається ввести суд в оману.

65. Аналіз матеріалів справи, відсутність доказів зі сторони відповідача, дозволяє суду дійти переконання, що поліцейський, який розглядав справу про адмінправопорушення, діяв не у спосіб та не в порядку, визначені законом, оскільки очевидно порушив процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення.

66. Зокрема, позивачеві не були роз`яснені права, передбачені статтею 63 Конституції України, права та обов`язки, встановлені статтею 268 КУпАП, у тому числі, право користуватися правовою допомогою, послугами перекладача за потреби, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, у тому числі, але не виключно, про залучення свідків, тощо.

67. Зазначення відповідача про дотримання процедури, зокрема, роз`яснення прав, передбачених КУпАП, не ґрунтується на доказах (див пункт 13 цього рішення).

68. Зважаючи на це, суд наголошує, що позивача позбавлено прав, передбачених Конституцією України та статтею 268 КУпАП.

69. До того ж, застосовуючи вимоги статті 251 КУпАП суд зауважує, що сама по собі постанова від 03.04.2025 серії ЕНА №4415610 про накладення адміністративного стягнення не може бути доказом вчинення особою адміністративного правопорушення та дотримання працівниками поліції процедури розгляду відповідної справи, у тому числі роз`яснення прав та обов`язків особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

70. Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення іншими джерелами доказування. У свою чергу ці інші джерела доказування мають відповідати вимогам процесуального закону щодо доказів.

70.1. Зважаючи на це, суд критично ставиться до аргументів відповідача про дотримання поліцейським процедури розгляду справи.

71. Недотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення унеможливило з`ясування поліцейським тих питань, що належали з`ясуванню у відповідності до вимог статті 280 КУпАП та, відповідно, складення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

72. Зважаючи на факт недотримання власно відповідачем процедури розгляду справи, суд зазначає про хибність позиції останнього щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження здійснення господарської діяльності, відсутності інших під`їздів до магазину, тощо. Така позиція є нічим іншим ніж спробою приховати невиконання поліцейським покладених обов`язків та перекласти тягар доказування в цій справі власно на позивача.

73. Суд зазначає, що особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

74. Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

75. У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, усі сумніви щодо доведеності події порушення та вини особи тлумачаться на її користь. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях (стаття 62 Конституції України).

76. Зважаючи на викладене, суд доходить висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП (порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками).

(6) Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права.

77. Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

78. Перелік повноважень адміністративного суду за результатами розгляду адміністративної справи визначається з частини 2 статті 245 КАС України. Однак системний аналіз положень частини 1 статті 5 КАС України та частини 2 статті 245 КАС України дає можливість констатувати, що перелік способів захисту невизнаного, порушеного чи оспорюваного права є невичерпним, а сам обраний спосіб порушеного права має відповідати критерію ефективності.

79. До того ж судом враховано, що положеннями процесуального законодавства передбачено особливі порядки провадження в межах окремих категорій адміністративних прав. Особливий порядок провадження проявляється в різних процесуальних аспектах, одним з яких є специфічні результати розгляду справи, а відповідно і рішення суду за результатами такого розгляду.

80. Однією з таких категорій справ є справи про оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень у справі про адміністративне правопорушення, порядок провадження в якій визначається статтею 286 КАС України.

81. Зі змісту частини 3 статті 286 КАС України вбачається, що за результатами розгляду адміністративного позову в межах даної категорії справ суд може 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

82. З наведеного нормативного припису слідує, що за результатами розгляду адміністративних позов на рішення суб`єкта владних повноважень у справах про адміністративне правопорушення суд може ухвалити лише одне з рішень, передбачених частиною 3 статті 286 КАС України. Це у свою чергу свідчить не тільки про вичерпний перелік правового результату розгляду адміністративної справи, але і про вичерпний перелік способів захисту порушеного права в межах даної категорії справи.

