Справа № 695/4624/24
Суддя: Ушакова К. М.
Дата ухвалення: 2025-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/4624/24
номер провадження 2-а/695/16/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Ушакової К.М.,

за участю: секретаря судового засідання Демченко Л.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Пилипенко Р.Б.,

представника відповідача Мостіпан К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання представника ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ УКРАЇНИ про залишення позовної заяви без розгляду та представника позивача про поновлення процесуального строку звернення до суду в адміністративній справі за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Пилипенко Ростислава Борисовича до ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ УКРАЇНИ про скасування постанов по справах про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

в провадженні суду перебуває справа за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Пилипенко Ростислава Борисовича до ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ УКРАЇНИ про скасування постанов по справі про адміністративні правопорушення.

Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2024 відкрито провадження у даній справі.

26 червня 2024 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду з огляду на пропуск строку звернення до суду. Клопотання обґрунтоване тим, що штраф відповідно до оскаржуваної постанови серії 4АВ № 07192609 від 06.09.2024 сплачено 09.09.2024, а по іншим оскаржуваним постановам 12.09.2024. З моменту сплати оскаржувані постанови набрали законної сили, а тому строк на оскарження постанов минув 19.09.2024 та 22.09.2024. Спочатку до ДПП надійшла заява від ОСОБА_2 , який начебто керував транспортним засобом позивача, яка надійшла 23.10.2024. В подальшому 31.10.2024 ОСОБА_1 звернулася зі скаргою до ДПП з метою скасування постанов. Листом від ДПП від 15.11.2024 відмовлено позивачу у скасуванні постанов, який вона отримала 02.12.2024. З незрозумілих підстав позивач вирішила звернутися до суду лише 06.12.2024. Позивач пропустила без поважних причин десятиденний строк оскарження постанов, а тому представник відповідача просить залишити позов без розгляду.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Пилипенко Р.Б. просив поновити строк на оскарження постанови, так як оскаржувані постанови ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ УКРАЇНИ про накладення адміністративних стягнень не надходили на адресу реєстрації позивача. Фактичними водіями під час складення оскаржуваних постанов, були ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які сплатили штрафи за порушення ПДР України. Натомість, окрім наслідків у вигляді сплати штрафів (за перевищення встановленої швидкості дорожнього руху) ще одним негативним наслідком прийняття відповідачем оскаржуваних постанов стало обов`язкове здавання іспиту на знання ПДР України. Фактичні водії автомобіля ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спрямували до ДПП заяви про анулювання постанов та переведення адміністративної відповідальності на них: ОСОБА_3 - 29.10.2024, а ОСОБА_2 - 21.10.2024. Позивач використала, передбачений ст. 279-3 КУпАП правовий механізм позасудового скасування постанов про накладення адміністративних штрафів, про що свідчить лист ДПП від 15.11.2024, який було вручено ОСОБА_1 02.12.2024.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позицію свого представника.

Представник відповідача ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ УКРАЇНИ Мостіпан К.С. у судовому засіданні просила задовольнити заяву про залишення позову без розгляду та відмовити у поновленні строку на звернення з даним адміністративним позовом.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 289 КУпАП скаргу на поставу по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою прокурора, особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Згідно вимог ч.1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України адміністративний позов може бутиподано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 286 КАС України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У клопотанні про поновленні строку представник позивача посилається на те, що транспортним засобом керували під час складення оскаржуваних постанов військовослужбовці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. Даний транспортний засіб позивач надавала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для здійснення службових поїздок до м. Львова та м. Києва. ОСОБА_2 упродовж вересня-жовтня 2024 року перебував у зоні активних бойових дій на сході України, а тому не зміг своєчасно направити заяву щодо анулювання постанов відносно ОСОБА_1 ..

ОСОБА_2 звернувся з заявою до ДПП про аналювання оскаржуваних постанов 21.10.2024, яку останні отримали 23.10.2025, що підтверджується копією заяви ОСОБА_2 від 21.10.2024 та клопотанням представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Судом встановлено, що 31.10.2024 позивач звернулася із скаргою до ДПП з метою скасування постанов. Відповідно до відповіді ДПП від 15.11.2024 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні скарги, яку вона отримала 02.12.2025.

Договір про надання правничої допомоги ОСОБА_1 уклала з адвокатом Пилипенком Р.Б. 02.12.2024, що підтверджується ордером на дання правничої допомоги.

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області представник ОСОБА_1 адвокат Пилипенко Р.Б. звернувся з позовною заявою до ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ УКРАЇНИ про скасування оскаржуваних постанов по справах про адміністративні правопорушення 06.12.2024.

Верховний Суд, зокрема, у постановах від 30.06.2022 у справі № 120/1966/21-а, від 21.09.2023 у справі № 380/18170/22 неодноразово акцентував увагу на тому, що при застосуванні процесуальних норм необхідно уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, установлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини вже звертав увагу на те, що «застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірною гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (див. рішення у справі «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), заява № 35787/03, п. 29, від 26.07.2007)».

З огляду на це, в контексті обставин справи, суди повинні звертати увагу на усі доводи позивача; на тривалість строку, який пропущено; на поведінку позивача протягом цього строку; на дії, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності. Суди повинні гарантувати доступ до правосуддя особам, які вважають, що їх право порушене, і діяли добросовісно, але пропустили строк звернення до суду з поважних причин.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Також Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

При цьому Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 5 грудня 2018 року (справа №11-989заі18) згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції (Європейська конвенція про захист прав людини і основних свобод 1950 року, ратифікована Законом України № 475/97 від 17.07.1997), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. Frаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, як свідчить позиція Європейського Суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Враховуючи, що судом не отримані пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не досліджувалися обставини складення оскаржуваних постанов, звернення ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до ДПП із заявами про аналювання оскаржуваних постанов відповідно 21.10.2024 та 31.10.2024, хоча саме на ці обставини покликається позивач та її представник, стверджуючи про поважність причин пропуску встановленого законом строку, беручи до уваги, що договір про надання правової допомоги був укладений позивачем 02.12.2024, суд з урахуванням сукупності викладених обставин, вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду та визнати причини пропуску представником позивача строку звернення до суду поважними, поновивши строк звернення до суду з позовом до ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ УКРАЇНИ про скасування постанов по справі про адміністративні правопорушення.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 286 КАС України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні клопотання представника відповідача ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ УКРАЇНИ про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду відмовити.

Клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Пилипенко Ростислава Борисовича про поновлення процесуального строку звернення до суду задовольнити.

Поновити представнику ОСОБА_1 адвокату Пилипенко Ростиславу Борисовичу строк на оскарження постанов № 4АВ07185678 від 06.09.2024, № 4АВ07192609 від 04.09.2024, №4АВ07193094 від 06.09.2024,№ 4АВ07194059 від 04.09.2024.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя: К. М. Ушакова