Справа № 478/891/25
Суддя: Сябренко І. П.
Дата ухвалення: 2025-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №478/891/25
пров. №2-а/478/9/2025
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

25 серпня 2025 року Казанківський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючої судді Сябренко І.П.

за участю: секретаря Поліщук С.П.

представника позивача Сафронова Ю.І.

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду с-ще Казанка адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Сафронов Юрій Іванович до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення №156 від 21 травня 2025 року,

В с т а н о в и в:

29 липня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Сафронов Ю.І., звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить поновити строк звернення до суду з адміністративним позовом та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення №156 від 21 травня 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.2101 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн, складену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані представником позивача тим, що 18 липня 2025 року позивачу ОСОБА_1 із інтернет порталу «Дія» стало відомості про відкрите стосовно нього Інгулецьким ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області ПМУЮ (м. Одеса) виконавче провадження НОМЕР_3 про стягнення з нього, на підставі постанови по справі про адміністративне правопорушення №156 від 21 травня 2025 року, на користь держави штрафу, у розмірі 17000 грн. Через автоматизовану систему виконавчих проваджень позивачу ОСОБА_1 вдалося отримати сам текст постанови про адміністративне правопорушення №156 від 21 травня 2025 року, з якого йому стало відомо, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 його притягнуто до адміністративної відповідальності, за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.2101 КУпАП, яке виразилося в тому, що він як військовозобов`язаний знявся з військового обліку та змінив зареєстроване місце проживання (перебування) і протягом семи днів не став на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 , та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. Так, позивач ОСОБА_1 працює водієм вантажного автомобіля, дійсно в травні 2025 року здійснюючи перевезення вантажу, через м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, був зупинений на блок-посту та доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де був змушений підписати якісь папери, змісту яких він не знав. Також йому було повідомлено, що він має пройти ВЛК та повернутись до ІНФОРМАЦІЯ_1 в найкоротший час. Зазначив, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в с. Володимирівка Баштанського району Миколаївської області, місця свого проживання не змінював, належних і допустимих доказів того, що позивач ОСОБА_1 змінив своє постійне місце проживання виїхавши до м. Кривого Рогу матеріали справи не містять, що виключає в його діях наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.2101 КУпАП, тому представник позивача просить визнати неправомірною та скасувати постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 11 серпня 2025 року поновлено строк звернення до суду, провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до судового розгляду. Крім того, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 надати суду: належним чином засвідчену копію протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.2101 КУпАП складеного відносно ОСОБА_1 , та інші матеріали, які стали підставою для його складення; докази повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи про адміністративне правопорушення, яке відбулося 21 травня 2025 року.

14 серпня 2025 року не погоджуючись із позовними вимогами, відповідачем Інгулецьким об`єднаним районним у м. Кривий ІНФОРМАЦІЯ_3 , у відповідності до вимог ст.175 КАС України, подано до суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на безпідставність та недоведеність обставин, на які позивач посилається як на правову підставу своїх вимог. Зазначив, що позивач ОСОБА_1 був поданий у розшук ІНФОРМАЦІЯ_4 за порушення правил військового обліку. Так, 21 травня 2025 року при перевірці документів органами Національної поліції у позивача ОСОБА_1 було виявлено, що останній знаходиться у розшуку за порушення правил військового обліку та в подальшому його було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час спілкування з позивачем ОСОБА_1 , працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 , було встановлено, що останній тривалий час проживає в АДРЕСА_1 без реєстрації, та з дня прибуття до нового місця проживання не прибув до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік, що свідчить про порушення ним правил військового обліку, а саме п.7 ч.1 Додатку 2 Постанови КМУ №1487. Цього дня позивачем ОСОБА_1 на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 було подано заяву в якій він не оспорював допущене порушення, згоден на притягнення його до адміністративної відповідальності та просив розгляд справи проводити у його відсутність. 21 травня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 було винесено постанову №156 та притягнено позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.2101 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. Зазначену постанову вважає законною та складеною з урахуванням норм діючого законодавства, тому просило відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - Сафронов Ю.І. позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав, які викладені в позовній заяві.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 явку свого представника у судове засідання не забезпечив, подав заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності.

Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами ч.5 ст.160 КАС України право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.

Відповідно до вимог ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП, встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Статтями 33, 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до ч.2 ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Згідно із ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ч.1 ст.2101 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч.3 ст.2101 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Нормами ст.ст.72, 73 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Матеріалами справи встановлено, що 21 травня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову №156, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.2101 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17000 грн, за те, що «21 травня 2025 року о 07 год. 30 хв. посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_5 встановлено факт порушення вимог чинного законодавства, а саме військовозобов`язаний ОСОБА_1 знявся з військового обліку _________року та змінив задеклароване/зареєстроване місце проживання (перебування) і протягом семи днів не став на військовий облік військовозобов`язаних до ІНФОРМАЦІЯ_5 , чим порушив підпункт 7 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 року, - призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто в семиденний строк з дня прибуття до нового місця проживання прибувати із паспортом громадянина України і військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу), який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, для взяття на військовий облік, та абзац 4 пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», - взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання» (копія) (а.с.9 зворот-10).

Крім того, у постанові зазначено «Враховуючи, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 21 травня 2025 року шляхом особистого подання в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 подав заяву про визнання правопорушення та надання згоди та притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності то дана справа розглядається без участі військовозобов`язаного ОСОБА_1 ».

Доказів отримання копії вказаної постанови ОСОБА_1 того ж дня, чи направлення її засобами поштового зв`язку матеріали справи не містять.

Протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.2101 КУпАП відносно ОСОБА_1 , відповідно до вимог ч.ч.6, 7 ст.258 КУпАП, не складався.

Із заяви ОСОБА_1 на ім`я начальникам ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 від 21 травня 2025 року вбачається, що посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 йому роз`яснено, що в його діях вбачається склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП - порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме: змінивши місце проживання не став на військовий облік протягом 7 днів. Повідомляє, що він не оспорює допущене порушення та згоден на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності. На підставі ст.279-9 КУпАП просить розглянути його заяву та винести відповідну постанову. Також просить керівництво ІНФОРМАЦІЯ_5 розглянути справу без його участі (копія) (а.с.51).

Згідно роздруківки з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 з 22.04.2025 року перебував у розшуку за порушення правил військового обліку, за поданням звернення до Відділення поліції №1 Баштанського РВП ГУНП України в Миколаївській області, причина подання - змінив місце проживання і не став на військовий облік у ТЦК та СП, номер звернення до відділення поліції - НОМЕР_1 (а.с.71).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закон України «Про оборону України», Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затверджений постановою КМУ від 30.12.2022 року №1487, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено на всій території України воєнний стан, який триває і по теперішній час.

З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Указом Президента України від 24.02.2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» на всій території України оголошено проведення загальної мобілізації.

З огляду на викладене, з 24 лютого 2022 року на всій території Україні триває особливий період.

Абзацом 5 п.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-XII) громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Приписи статті 37 Закону №2232-XII визначають порядок взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону №2232 взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України: на військовий облік військовозобов`язаних: військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання.

За положеннями ч.3 ст.37 Закону, призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік та не раніше ніж за три дні до вибуття з місця проживання знятися із зазначеного обліку.

У разі декларування місця проживання особи за декларацією про місце проживання, поданою в електронній формі засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, взяття на військовий облік, зняття з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів здійснюється відповідними районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки на підставі відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів в електронній формі, надісланих органами реєстрації через Єдину інформаційну систему Міністерства внутрішніх справ України до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до ч.5 ст.33 Закону №2232 військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Порядок).

Згідно п.23 вищевказаної постанови, призовники, військовозобов`язані та резервісти в разі зміни адреси їх місця проживання або інших персональних даних зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідним органам, де вони перебувають на військовому обліку, зокрема у випадках, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року №265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-комунікаційні системи.

Громадяни, які підлягають взяттю на військовий облік та не можуть здійснити електронну ідентифікацію в електронному кабінеті призовника, військовозобов`язаного, резервіста, зобов`язані особисто прибути до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Відповідно до пп.7 п.1 Додатку 2 Порядку призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто в семиденний строк з дня прибуття до нового місця проживання прибувати із паспортом громадянина України і військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу), який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, для взяття на військовий облік.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 28 листопада 2011 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповіддю №1628094 від 01.08.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с.15).

З довідки виданої виконкомом Володимирівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 18.07.2025 року за вих.№144/02-16/01, вбачається, що гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дійсно проживає на території Володимирівської територіальної громади за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11).

Згідно Тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 виданого ІНФОРМАЦІЯ_7 від 13 січня 2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , військове звання - солдат, склад - рядовий, військово-облікова спеціальність - 659995А, категорія - І, з 09.12.2019 року військово лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_8 визнаний непридатним до військової служби згідно п.1 ст.18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я), ст.53 «в» наказ МОУ №402-2008 р., призовною комісією - ІНФОРМАЦІЯ_9 зарахований у запас 09.10.2017 року згідно п.1 ст.18 «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я), підлягає повторному медичному пересвідченню - 09.12.2024 року. Взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_10 - 21.12.2017 року (копія) (а.с.83).

Із роздруківки з мобільного застосунку, розробленого Міністерством оборони України «Резерв+» (військово-обліковий документ), який сформований 14.07.2025 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є військовозобов`язаним, взятий на облік Інгулецьким об`єднаним районним у м. Кривий ІНФОРМАЦІЯ_3 - 21.05.2025 року. Адреса проживання: АДРЕСА_2 . Дата уточнення даних 19.05.2024 року (а.с.84-87).

З інформації наданої ІНФОРМАЦІЯ_11 від 21.08.2025 року за №10/1562, на запит суду, вбачається, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_12 з - 21 травня 2025 року (а.с.89).

Доказів зміни місця проживання та зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , у зв`язку з чим у останнього виник обов`язок повідомлення органи де він перебуває на військовому обліку, зокрема, шляхом оновлення персональних даних через електронний кабінет призовника з використанням мобільного додатку «Резерв+» або шляхом звернення до Центру надання адміністративних послуг, та прибути до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття його на військовий облік відповідачем суду не надано.

Між тим, в постанові про адміністративне правопорушення №156 від 21 травня 2025 року відповідачем не зазначено з якого саме часу військовозобов`язаний ОСОБА_1 знявся з військового обліку та змінив задеклароване/зареєстроване місце проживання (перебування).

Таким чином, доказів в підтвердження правомірності спірної постанови відповідачем суду не надано.

Суд зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

В силу вимог ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно з ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (правопорушення). Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а звертає увагу на те, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події правопорушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини», п. 282).

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Крім того, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі № 524/5536/17, від 30 травня2018 року у справі № 337/3389/16, від 17 липня 2019 року у справі №295/3099/17.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП, ст.62 Конституції України, не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться в постановах про адміністративне правопорушення, у зв`язку з тим, що самі по собі постанови про адміністративне правопорушення не можуть бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано суду будь-яких доказів, які б спростовували твердження позивача.

Сама лише постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а є лише рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення.

З врахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, матеріалами адміністративних матеріалів в яких відсутні будь-які докази та містять лише оскаржувану постанову з переліком норм закону, суд не має підстав для висновку, що при притягненні позивача до адміністративної відповідальності відповідачем в повному обсязі були дотримані вищенаведені вимоги закону і під час цього були вжиті всі заходи щодо повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.2101 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є не доведеним, оскільки належних та допустимих доказів правомірності дій суб`єктом владних повноважень не надано, а відтак суд дійшов до висновку щодо протиправності винесеної постанови.

Тому за результатами розгляду цієї справи суд, на підставі п.3 ч.3 ст.286 КАС, вважає за необхідне прийняти рішення про скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.2101 КУпАП.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд дійшов висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийнятим без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, а тому, підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Частиною 1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Оскільки, позовна заява подана ОСОБА_1 до суду в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», тому у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір» застосовується понижуючий коефіцієнт для обчислення судового збору.

При звернені до суду ОСОБА_1 було сплачено 484 грн 48 коп. судового збору, що підтверджується Платіжною інструкцією №1.237214321.1 від 28 липня 2025 року (а.с.1).

За даних обставин, слід стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача сплачений судовий збір за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст.242-246, 286 КАС України, суд,

У х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Сафронов Юрій Іванович до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення №156 від 21 травня 2025 року, - задовольнити.

Постанову №156 від 21 травня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.2101 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.2101 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн 48 коп.

Відповідно до ст.286 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду може бути оскаржене протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 25 серпня 2025 року.

Суддя Сябренко І.П.