Справа № 480/10745/24
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2025-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

26 серпня 2025 року Справа № 480/10745/24

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гелети С.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , військової частини НОМЕР_1 , і просив суд:

- визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 в частині призначення ОСОБА_1 та скасувати наказ №43-РС від 01 липня 2024 року;

- визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 та внести зміни до наказу про звільнення ОСОБА_1 №47-рс від 01.08.2024 та наказу №221 від 04.08.2024, в якому вказати посаду головного сержанта - взводу безпілотних авіаційних комплексів батареї управління та артилерійської розвідки.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позовних вимог у повному обсязі. Щодо строків звернення до суду слід зазначити, що процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії.

Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом (стаття 118 Кодексу адміністративного судочинства України).

Так, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 5 статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

При виключенні зі списків особового складу 04.08.2024 позивачу були видані витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.08.2024 № 221 та припис про вибуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що він проставив свій підпис в відповідних журналах 04.08.2024, що додаються.

Із наказу №221 чітко видно з якої посади був звільнений позивач « 1. Головного сержанта ОСОБА_1 , оператора відділення корегування артилерійського вогню взводу корегування артилерійського вогню батареї управління та артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 01 серпня 2024 року №47-рс…».

Відповідно до грошового атестату, який позивач отримав 05.08.2024, зазначена посада позивача як оператор.

Таким чином враховуючи вищенаведене місячний строк на оскарження у позивача сплив 04.09.2024. Аргументи представника позивача щодо тривалого часу на підготовку позову до суду є хибними та не можуть враховуватись як поважні причини, адже позивач заключив угоду з представником вже після спливу місячного терміну 10.09.2024. Жодних поважних причин пропуску строку звернення до суду позивачем доведено не було.

Згідно пункту 4 статті 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином відповідач просить залишити адміністративний позов без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

Від позивача чи представника позивача належних письмових пояснень своєї позиції по справі щодо заявленого клопотання відповідача надано не було.

Розглянувши матеріали адміністративної справи та заявленого клопотання представника відповідача, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, у тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Право на доступ до правосуддя в Україні, як і в більшості держав світу, не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання іншого, не менш важливого принципу - верховенства права, а точніше, одного з його елементів - принципу правової визначеності.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії", зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PЙREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; KREUZ v. POLAND № 28249/95).

Відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилами пункту 17 частини першої статті 4 КАС публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Частиною п`ятою статті 122 КАС передбачений місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

За приписами частини 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з частиною 2 статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною 2 статті 123 цього Кодексу.

В даному випадку, ухвалою суду від 20.12.2024 повернуто позовну заяву у частині позовних вимог про визнання протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 в частині призначення ОСОБА_1 та скасування наказу №43-РС від 01 липня 2024 року. Зазначена ухвала суду набрала законної сили.

Ухвалою суду від 15.01.2025 відкрито провадження у частині позовних вимог про визнання протиправними дій командира військової частини НОМЕР_1 та внести зміни до наказу про звільнення ОСОБА_1 №47-рс від 01.08.2024 та наказу №221 від 04.08.2024, в якому вказати посаду головного сержанта - взводу безпілотних авіаційних комплексів батареї управління та артилерійської розвідки у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Також судом задоволено клопотання позивача щодо поновлення строку звернення до суду із позовними вимогами щодо зобов`язання відповідача внести зміни до наказу про звільнення ОСОБА_1 №47-рс від 01.08.2024 та наказу №221 від 04.08.2024.

Так, судом встановлено, що позивач своєчасно звернувся до центру надання безоплатної правничої допомоги, але внаслідок неналежно оформленим документам представника позивача судом неодноразово поверталися матеріали адміністративного позову. Після часткового усунення до недоліків представник позивача повторно зверталася до суду, але судом поверталися позовні заяви.

Враховуючи зазначене, а також для забезпечення права позивача на доступ до судочинства, суд вважав за необхідне поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду із позовними вимогами щодо визнання протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 та внести зміни до наказу про звільнення ОСОБА_1 №47-рс від 01.08.2024 та наказу №221 від 04.08.2024, в якому вказати посаду головного сержанта - взводу безпілотних авіаційних комплексів батареї управління та артилерійської розвідки.

Таким чином, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 121- 123 КАС України суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та окремо оскарженню не підлягає.

Суддя С.М. Гелета