Справа № 380/9661/24
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2025-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/9661/24 пров. № А/857/26828/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року, що ухвалила суддя Мричко Н.І., в м. Львові, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, у справі № 380/9661/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому просить суд зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 лютого 2021 року по 30 квітня 2024 року з урахуванням положень ст. 117 КЗпП України.

06 вересня 2024 року Львівський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким позов задовольнив повністю.

Визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 20.02.2021 по 19.01.2023.

Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період 20.02.2021 по 19.01.2023 в розмірі 69375,47 грн.

Стягнув з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 69375,47 грн.

Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції, скасувати та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що, на день звільнення позивача з військової служби, був відсутній спір щодо виплат при звільненні, тому підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України відсутні. Крім того, відповідач вважає, що на спірні правовідносини не поширюється дія положень статті 117 КЗпП України.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.02.2021 № 36 позивача з 19.02.2021 виключено зі списків особового складу частини та знято зі всіх видів забезпечення.

На виконання рішення суду від 16.05.2023 у справі № 380/18850/21 відповідач 30.04.2024 виплатив позивачу грошове забезпечення у розмірі 37668,32 грн.

Вважаючи достатніми підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України від 10 грудня 1971 року № 322-VIII (далі - КЗпП України), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у строк, зазначений у цій статті, виплатити безспірну суму.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку.

У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 825/742/16 Верховний Суд зазначив, що підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 1 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; відсутність спору щодо їх розміру; невиплата нарахованих сум в день звільнення.

Підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 2 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; незгода працівника з нарахованими/ненарахованими сумами, що стало підставою для виникнення трудового спору, який вирішився на користь працівника.

Незгода працівника з розміром належних до виплати при звільненні сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду.

Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомленні з їхнім розміром або принаймні у достатньо стислі строки.

Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум при звільненні.

У справі № 825/742/16 Верховний Суд з`ясував, що спір щодо невиплачених при звільненні сум між роботодавцем і працівником виник більш ніж через півтора роки після звільнення. З урахуванням викладеного Верховний Суд дійшов висновку, що у такому випадку підстави для застосування положень статті 117 КЗпП України відсутні.

Апеляційний суд встановив, що позивач виключений зі списків військової частини та всіх видів забезпечення 19.02.2021 і, безпосередньо після виключення, у нього не виникло зауважень щодо нарахованих і виплачених йому сум.

Лише 02 листопада 2021 року позивач звернувся до суду з вимогами про перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 30 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року.

Отже, спір про належні позивачу суми при звільненні виник через тривалий час після звільнення (більше, ніж 8 місяців), у зв`язку з чим у спірних правовідносинах не настало передбачених у частині другій статті 117 КЗпП України умов для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 25.11.2022 року у справі № 380/693/20.

Вказаний вище висновок апеляційного суду є підставою для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин вказаний вище висновок Верховного Суду, внаслідок чого зробив невірний висновок про право позивача на отримання компенсації за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, неправильно встановив обставини справи, а тому прийняв в цій частині незаконне рішення.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити та прийняти постанову, якою рішення суду першої інстанції скасувати та у задоволенні позову відмовити.

Оскільки, апеляційний суд відмовив у задоволенні позову, то апеляційний суд не відшкодовує позивачу понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року у справі № 380/9661/24 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель