Справа № 600/4154/24-а
Суддя: Сіжук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань залишення заяви

про ухвалення додаткового судового рішення без розгляду

25 серпня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/4154/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сіжук О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність щодо не прийняття рішення за наслідком розгляду заяви від 02.07.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

- зобов`язати розглянути заяву від 02.07.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та прийняти рішення, яким надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 11.06.2025 №600/4154/24-а адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.07.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»; зобов`язано відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.07.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за результатами розгляду якої прийняти відповідне рішення; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.

17.06.2025 представник позивача звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, в якій просить стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 22000,00 грн.

В обґрунтування поданої заяви, представник позивача зазначив, що при винесенні рішення у справі №600/4154/24-а судом не вирішено питання про судові витрати на професійну правничу допомогу.

У зв`язку з перебуванням судді Сіжук О.В. у відпустці в період з 12.06.2025 по 26.06.2025 (наказ голови суду від 02.06.2025 №77-к/тм) та тимчасовою непрацездатністю судді Сіжук О.В. в період з 27.06.2025 по 04.07.2025 та з 08.07.2025 по 22.08.2025 заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі розглянуто 25.08.2025.

Відповідно до частини третьої статті 252 КАС України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Зважаючи на те, що рішення у даній справі ухвалено в порядку письмового провадження з правилами спрощеного позовного провадження, суд розглядає заяву про ухвалення додаткового судового рішення у такому ж порядку.

Розглянувши заяву про винесення додаткового судового рішення, перевіривши матеріали адміністративної справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між адвокатом Подворним І.Д. та ОСОБА_1 10.09.2024 було укладено Договір №01-24 про надання правничої допомоги.

10.09.2024 між адвокатом Подворним І.Д. та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №1 до Договору №01-24 від 10.09.2024 про надання правничої допомоги.

Пунктом 3.2 Додаткової угоди від 10.09.2024 №1 до Договору №01-24 від 10.09.2024 передбачено, що вартість послуг з надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату протягом 30 календарних днів з дня закінчення розгляду справи судом відповідної інстанції на підставі акту прийняття-передачі наданих послуг.

Згідно пункту 5.1 Додаткової угоди від 10.09.2024 №1 до Договору №01-24 від 10.09.2024 сторони погодили, що клієнт завчасно сплатив адвокату авансовий платіж 28.06.2024 у розмірі 8104,00 грн, що становить дві години роботи адвоката.

На підставі Договору від 10.09.2024 №01-24 адвокатом Подворним І.Д. 13.09.2024 видано ордер на надання правничої (правової) допомоги серії СЕ №1093688 на представництво інтересів ОСОБА_1 в Чернівецькому окружному адміністративному суді.

Згідно квитанції №1X1B-3462-HP2C-9M67 від 28.06.2024 позивач переказав кошти в сумі 8104,00 грн на рахунок 168083 із зазначенням призначення платежу «переказ особистих коштів».

Також в матеріалах справи наявний акт приймання-передачі наданих послуг від 16.06.2025.

Згідно вказаного акту вбачається, що адвокат надав наступні види правничої допомоги:

- 12.09.2024 аналіз матеріалів справи, проведення первинних консультацій та оцінок 30 хвилин 2000,00 грн;

- 13.09.2024 підготовка та подання до Чернівецького окружного адміністративного суду позовної заяви 2 години 30 хвилин 8000,00 грн;

- 13.09.2024 підготовка та подання до Чернівецького окружного адміністративного суду заяви про забезпечення позову 1 година 00 хвилин 0,00 грн;

- 23.09.2024 підготовка та подання до Чернівецького окружного адміністративного суду заяви про усунення недоліків 1 година 00 хвилин 0,00 грн;

- 24.10.2024 підготовка та подання до Чернівецького окружного адміністративного суду відповіді на відзив 1 година 30 хвилин 6000,00 грн;

- 16.11.2024 підготовка та подання до Чернівецького окружного адміністративного суду додаткових пояснень по справі 1 година 00 хвилин 4000,00 грн;

- постійно моніторинг розгляду справи №600/4154/24-а у Чернівецькому окружному адміністративному суді 30 хвилин 2000,00 грн;

- 16.06.2025 підготовка та подання до Чернівецького окружного адміністративного суду заяви про ухвалення додаткового рішення 1 година 00 хвилин 0,00 грн.

Алгоритм дій суду щодо стягнення судових витрат визначений положеннями статей 139 та 143 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частиною третьою статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно з частиною першою статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Таким чином, як виняток, за наявності поважних причин, до закінчення судових дебатів, сторона зобов`язана повідомити суд про неможливість надати в судове засідання докази про понесені нею витрати. В разі подання такої заяви, докази мають бути подані протягом п`яти днів після прийняття судом рішення по справі. Тільки з дотриманням вищезазначених вимог суд може ухвалити додаткове рішення про стягнення витрат пов`язаних з розглядом справи.

В ухвалах та постанові від 25.07.2023 року у справі №340/4492/22, від 08.01.2024 року у справі №580/3758/19, від 23.01.2024 року у справі №380/12348/22 Верховний Суд дійшов висновку що, за загальним правилом, усі докази понесених судових витрат мають бути надані сторонами до закінчення розгляду справи. Однак у випадку, якщо сторона з певних причин не може надати такі документи, ця сторона повинна зробити відповідну заяву до закінчення розгляду справи і надати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами). Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового судового рішення в цій частині. Зазначення ж у прохальній частині касаційної скарги узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами касаційного розгляду не може розцінюватися як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення.

Водночас, пунктом 5 частини восьмої статті 160 КАС України зазначено, що в позовній заяві зазначаються: перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

Також, частиною другою статті 79 КАС України визначено що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Статтею 79 КАС України визначено, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Крім того, вирішуючи питання відшкодування витрат на правову допомогу Верховний Суд у постанові від 22.11.2024 року у справі №420/15183/23 сформував наступні висновки:

«…за загальними правилами частини першої статті 143 КАС України, питання щодо судових витрат суд вирішує у рішенні, постанові або ухвалі.

Як виключення з цього правила, частиною 3 цієї статті передбачено можливість вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Однак така можливість допускається лише за наявності поважних причин неможливості надати до закінчення судового розгляду докази понесених судових витрат.

Визначення частиною сьомою статті 139 КАС України судових витрат не лише таких що сплачені, а й таких, що мають бути сплачені, не відміняє положень статті 143 КАС України, якою передбачено загальні підходи до порядку вирішення розподілу судових витрат саме під час постановлення рішення, постанови, ухвали.

Застосування положень статей 139 та 143 КАС України передбачає обов`язкове системне тлумачення цих норм, яке передбачає, що учаснику справи недостатньо лише «задекларувати» понесення в майбутньому судових витрат, а тим паче витрат на правову допомогу, а необхідно також довести неможливість з поважних причин оплатити її до прийняття рішення (постанови, ухвали) і на підтвердження таких причин надати відповідні докази.

Інакший підхід до розуміння природи судових витрат (зокрема витрат на правову допомогу) та порядку їх відшкодування, певною мірою узалежнить їх розмір від результатів розгляду справи і ускладнить можливість ревізії судом їх розміру на предмет розумності та співмірності відповідно до вимог частини п`ятої статті 134 та частини дев`ятої статті 139 КАС України.

Крім того, визначені пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України підстави для ухвалення додаткового рішення передбачають, що на момент ухвалення рішення у суду була можливість вирішити питання про судові витрати, однак таке питання не було вирішене. При цьому, невирішення цього питання відбулось з вини суду, а не учасника процесу.

Відтак, відсутність на момент ухвалення рішення у суду доказів понесених судових витрат (в т.ч. на правову допомогу), виключає можливість ухвалення додаткового рішення з підставі передбачених пунктом третім частини першої статті 252 КАС України.».

Як слідує із матеріалів справи, договір про надання правничої допомоги від 10.09.2024 №01-24 та додаткова угода до нього укладені до постановлення судового рішення.

Водночас ні у позовній заяві, ні в процесі судового розгляду справи (до ухвалення судового рішення від 25.06.2025) позивачем не подавались докази, які підтверджують понесені позивачем судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Такі докази подані лише із заявою про ухвалення додаткового судового рішення 17.06.2025, однак, поважних причин, з яких такі докази не могли бути надані раніше, представником позивача не зазначено.

Позивач на час подання позовної заяви та в ході судового розгляду даної справи не зазначає причин, які перешкоджали йому подати до суду Додаткову угоду від 10.09.2024 №1 до Договору №01-24 від 10.09.2024 та квитанцію №1X1B-3462-HP2C-9M67 від 28.06.2024, які були створенні раніше подання позовної заяви.

Суд звертає увагу на ту обставину, що зазначення у прохальній частині позовної заяви узагальненої вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може розцінюватися як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення.

Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 зауважила, що вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.»

Разом з тим, у даному випадку позивачем під час розгляду справи не було подано до суду заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та відповідних доказів понесення позивачем таких витрат.

Зазначене свідчить про недотриманням позивачем вимог та строку, встановлених частиною сьомою статті 139 КАС України для подання до суду заяви про стягнення витрат на правничу допомогу та відповідних доказів, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про залишення такої заяви позивача без розгляду.

Керуючись статтями 139, 143, 241-246, 252 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - залишити без розгляду.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя Сіжук Ольга Володимирівна