Справа № 240/7887/24
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2025-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/7887/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Окис Тетяна Олександрівна

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

25 серпня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

Відповідач направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу - без задоволення, оскільки вважає, що судом вірно встановлені обставини справи та надано їх належну правову оцінку.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за позивачем обліковуються такі об`єкти нерухомого майна: земельна ділянка за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6651 га, та дві земельні ділянки за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,3362 га та 0,4394 га.

Окрім того, за позивачем зареєстроване право приватної власності на комплекс загальною площею 1723,90 кв.м. Підстава виникнення права власності: договір купівлі продажу №3 від 09 квітня 2009 року.

Зі змісту зазначеного договору вбачається, що продавець СВК «Долина» продав, а покупець ОСОБА_1 купив майно: нежитлове приміщення (будинок комора) літера «А» загальною площею 765,5 кв.м.; нежитлове приміщення критого току, загальною площею 958,4 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Також згідно договору купівлі продажу сільськогосподарської техніки від 27 травня 2015 року позивачем придбаний комбайн Сlaas Dominator 118 SL Maxi, 1991 року випуску.

Відповідачем надано до суду докази, що ОСОБА_1 перебував на обліку як фізична особа підприємець ГУ ДПС у Житомирській області, Бердичівська ДПІ з 27 квітня 2020 року по 26 травня 2020 року, а станом на 2023 рік перебуває у стані припинення, але не знятий з обліку.

ГУ ДПС у Житомирській області 20 квітня 2021 року сформувало податкове повідомлення рішення №0-0624, яким визначено суму податкового зобов`язання 37317,41 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2020 рік та 23 березня 2023 року сформувало податкове повідомлення рішення №0-0624, яким визначено суму податкового зобов`язання 56026,75 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2022 рік. Об`єктом оподаткування є комплекс площею 1723,90 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що податкове повідомлення рішення №0-0624 від 20 квітня 2021 року було направлено на адресу, яка не відповідає податковій адресі позивача, таке вважається скасованим (відкликаним), та 28 серпня 2023 року було оформлено нове податкове повідомлення рішення №0-0624-UA0015755, яке направлено за правильною податковою адресою.

Уважаючи податкові повідомлення рішення від 23 березня 2023 року №0-0624 та від 28 серпня 2023 року №0-0624-UA0015755 протиправним, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до пункту 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок.

Статтею 15 ПК України визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з вказаним Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з вказаним Кодексом.

Згідно з статтею 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 261 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

За змістом пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За результатами аналізу підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України слід дійти висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (що, власне, випливає із обраного законодавцем класу будівель). Залежно від періоду (до і після 01 січня 2019 року) застосовувалася додаткова умова безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України №507 від 17 серпня 2000 року, клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (1271) включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін. Цей клас не включає: споруди зоологічних та ботанічних садів.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач на праві власності володіє комплексом: нежитлове приміщення (будинок комора) літера «А» загальною площею 765,5 кв.м; нежитлове приміщення критого току, загальною площею 958,4 кв.м, розташованого за адресою: с.Саборівка, Оратівський район, вул. Партизанська, буд.1А.

Згідно положень підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України щодо функціонального використання об`єктів нерухомості, тобто для сільськогосподарського виробництва, не лише цільове призначення нежитлової будівлі згідно з правовстановлюючими документами, а й фактичне її використання як об`єкта сільськогосподарського призначення, є підставою для звільнення від оподаткування.

Позивач надав довідку Оратівської селищної ради від 22 листопада 2021 року №14-161, яка видана Сабарівським старостинським округом Вінницького району Вінницької області про те, що належні позивачу сільськогосподарські будівлі загальною площею 1723,9 м.кв, які знаходяться за адресою с.Саборівка, Оратівський район, вул. Партизанська, буд.1А, використовуються за призначенням. Довідкою названої селищної ради від 19 квітня 2024 року №57/08.00.21-10 підтверджено, що в належних позивачу приміщеннях зберігається сільськогосподарська продукція, вирощена у 2023 році.

При цьому, відповідач не заперечує факт належності зазначеного об`єкту нерухомості до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023.

Підсумовуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про дотримання у спірний період таких умов для застосування підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, а саме: об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (що, власне, випливає із обраного законодавцем класу будівель); безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам у розмірі дотримання позивачем такої умови для застосування підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, як власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, суд зауважує на таке.

