Справа № 360/1244/25
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2025-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

25 серпня 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/1244/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом адвоката Бездолі Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 16.06.2025 надійшла позовна заява адвоката Бездолі Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 05.05.2025 року №84 про відмову в призначенні пенсії на заміну рішення від 21.03.2025 року про призначення пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування починаючи з 03.12.2024 року.

В обґрунтування позову зазначено, що 02.12.2024 року позивачу виповнилося 55 років, у зв`язку із чим він через Веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України 20.02.2025 звернувся із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років. На свою заяву позивач отримав відмову у призначенні пенсії за вислугу років, але у своєму рішенні ГУ ПФУ у Львівській області зазначило, що до документів заявником долучено посвідчення учасника бойових дій НОМЕР_2 від 22.10.2019, що дає йому право на пенсію за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому, у цьому рішенні про відмову було встановлено, що ОСОБА_1 виповнилося 55 років та він має наявний страховий стаж 30 років 10 місяців 19 днів. У зв`язку із зазначеним, 13.03.2025 року ОСОБА_1 повторно звернувся через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України вже із заявою про призначення йому пенсії за віком. За результатами розгляду заяви від 13.03.2025 та наданих документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області рішенням від 21.03.2025 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком за нормами пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування починаючи з 13.03.2025. При цьому, 05.05.2025 відповідачем повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 13.03.2025року про призначення пенсії за віком за нормами частини 4 пункту 1 статті 115 Закону № 1058 та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком (на заміну рішення про призначення від 21.03.2025р.) у зв`язку з відсутністю підстав для призначення пенсії, а саме - не належить до числа військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, осіб з числа резервістів, військовозобов`язаних, як передбачено пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону 1058, а також через те, що статус УБД він отримав як працівник ЗСУ. Позивач вважає протиправним вищевказане рішення та вважає, що відповідач зобов`язаний призначити йому виплату дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування починаючи з 03.12.2024 року.

Ухвалою суду від 23.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач надав відзив, в якому зазначив, що правом на дострокове призначення пенсії за віком за визначених умов наділені не всі особи зі статусом учасника бойових дій, а тільки ті, які є військовослужбовцями, резервістами чи військовозобов`язаними, або особами, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення. Просив звернути увагу, що довідка від 29.11.2019 року чітко містить зазначення, що вона видана працівнику Збройних сил України. Згідно записів трудової книжки теж очевидним є те, що у період з 23.04.2018 року по 13.07.2022 року позивач працював на посаді інженера-землевпорядника. Даний запис скріплений печаткою Міністерства оборони України. Таким чином, на час надання статусу «Учасника бойових дій» позивач працював спеціалістом, будучи державним службовцем. Тобто, позивач не належить до переліку осіб з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, а тому на нього не розповсюджуються пільги щодо призначення дострокової пенсії за віком згідно із пунктом 4 частини першої статті 115 Закону України № 1058. Відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії від 05.05.2025 року № 87 на заміну рішення від 21.03.2025 року про призначення пенсії відповідає вимогам чинного законодавства, прийняте в межах та у спосіб визначений Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Представник позивача надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що для призначення дострокової пенсії за віком позивачу, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування необхідні такі три умови: а) Отримати статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Підтверджується відповідним посвідченням, довідкою та наказами, наданими разом із позовною заявою. Те, що в довідці про ; б) Бути військовозобов`язаним. На момент отримання УБД і на момент звернення за призначенням пенсії позивач перебував у статусі військовозобов`язаного. Законодавство для цих цілей при отримання статусу УБД не визначало, що позивач як працівник ЗСУ не мав права на отримання такого статусу, а також, що він мав отримати такий статус саме як військовий чи як військовозобов`язаний. Тобто, позивач на момент отримання статусу УБД був одночасно і працівником ЗСУ і військовозобов`язаним, а також на дату звернення за призначенням пенсії він є військовозобов`язаним. Одночасне перебування у статусі працівника ЗСУ та військовозобов`язаного не є взаємовиключним особа може мати одночасно ці дві категорії, і закон цього не виключає та не забороняє. Вищевказане підтвердив також і Верховний суд у своїх рішеннях, посилання на які є в позовній заяві. До всього, в законі не вказано, що позивач мав отримати статус УБД саме як військовозобов`язаний (тобто в його довідці для отримання статусу УБД це мало бути вказано), але відповідач цю умову сам придумав, і вважає її обов`язковою. в) Досягти 55-річного віку та мати наявного страхового стажу не менше 25 років. Так, позивач досяг відповідного віку на момент звернення із заявою про призначення йому пенсії, а також мав наявний страховий стаж 30 років 10 місяців та кілька днів, що підтверджується рішенням ГУ ПФУ у Львівській області та не заперечується самим відповідачем. Більш того, коли було відповідачем прийнято рішення про призначення пенсії позивачу від 13.03.2025 року, то питання наявності стажу також відповідачем не заперечувалося. Вважає доводи відповідача безпідставними, так як правова позиція останнього заснована на помилковому (незаконному та самовільному) тлумаченні норм законодавства, а також їх неправильному застосуванні.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) у 2018 році (травень-червень 2018 року) брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів в Донецькій та Луганській областях, будучи працівником ЗСУ та військовозобов`язаним, що підтверджується довідкою від 10.08.2019 №1487 та від 29.11.2019 № 523//25, витягами з наказів ГШ ЗСУ від 30.07.2018 №36/ДСК та від 10.08.2018 №90дск.

