Справа № 160/11316/25
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2025-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітета Самарівської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
18.04.2025 року ОСОБА_1 звернувся через підсистему "Електронний суд" до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітета Самарівської міської ради, в якому просить суд:
- визнати протиправною відмову Виконавчого комітету Самарської міської ради в наданні інформації, запитаної мною 13.04.2025 року щодо отримання матеріальної допомоги за рахунок бюджетних коштів;
- зобов`язати Виконавчий комітет Самарської міської ради повторно розглянути запит ОСОБА_1 та надати: повний текст рішення про надання матеріальної допомоги від 09.04.2025 року; перелік осіб, яким було надано матеріальну допомогу, включаючи ПІБ, розмір та мету виплат.
Також позивач просить суд стягнути з Виконавчого комітету Самарської міської ради моральну шкоду у розмірі 5000 грн за незаконну відмову в наданні публічної інформації та завдані моральні страждання, витрати часу, зусилля, емоційне виснаження.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13 квітня 2025 року ОСОБА_1 подав запит на публічну інформацію до Самарської міської ради з вимогою надати: «рішення Виконавчого комітету Самарської міської ради про надання мені матеріальної допомоги на лікування (отриманої 09.04.2025), а також повний перелік інших осіб, зазначених у цьому рішенні, з указанням ПІБ і розміру отриманих сум». Цей запит є належним і законним, оскільки стосується використання бюджетних коштів. Проте у відповідь, отримав документ де не було надано інформацію про інших осіб, ПІБ та розміри допомоги не було надано, з посиланням на конфіденційність даних. Вважає таку відмову відповідача у наданні запитуваної інформації протиправною, тому просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами з 06.05.2025 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
06.05.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від Виконавчого комітета Самарівської міської ради надійшов письмовий відзив на позов, в якому він вважає позовні вимоги незаконними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. 14.04.2025 року на адресу Виконавчого комітету Самарівської міської ради за вх.№ ПІ91/0/11-25 надійшов запит в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» гр. ОСОБА_1 вих. № РЄЗСО-108 від 13.04.2025 року, в якому запитувач просив надати інформацію про рішення, прийняте Виконавчим комітетом Самарівської міської ради по виплаті позивачеві матеріальної допомоги на лікування, яку останній отримав 09.04.2025 року разом з повним переліком інших осіб в цьому рішенні, включно, з їх ПІБ та розміром отриманих сум. З дотриманням передбачених Законом України «Про доступ до публічної інформації» строків, на адресу гр. ОСОБА_1 було надано відповідь на запит № РЄЗСО 108 від 13.04.2025 року. Листом вих. ІЗ № 95/0/13-25 від 17.04.2025 року Виконавчий комітет Самарівської міської ради повідомив запитувача, що в березні 2025 року до Виконавчого комітету Самарівської міської ради з заявами про давання матеріальної допомоги на лікування звернулися 64 громадянина міста, 80 відсотків з яких мають діагноз онкозахворювання. В порівнянні з цим же періодом минулого року кількість звернень мешканців міста, які мають онкологічні захворювання зросла в чотири рази. Також повідомлено, що у Виконавчого комітету Самарівської міської ради відсутні підстави для надання персональних даних осіб, які отримали матеріальну допомогу, а також щодо їхнього розголошення без згоди самого суб`єкта персональних даних. Таким чином, гр. ОСОБА_1 вчасно та в повному обсязі було надано відповідь на його запит вих. № РЄЗСО 108 від 13.04.2025 року. Твердження позивача про те, що він не отримав інформацію про інших осіб, ПІБ та розмір допомоги суперечить чинним правовим нормам. Враховуючи викладене, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
07.05.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла письмова відповідь на відзив Виконавчого комітету Самарівської міської ради, в якій він вважає доводи відповідача необґрунтованими, такими, що не відповідають нормам чинного законодавства України, та такими, що не спростовують протиправність бездіяльності відповідача, виходячи з наступного. Відповідач у своєму відзиві посилається на те, що інформаційна вимога позивача була виконана у повному обсязі та в строки, передбачені Законом України «Про доступ до публічної інформації». Проте, у відповіді на запит позивача від 13.04.2025 року (вих. № РЄЗСО-108) та у відзиві не надано жодних документів, які б підтверджували законність відмови у розкритті повного переліку осіб, що отримали матеріальну допомогу, включаючи їхні прізвища, імена, по батькові (ПІБ) та розміри виплат. Таким чином, без належних доказів законності відмови та без надання відповідних документів суд не може визнати дії (чи бездіяльність) відповідача правомірними. Також зазначає, що відповідач, посилаючись на захист персональних даних, ігнорує виняток, закріплений у згаданій статті, та не наводить жодних підстав, передбачених законом, для обмеження доступу до цієї інформації. Натомість стверджує про чотирикратне зростання кількості звернень громадян із онкологічними захворюваннями, але не надає жодних статистичних даних, офіційних звітів чи інших доказів, які б підтверджували це твердження. Такі необґрунтовані заяви не можуть слугувати підставою для відмови в наданні публічної інформації. Приховування ПІБ осіб, які отримали бюджетні кошти, за таких обставин є прямим порушенням статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та створює передумови для тінізації витрат місцевих бюджетів. З урахуванням вищенаведеного, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2025 року продовжено строк розгляду адміністративної справи на 30 днів.