Позивач зазначає, що він є сільськогосподарським товаровиробником, займається сільськогосподарською діяльністю, має у власності землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, які використовуються ним для вирощування сільськогосподарських культур для власного споживання ним та членами його сім`ї, а також для реалізації на ринку.

Так, відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Водночас, у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України зазначено, що визначення сільськогосподарського товаровиробника дано виключно для цілей глави 1 «Спрощена система оподаткування, обліку та звітності» розділу XIV цього Кодексу «Спеціальні податкові режими», до якої віднесено четверту групу сільськогосподарські товаровиробники. Таким чином, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235. пункту 14.1 статті 14 ПК України застосовується виключно для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», що прямо визначено вказаним підпунктом.

Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 2 Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України» від 24 червня 2004 року №1877-ІV з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин, під яким мається на увазі юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа підприємець, основною діяльністю якої є виробництво сільськогосподарської продукції та/або розведення, вирощування, вилов риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробка на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, а також здійснення операцій з її постачання, при чому в такій діяльності питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менше 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно (пункт 2.151).

У пункті 2.26 названої правової норми також міститься визначення виробників сільськогосподарської продукції сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, які здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Суд зауважив, що наведені визначення з`явилися у названому нормативно-правовому акті в результаті набрання чинності 27 лютого 2020 року Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 15 січня 2020 року №465-ІХ та 04 грудня 2020 року Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування Державного аграрного реєстру та удосконалення державної підтримки виробників сільськогосподарської продукції» від 05 листопада 2020 року №985-ІХ, а тому можуть бути враховані під час розгляду цієї справи.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про застосування визначень поняття сільськогосподарського товаровиробника у наведеному законодавчому акті для цілей визначення змісту статусу сільськогосподарського товаровиробника, оскільки наведене поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке має чітко обмежену сферу застосування. Тому, як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Відтак сільськогосподарським товаровиробником може виступати як юридична, так і фізична особа.

Однак, як вірно звернув увагу суд першої інстанції, лише сам по собі факт наявності у позивача будівель, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, не може свідчити про ознаку позивача як сільськогосподарського товаровиробника.

Як вже зазначалось вище, позивач стверджує, що займається сільськогосподарською діяльністю, має у власності землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, які використовуються ним для вирощування сільськогосподарських культур для власного споживання ним та членами його сім`ї, а також для реалізації на ринку.

Згідно із приписами частини 1 статті 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» від 15 травня 2003 року №742-ІV особисте селянське господарство це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Позивач помилкового ототожнює поняття «виробника сільськогосподарської продукції» та «сільськогосподарського товаровиробника», що, як наслідок, обумовлює його висновок про належність до останніх домогосподарств, які, тим часом, як убачається з наведеного вище нормативно-правового регулювання, є саме виробниками сільськогосподарської продукції, однак не мають статусу сільськогосподарських товаровиробників.

Надаючи правову оцінку доводам позивача про те, що податкове повідомлення рішення №0-0624-UA0015755 від 28 серпня 2023 року прийняте поза межами визначеного податковим законодавством строку, суд зауважує на таке.

Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 01 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Згідно приписів підпункту 266.10.2 статті 266 ПКК України невиконання контролюючим органом такого обов`язку звільняє платника податків лише від відповідальності за несвоєчасність сплати податкового зобов`язання, проте не звільняє від обов`язку сплати такого податку за наявності відповідних правових підстав.

Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 19 червня 2022 року у справі №826/15940/18 дійшла висновку, що пропуск податковим органом встановленого підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України строку надсилання податкового повідомлення рішення до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року), не є тим порушенням, яке спростовує правомірність нарахування грошового зобов`язання податковим органом, та не може бути самостійною підставою для скасування оспорюваного податкового повідомлення рішення.

Таким чином, недотримання контролюючим органом установлених строків надіслання податкового повідомлення рішення не є підставою для припинення податкового обов`язку платника податку з податку на нерухоме майно. Строк надсилання податкового повідомлення рішення, встановлений підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України, не є строком, що зумовлює припинення податкового обов`язку або звільнення від його виконання.

Отже, підсумовуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що правові підстави для застосування пільги, передбаченої підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, для об`єкта нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, відсутні, оскільки позивачем не надано доказів того, що він є сільськогосподарським товаровиробником.

Відтак, оскільки судовим розглядом підтверджено правомірність податкових повідомлень-рішень від 28.08.2023 №0-0624 та від 23.03.2023 №0-0624, позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Житомирський окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п. 2 ч.5 ст. 328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Матохнюк Д.Б.