Справа № 490/3479/25
Суддя: Гуденко О. А.
Дата ухвалення: 2025-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/107/2025 Справа № 490/3479/25
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі судового засідання Вознюк Д.І.,без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадженняу судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення ,-

ВСТАНОВИВ:

06.05.2025 року позивач в особі свого представника адвоката Набокової О.Г. звернувся до суду з адміністративним позовом , в якому просив постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_2 , №189 від 25.04.2025 року. скасувати, справу відносно ОСОБА_1 - закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Посилається на те, що 25 квітня 2025 року, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, задеклароване / зареєстровано місце проживання ( перебування) : АДРЕСА_1 . , складено постанову №189.

Відповідно до протоколу №172 від 07.04.2025, вбачається, що 07.04.2025 близько 12 : 20 на запрошення поліцейського ВП №1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою АДРЕСА_2 був доставлений громадянин ОСОБА_1 для складання протоколу про адміністративне правопорушеняя у звязку із тим, що 07.04.2025 близько 12.00 год спільною групою оповіщення військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_4 та поліцейського ВП №1 Миколаївського РУП ГКНП в Миколаївській області під час перевірки документів в районі Центрального міського стадіону «Евіс» в м.Миколаєві, будло виявлено адміністративне правопорушення, вчинене громадянином ОСОБА_1 , яке полягає у тому, що останній, в особливий період, в порушення мобілізації не мав при собі військово обілкового документа та не пред`явив його і у мобільному застосунку «Резера +» , чим вчинив правопорушення передбачене ч.3 ст. 210 1 КУпАП.

Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, що є предметом оскарження. Зі змісту оскаржуваної постанови неможливо встановити які саме персональні дані не оновив позивач, які з цих даних містяться в державних реєстрах, а також до яких даних державний орган в особі відповідача не має доступу (не є держателем). Посилання на пояснення особи, на думку суду не можуть бути єдиними обставинами які свідчать про вчинення правопорушення, бо будь-які пояснення в справі які стосуються питання притягнення особи до відповідальності повинні бути належним чином перевірені та документально підтвердженими).

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 13.05.2025 року відкрито провадження у справі.

02.06.2025 року від представника відповідача Позивайла І.С. надано відзив на позов, в якому просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

По-перше, розпочати слід з того, що по тексту позовної заяви взагалі не зрозуміло, що оскаржує позивач, відсутні будь-які посилання на порушення, які мають слугувати підставами для задоволення позовних вимог та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Як можна здогадатися з тексту позовної, позивач можливо оскаржує притягнення до адміністративної відповідальності за не уточнення персональних даних, тоді як останній був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме за те, що він у період проведення мобілізації не мав при собі військово-облікового документа та не пред`явив його на вимогу поліцейського.

Особою уповноваженою на складення протоколів, була здійснена відео-фіксація процесу складення протоколу, з якого вбачається, що позивач підтвердив обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно відсутності військово-облікових документів при собі та відповідно було складено протокол про адміністративне правопорушення № 172 від 07.04.2025. Розгляд справи було призначено на 15.04.2025 року.

Окрім того, обставини та факт правопорушення також підтверджуються рапортом поліцейського ВП № 1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області.

15.04.2025 на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_4 надійшло клопотання від представника позивача адвоката Набокової О.Г. про відкладення розгляду справи призначеного на 16.00 год. 15.04.2025 у зв`язку з необхідності приймати участь у судовому засіданні в Ленінському районному суді м. Миколаєва.

Вказане клопотання було задоволено та розгляд відповідної справи відкладено.

22.04.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_4 прибула захисник Мамзікова Д.В. та подала клопотання про ознайомлення з матеріалами провадження, яке було задоволено та остання 22.04.2025 в повному обсязі була ознайомлена з наявними матеріалами адміністративної справи, про що зазначила у відповідному клопотанні.

Окрім того, з захисником позивача було узгоджено дату та час розгляду справи на 11.20 год. 25.04.2025, про що в матеріалах справи міститься відповідна розписка

Разом із тим 25.04.2025 ані позивач, ані його захисник адвокат Набокова О.Г. на розгляд справи не з`явилися, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, пояснень щодо обставин правопорушення також не надходило.

Також слід звернути увагу, що позивач ухилився від участі у розгляді відповідної справи, не виконавши жодних юридично значущих дій, що перелічені у ст. 268 КУпАП, тим самим підтвердивши відсутність будь-якої зацікавленості у результатах розгляду відповідної справи.

В завершення слід наголосити, що всі перелічені по тексту позову твердження представника позивача жодним чином не мають відношення до оскаржуваної постанови, а тому не заслуговують на увагу з боку суду.

Представник позивача адвокат Набокова О.Г. у судове засідання з`явилася, відповідь на відзив не подала.

Представник відповідача Позивайло І.С. 02.06.2025 року надав суду відзив на адміністративний позов, просив відмовити у задоволенні позовних вимог , в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у зв`язку з неявкою сторін у судове засідання не здійснювалася технічна фіксація судового процесу .

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

В силу ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом встановлено,що 25 квітня 2025 року постановою №189 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме у порушенні законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчиненому у особливий період , яке полягає у відсутності при собі під час проведення мобілізації , військово-облікових документів - та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн. .

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається те, що о 12:20 год. 07.04.2025 року працівниками поліції ВП №1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою : АДРЕСА_2 був доставлений громадянин ОСОБА_1 для скаладання протоколу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з тим що військо службовцями 07.04.2025 року під час здійснення заходів оповіщення в районі Центрального міського стадіону "Евіс" в м.Миколаєві, було виявлено адміністративне правопорушення, вчинене громадянином ОСОБА_1 , яке полягає у тому, що останній в особливий період , в порушені ч.6 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не мав при собі військо-облікового документу та не пред`явив його, мобільного застосунку "Резерв+" (для можливості сформувати військово-обліковий документ в електронному вигляді) також немає, під час складання протоколу також не має при собі та не пред`явив військово-облікового документу ані в паперовому вигляді, ані в електронному, чим вчинив правопорушення за ч.3. ст.210-1 КУпАП.

Так, як вбачається з прохальної частини поданого адмінстративного позову адвокатом Набоковою О.Г. в інтересах ОСОБА_1 - представник позивача оскаржує адміністративне правопорушення вчинене громадянином ОСОБА_1 , яке полягає у тому, що останній в особливий період , в порушені ч.6 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не мав при собі військо-облікового документу та не пред`явив його, мобільного застосунку "Резерв+" (для можливості сформувати військово-обліковий документ в електронному вигляді).

При цьому представник позивача адвокат Набокова О.Г. посилається на законодавство України, зокрема на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18 травня 2024 року.

У новій редакції статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що громадяни, зокрема інші військовозобов`язані, протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через: центри надання адміністративних послуг, електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного або резервіста, територіальний центр комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

З адміністративного позову, поданого адвокатом Набоковою О.Г. в інтересах ОСОБА_1 , вбачається, що суть заперечень протьи дій відповідача зводиться до оскарження притягнення до адміністративної відповідальності за нібито невиконання обов`язку щодо уточнення персональних даних, передбаченого статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у новій редакції.

Водночас, відповідно до постанови №189 від 25 квітня 2025 року, прийнятої начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності не за невнесення чи неоновлення даних, а за те, що під час проведення мобілізації він не мав при собі військово-облікового документа та не пред`явив його на вимогу поліцейського, що відповідає частині 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Також суд звертає увагу на те, що до адміністративного позову не було додано жодних доказів того, що у позиваач на час проведення перевірки булв присутній при собі військово-обліковий документ чи відповідний мобільний застосунок, чи інших доказів, на спростування обставин, викладених в протоколі про адімінстрартивне правопорушення та оскаржуваній постанові.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Відповідно до ч. 2, ч. 5 ст. 77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Представник позивача не обґрунтовує підстави незаконності складання постанови щодо того, що ОСОБА_1 не мав при собі військово-облікового документа та не пред`явив його на вимогу поліцейського, а посилається на норми законодавства, які регулюють питання оновлення військово-облікових даних.

Як відомо, у ч. 2 ст. 19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 ч.1 ст.106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який діє по теперішній час.

Указами Президента України продовжувався строк дії воєнного стану в Україні, який діяв і на час спірних правовідносин та діє на час розгляду справи.

Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 Про загальну мобілізацію постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації, яка діє і на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до приписів частини 1 пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154 (далі-Положення №154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Частиною 5 статті 24 Закону України Про національну поліцію передбачено, що за зверненням територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів Служби безпеки України або розвідувальних органів України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, беруть участь у здійсненні заходів щодо оповіщення військовозобов`язаних та резервістів спільно з представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також здійснюють адміністративне затримання та доставлення до цих центрів та органів призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Пунктом 1 Порядку №559 визначено, що військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №559 «Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа».

Оскільки, як вище зазначалося позивач не мав при собі військово-облікового документу і при перевірці уповноваженими особами Центрального РТЦК та працівниками Національної поліції зазначені порушення були виявлені, то відповідно до вищезазначених приписів закону його було доставлено до приміщення Центрального РТЦК

Частиною 3 статті 210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період (порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку).

Частиною 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХІІ, встановлено, що у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно з положеннями пункту 52 постанови КМУ № 560 під час перевірки військово-облікового документа (військовооблікового документа в електронній формі) разом з документом, що посвідчує особу, уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото та відеофіксації.

Відповідачем доведений факт дотримання процесуальних норм його працівниками при перевірці документів позивача. Суду також наданий відеозапис відсутності у позивача військово-облікових документів .

З вище викладеного можна дійти висновку, що позивачем порушені були правила військового обліку, які встановлені Законами №2232-XII та № 1951-VIII, і Порядком №1487. Так, як вбачається з матеріалів справи та наданих відповідачем належних, допустимих та достовірних доказів, позивачем такого обов`язку не виконано.

Тому, аргументи та доводи позивача про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого приписами частини 3 статті 210 КУпАП, є необґрунтованими, та не підтвердженими належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Як відомо, відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Тому, аргумент позивача про те, що в постанові відповідачем не зазначено обґрунтованих доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП, є необґрунтованим та не підтверджений належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Враховуючи, що позивачем по справі не надано доказів на спростування тверджень відповідача, а доводи самого позивача не знайшли свого підтвердження , суд доходить висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову в цілому.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Окрім того, судом враховується правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 640/11468/20, відповідно до якої ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, зокрема і від 3 жовтня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 1 листопада 2022 року у справі № 640/6452/19 та від 18 січня 2023 року у справі № 500/26/22.

Крім того Верховний Суд у постанові від 16.03.2023 по справі № 400/4409/21 зазначив, що визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, яке спрямоване на захист суспільних інтересів, внаслідок застосування судами надмірного формалізму може призвести до таких наслідків, як, зокрема нанесення суттєвої шкоди суспільним інтересам або уникнення правопорушником обов`язку виконувати або дотримуватися законодавства.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням викладеного, судом не надається детальна відповідь на інші аргументи сторін, оскільки вони самі по собі, або в сукупності з іншими аргументами та доказами по справі не пливають на вищезазначений висновок суду щодо законності оспорюваної постанови.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 20, 46, 241, 243, 245, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя О.А. Гуденко