Згідно з довідкою в.о. начальника відділу управління персоналом Євгенії Овчаренко від 11.08.2025 року №355 суддя Серьогіна Олена Василівна з 14.07.2025 року по 01.08.2025 року, з 04.08.2025 року по 08.08.2025 року, з 11.08.2025 року по 15.08.2025 року та з 18.08.2025 року по 22.08.2025 року перебуває у щорічній відпустці.
У зв`язку з перебуванням судді Серьогіної О.В. у відпустці, рішення суду ухвалено в перший робочий день судді 25.08.2025 року.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 13.04.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Виконавчого комітету Самарівської міської ради із запитом вих. № РЄЗСО-108, який було зареєстровано 14.04.2025 року за вх. № ПІ91/0/11-25 в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», в якому позивач просив надати інформацію про рішення, прийняте Виконавчим комітетом Самарівської міської ради по виплаті йому матеріальної допомоги на лікування, яку останній отримав 09.04.2025 року разом з повним переліком інших осіб в цьому рішенні, включно, з їх ПІБ та розміром отриманих сум.
За результатами розгляду вищевказаного запиту ОСОБА_1 відповідачем було надано відповідь вих. ІЗ № 95/0/13-25 від 17.04.2025 року, в якій Виконавчий комітет Самарівської міської ради повідомив запитувача наступне: «Згідно зі статтею 1 Закону України Про доступ до публічної інформації (далі Закон) публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Запит на інформацію це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (частина 1 статті 19 Закону). Враховуючи роз`яснення викладені в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 30.09.2013 року № 11 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації"» - публічна інформація має зокрема такі ознаки: готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація. Тобто, Закон регулює відносини щодо допуску до інформації, яка вже існує, і не вимагає у відповідь на запит створювати певну інформацію. Таким чином, Ваш запит підлягає задоволенню шляхом надання наступної інформації. В березні 2025 року до виконавчого комітету Самарівської міської ради з заявами про давання матеріальної допомоги на лікування звернулися 64 громадянина міста, 80 відсотків з яких мають діагноз онкозахворювання. В порівнянні з цим же періодом минулого року кількість звернень мешканців міста, які мають онкологічні захворювання зросла в чотири рази. Згідно Положення про надання матеріальної допомоги основним напрямком надання матеріальної допомоги мешканцям міста Самар є тривале лікування онкологічних захворювань. Виконавчим комітетом міської ради заяви про надання матеріальної допомоги на лікування розглянуто і прийнято відповідне рішення. Крім того, відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про захист персональних даних» визначено, що поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Враховуючи викладене вище, повідомляємо, що у виконавчого комітету Самарівської міської ради відсутні підстави для надання персональних даних осіб, які отримали матеріальну допомогу, а також щодо їхнього розголошення без згоди самого суб`єкта персональних даних.»
Позивач, вважаючи протиправною відмову Виконавчого комітету Самарської міської ради в наданні інформації, запитаної 13.04.2025 року щодо отримання матеріальної допомоги за рахунок бюджетних коштів, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частинами другою, шостою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Стаття 34 Конституції України закріплює, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Таке конституційне та законодавче регулювання права особи вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію узгоджується з Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року, яким визначено, що кожна людина має право на вільне вираження свого погляду; це право включає свободу шукати, одержувати і поширювати будь-яку інформацію та ідеї, незалежно від державних кордонів, усно, письмово чи за допомогою друку або художніх форм вираження чи іншими способами на свій вибір (пункт 2 статті 19). Однією з гарантій реалізації конституційних прав на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації є законодавче закріплення права кожного на доступ до інформації, яке згідно зі статтею 5 Закону № 2939-VI забезпечується систематичним та оперативним оприлюдненням інформації в офіційних друкованих виданнях, на офіційних вебсайтах у мережі «Інтернет», на інформаційних стендах та будь-яким іншим способом, а також шляхом надання інформації на запити (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 № 2-рп/2012).
Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року (далі - Конвенція), яка в силу статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, закріплює, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств.
Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.
У преамбулі Закону України від 13 січня 2011 року №2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон №2939-VI) зазначено, що цей Закон визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.
Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації (частина перша статті 2 Закону №2939-VI).
Відповідно до статті 1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Згідно із частиною першою статті 4 Закону №2939-VI доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; 3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.
За частиною першою статті 5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних вебсайтах у мережі «Інтернет»; на єдиному державному вебпорталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.
Згідно із частиною першою статті 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
За частиною першою статті 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (пункт 1).