22.10.2019 позивач отримав посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 виповнилося 55 років, у зв`язку із чим він через Веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України 20.02.2025 звернувся із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №84 від 28.02.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки документів, які б підтверджували стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не надано. При цьому зазначено, що до документів заявником долучено посвідчення учасника бойових дій НОМЕР_2 від 22.10.2019, що дає право на пенсію за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також у цьому рішенні про відмову було встановлено, що ОСОБА_1 виповнилося 55 років та він має наявний страховий стаж 30 років 10 місяців 19 днів.

13.03.2025 позивач повторно звернувся через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 84 від 24.03.2025 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком за нормами пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування починаючи з 13.03.2025.

05.05.2025 відділом призначення пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 13.03.2025 про призначення пенсії за віком за нормами частини 4 пункту 1 статті 115 Закону № 1058 та прийнято рішення № 84 про відмову в призначенні пенсії за віком (на заміну рішення про призначення від 21.03.2025р.) у зв`язку з відсутністю підстав для призначення пенсії, а саме - не належить до числа військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, осіб з числа резервістів, військовозобов`язаних, як передбачено пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону 1058, а також через те, що статус УБД він отримав як працівник ЗСУ.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про пенсійне забезпечення" військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейські, які брали участь у бойових діях, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини або при виконанні інших обовязків військової служби (службових обовязків), або внаслідок захворювання, повязаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обовязку, а також батьки і дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обовязків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обовязків військової служби (службових обовязків), захворювання, повязаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обовязку, мають право на пенсію: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Відповідно до п. 19 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що учасниками бойових дій визнаються, зокрема військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обовязків військової служби (службових обовязків), або внаслідок захворювання, повязаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обовязку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обовязків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обовязків військової служби (службових обовязків), захворювання, повязаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обовязку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 20 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобовязаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобовязаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

З аналізу зазначених норм вбачається, що військовослужбовці, які брали участь у бойових діях мають право на призначення дострокової пенсії після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Досягнення позивачем необхідного пенсійного віку (55 років) та наявність у нього необхідного стажу (25 років) не є спірним у даній справі, що підтверджується, зокрема копією оскаржуваного рішення № 84 від 05.05.2025.

Водночас, зі змісту рішення відповідача № 84 від 05.05.2025 вбачається, що підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу на умовах пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України № 1058-IV слугувало те, що позивач не належить до числа військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, осіб з числа резервістів, військовозобов`язаних, як передбачено пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону 1058, а також через те, що статус УБД він отримав як працівник ЗСУ.

Оцінюючи обґрунтованість тверджень позивача щодо наявності у нього права на призначення пенсії за віком згідно з пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України № 1058-IV суд бере до уваги Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Згідно з підпунктом 6 пункту 2.1 Порядку № 22-1 документами, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком є, зокрема, документи про проходження військової служби (служби); довідка згідно з додатком 2 до Порядку підтвердження наявного стажу роботи або документи про безпосередню участь в АТО/ООС, передбачені Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій, або документи військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій про безпосередню участь в обороні України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації; посвідчення учасника бойових дій.

Суд звертає увагу, що положення підпункту 5 пункту 2.1 Порядку 22-1 посвідчення учасника бойових дій та довідку про період (періоди) участі у бойових діях або в антитерористичній операції в районах її проведення визначають як альтернативні документи, що посвідчують спеціальний статус особи для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій, які кожний окремо є достатнім документом, який засвідчує спеціальний статус особи, яка звернулась за призначенням пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій.

Такий правий висновок у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 09.06.2021 у справі 340/576/19, від 17.01.2023 у справі № 580/8208/21.

Як вбачається із наданих суду доказів, ОСОБА_1 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів у Донецькій та Луганській областях, що підтверджується витягами з наказів Генерального штабу Збройних Сил України від 30.07.2018 №36/ДСК та Командувача об`єднаних сил (по стройовій частині) від 10.08.2018 №90 дск.

22 жовтня 2019 року Департаментом кадрової політики Міністерства оборони України ОСОБА_1 видано посвідчення серії НОМЕР_2 , згідно з яким пред`явник такого посвідчення має право на пільги, встановленні законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Отже, з наведеного слідує, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується наявними у справі матеріалами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон України № 2011-XII), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 1-2 Закону України № 2011-XII, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно із статтею 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі Закон України № 3551-XII) ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

За приписами статті 6 Закону України № 3551-XII учасниками бойових дій визнаються, зокрема, військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни визначені Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 (надалі - Положення № 302).

Згідно з пунктом 2 Положення № 302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 3 Положення № 302 передбачено, що відповідно до Закону № 3551-XII до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Учасникам бойових дій (стаття 6 Закону України № 3551-XII) видаються посвідчення з написом «Посвідчення учасника бойових дій» та нагрудний знак «Ветеран війни - учасник бойових дій».

Відповідно до пункту 7 Положення № 302 Посвідчення учасника бойових дій і нагрудний знак видаються Мін`юстом, органами Міноборони, МВС, Мінветеранів, Національної поліції, Національної гвардії, ДСНС, СБУ, розвідувальних органів, Управління державної охорони, Адміністрації Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, а також Держспецтрансслужбою, Державним бюро розслідувань, Національним антикорупційним бюро в порядку, встановленому цими органами.

Отже, повноваження щодо перевірки наявності у особи права на отримання статусу учасника бойових дій, в тому числі й перевірки факту чи брала така особа участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії, належать органам, які видають «Посвідчення учасника бойових дій».

Суд звертає увагу, що факт участі позивача у бойових діях уже був встановлений державою під час вирішення питання щодо наявності підстав для видачі позивачу посвідчення учасника бойових дій.

Таким чином, «Посвідчення учасника бойових дій» є належним документом, що підтверджує статус учасника бойових дій та надає особі право користування пільгами, встановленими законом, в тому числі й пільгами щодо дострокового призначення пенсії.

Надане позивачем при зверненні за призначенням пенсії посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 , видане 22.10.2019 Департаментом кадрової політики Міністерства оборони України на ім`я позивача, є чинним, недійсним та скасованим у встановленому порядку не визнавалось. Доказів протилежного відповідачем не надано.

Верховний Суд у постанові від 06.11.2018 у справі № 591/3086/16-а зазначив, що участь військовослужбовця у бойових діях може підтверджуватись і фактом набуття статусу учасника бойових дій у розумінні статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та відповідним посвідченням».

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29.08.2018 у справі № 295/1129/17.

Відтак, зазначене посвідчення підтверджує те, що позивач є військовослужбовцем, який брав участь у бойових діях, та є документом, який надає йому право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України №1058-IV.

Враховуючи викладене, підстави для відмови в призначенні позивачу дострокової пенсії за віком, як учаснику бойових дій відсутні, оскільки з досягненням віку 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років позивач має право на призначення пенсії за віком, відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України № 1058-IV, у зв`язку з чим спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії, варто зважати на його ефективність з точки зору Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 № 475/97-ВР кожен, чиї права та свободи визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Так, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Крім того, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею Конвенції повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Водночас, згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

З огляду на встановлені вище обставини у їх сукупності, суд вважає належним способом захисту порушених прав позивача у заявленому до розгляду спорі є зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком, відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту звернення із заявою про призначення пенсії за віком (13.03.2025).

Щодо інших посилань учасників справи, суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

У рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно із пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов адвоката Бездолі Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36600, Полтавська область, м. Полтава, вул. Гоголя, 34, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії на заміну рішення від 21.03.2025 про призначення пенсії від 05.05.2025 №84.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з поданою ним заявою від 13.03.2025.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Тихонов