83. Оскільки зі змісту частини 3 статті 286 КАС України не вбачається наявність в адміністративного суду в межах цієї категорії справ повноважень щодо визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення особи до відповідальності, то суд доходить висновку, що скасування спірної постанови разом із закриттям провадження у справі є достатнім та ефективним способом захисту порушеного права позивача, що свідчить про відсутність необхідності в застосуванні додаткових способів захисту порушеного права.

84. А отже, з урахуванням норм у статті 247 КУпАП, пункті 7 розділу ІІІ Інструкції № 1395, зважаючи на норми статті 286 КАС України щодо способу захисту, оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 03.04.2025 серії ЕНА №44415610 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

(7) Щодо належності визначених позивачем відповідачів.

85. Позивач відповідачами по справі визначив працівника поліції, який виніс спірну постанову про накладення адміністративного стягнення, а також батальйон патрульної поліції в місті Кременчуці УПП в Полтавській області. Департамент патрульної поліції Національної поліції України залучено до участі в справі співвідповідачем (див пункт 7 цього рішення).

86. Однак суд не може погодитися з цим, виходячи з такого.

87. Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

88. Сторонами в адміністративному процесу є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом (частини 1, 6 статті 46 КАС України).

89. Пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

90. Водночас аналіз означених норм у взаємозв`язку із вимогами статті 43 КАС України свідчить, що адміністративною процесуальною правосуб`єктністю в адміністративному судочинстві стосовно відповідача - суб`єкта владних повноважень наділена виключно юридична особа.

91. Відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 288 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено, зокрема, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

92. У пункті 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань уповноважена у випадках, визначених законом, здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймати рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечувати їх виконання.

93. Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

94. Частиною 1 статті 13 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.

95. Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про Національну поліцію» територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

96. Згідно з Положенням про Департамент патрульної поліції, затвердженим Наказом Національної поліції України 06 листопада 2015 року від №73 (із змінами), Департамент патрульної поліції є територіальним органом Національної поліції. Складається із структурних підрозділів апарату департаменту, його територіальних (відокремлених) підрозділів, інших підрозділів патрульної поліції, у тому числі підрозділів особливого призначення.

97. Суд зауважує, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених частиною 1 статті 122 КУпАП, посадові особи відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції.

98. Отже, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган на який, зокрема, положеннями статті 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 122 КУпАП.

Батальйон патрульної поліції також не може бути відповідачем у справі, оскільки не є юридичною особою.

99. Відповідачем у справах, що розглядаються судом у порядку, визначеному КАС України, є орган державної влади суб`єкт владних повноважень, у цьому разі це орган Національної поліції, а не його підрозділ або ж особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах й від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

100. У своїх висновках суд покликається на позицію Верховного Суду в постанові від 26 грудня 2019 року у справі №724/716/16-а, згідно з якою у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

101. Таким чином належним відповідачем у цій справі є лише Департамент патрульної поліції, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог до інших відповідачів (працівника поліції та батальйону патрульної поліції) слід відмовити.

(8) Розподіл судових витрат

102. За частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

103. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , з відповідача Департамента патрульної поліції Національної поліції України за рахунок його бюджетних асигнувань підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 605,60 грн.

104. Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, статтями 72-77, 78, 139, 243-246, 257-261, 286, 293, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови про адміністративне правопорушення, задовольнити.

2. Постанову від 03.04.2025 серії ЕНА №4415610 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у виді штрафу в розмірі 340 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, скасувати.

3. Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 122 КУпАП, закрити.

4. Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, , за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне ім`я позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повне найменування відповідачів: Департамент патрульної поліції Національної поліції України, , адреса: 03048, м.Київ, вулиця Федора Ернста, будинок 3.

Батальйон патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області, адреса: 39600, Полтавська область, м. Кременчук, проїзд Захисників Азовсталі, 3.

Інспектор взводу №2 роти №1 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Дзюбенко Максим Андрійович, адреса: 39600, Полтавська область, м. Кременчук, проїзд Захисників Азовсталі, 3.

Суддя Марина МАЛЮК