Відповідно до частини першої статті 14 Закону №2939-VI розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
За частиною першою статті 15 Закону №2939-VI розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати, зокрема: 1) інформацію про організаційну структуру, місію, функції, повноваження, основні завдання, напрями діяльності та фінансові ресурси (структуру та обсяг бюджетних коштів, порядок та механізм їх витрачання, структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага керівника, заступника керівника юридичної особи публічного права, керівника, заступника керівника, члена наглядової ради державного чи комунального підприємства або державної чи комунальної організації, що має на меті одержання прибутку, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, тощо), а також інформацію, зазначену в частині п`ятій статті 6 цього Закону; 2) нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності; 3) перелік та умови отримання послуг, що надаються цими органами, форми і зразки документів, правила їх заповнення; 11) інформацію про діяльність суб`єктів владних повноважень, а саме про: систему обліку, види інформації, якою володіє суб`єкт владних повноважень; 12) іншу інформацію про діяльність суб`єктів владних повноважень, порядок обов`язкового оприлюднення якої встановлений законом.
Згідно із частиною шостою статті 15 Закону №2939-VI розпорядники інформації можуть оприлюднювати публічну інформацію на своєму офіційному вебсайті, у власних офіційних друкованих виданнях та/або у медіа на підставі договорів про висвітлення діяльності, укладених із суб`єктами у сфері медіа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного вебсайту така інформація обов`язково оприлюднюється на вебсайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.
Відповідно до частини першої статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (частина друга статті 19 Закону №2939-VI). Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача (частина третя статті 19 Закону №2939-VI).
Відповідно до частини першої статті 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Як передбачено у частині першій статті 22 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Відповідно до статті 5 Закону України від 02 жовтня 1992 року №2657-XII «Про інформацію» (далі - Закон №2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
За змістом частин першої, другої статті 7 Закону №2657-XII право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених Законом №2939-VI, та інформації, що становить суспільний інтерес, встановлює цей Закон.
За порядком доступу інформація поділяється на відкриту та з обмеженим доступом (частина перша статті 20 Закону № 2657-ХІІ).
Відкритою є будь-яка інформація, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом (частина друга статті 20 Закону №2657-ХІІ). Зокрема, відкритою, крім випадків, встановлених законом, є публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених законом (частина перша статті 1 Закону № 2939-VI).
Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом (частини перша, друга статті 21 Закону №2657-ХІІ).
До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження (частина друга статті 11 Закону №2657-ХІІ).
Конституційний Суд України в абзаці першому пункту 1 резолютивної частини Рішення від 30 жовтня 1997 року №5-зп відніс до конфіденційної інформації про фізичну особу, крім вказаної, ще й відомості про її майновий стан та інші персональні дані.
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 21 Закону №2657-ХІІ порядок віднесення інформації до таємної або службової, а також порядок доступу до неї регулюються законами.
Як убачається з матеріалів справи, позивач просить суд визнати протиправною відмову Виконавчого комітету Самарської міської ради в наданні інформації, запитаної мною 13.04.2025 року щодо отримання матеріальної допомоги за рахунок бюджетних коштів.
Разом з цим, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем розглянуто запит позивача та надано відповідь по суті спірного питання.
Так, позивач у запиті просив надати інформацію про рішення, прийняте Виконавчим комітетом Самарівської міської ради по виплаті йому матеріальної допомоги на лікування, яку останній отримав 09.04.2025 року разом з повним переліком інших осіб в цьому рішенні, включно, з їх ПІБ та розміром отриманих сум.
Разом з цим, листом вих. ІЗ № 95/0/13-25 від 17.04.2025 року відповідач надав відповідь на запит позивача від 13.04.2025 року та повідомив про кількість звернень мешканців міста, які мають онкологічні захворювання за матеріальною допомогою, а також законодавчо визначені обмеження щодо поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи. Отже, повідомлено, що в у Виконавчого комітету Самарівської міської ради відсутні підстави для надання персональних даних осіб, які отримали матеріальну допомогу, а також щодо їхнього розголошення без згоди самого суб`єкта персональних даних.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних», персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.
Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних», поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту, прав людини та для проведення Всеукраїнського перепису населення.
Наведене у підсумку дає підстави для висновку, що позивач при зверненні до відповідача із запитом про надання інформації від 13.04.2025 року згідно положень Закону України «Про доступ до публічної інформації» не довів наявність у нього відповідних повноважень від суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи щодо яких запитано інформацію, у зв`язку з чим відповідачем правомірно, в межах повноважень та з дотриманням положень Конституції України, Закону України «Про доступ до публічної інформації», Закону України «Про захист персональних даних», Закону України «Про інформацію» надано позивачу обрунтовану та повну відповідь вих. ІЗ № 95/0/13-25 від 17.04.2025 року.
Також судом не встановлено протиправних дій відповідача у контексті спірних відносин, адже ненаданням відповіді є протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Враховуючи, що на звернення позивача відповідачем надано відповідь з урахуванням встановлених законодавством обмежень, суд прийшов до висновку щодо відсутності протиправності дій Виконавчого комітета Самарівської міської ради стосовно ненадання позивачу відповіді на його запит від 13.04.2025 року.
Таким чином, відмовляючи позивачу у наданні інформації, що включає в себе персональні дані осіб із онкозахворюванням, які звернулися за матеріальною допомогою на лікування, відповідач діяв правомірно та відповідно до чинного законодавства України, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що доводи позивача щодо протиправності дій відповідача є безпідставним та спростовується встановленими в ході судового розгляду фактами, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
Згідно з ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітета Самарівської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна