Справа № 380/9054/24
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2025-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/9054/24 пров. № А/857/25593/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року, ухвалене суддею Потабенко В.А. у м. Львові, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, у справі № 380/9054/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача у якому просить суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 14.02.2024 № 26 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 15.04.2024 №26 про відмову у призначенні пенсії;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , період роботи з 01.07.2000 по 22.04.2001 на посаді замісника директора по торгівлі у ТзОВ ЛТД "Вітас" та призначити пенсію за віком з 01.02.2024.

10 вересня 2024 року Львівський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким позов задовольнив повністю.

Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 14.02.2024 № 26 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 15.04.2024 № 26 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно, до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 01.02.2024, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи у товаристві з обмеженою відповідальністю ЛТД "Вітас" з 01.07.2000 по 22.04.2001.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 по 1211,20 грн. судових витрат у вигляді судового збору з кожного відповідача.

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо обов`язкового порядку взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків та належної сплати страхових внесків, а, отже, відсутність інформації в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві. Тому, на думку суду першої інстанції, оскаржені рішення ГУ ПФУ у Донецькій області від 14.02.2024 № 26 та ГУ ПФУ в Закарпатській області від 15.04.2024 № 26, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком не відповідають критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, що має наслідком визнання їх протиправними та скасування.

Щодо вимог в частині зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області призначити пенсію, то суд вказав, що безспірний страховий стаж позивача становить 30 років 03 місяці. Проте, зарахувавши позивачу спірний період роботи з 01.07.2000 по 22.04.2001 до страхового стажу, такий буде складати більше 31 року. Враховуючи те, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії та необхідними документами вперше 07.02.2024, відповідно пенсію необхідно призначити з 01.02.2024.

При цьому, суд враховував, що дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ у Донецькій області.

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, подавши апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач посилається на те, за відсутності у системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу у період з 01.07.2000 по 31.12.2023, записи трудової книжки доцільно підтвердити додатковими документами або за результатами перевірки, проведеної, у тому числі за заявою власника трудової книжки. Відповідач зазначив, що до страхового стажу не враховано період роботи з 01.07.2000 по 10.04.2001 згідно трудової книжки від 16.09.1985 серії НОМЕР_1 на посаді замісника директора по торгівлі у ТзОВ ЛТД "Вітас", оскільки відсутні відомості про роботу на зазначеному підприємстві у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. За наведених обставин прийнято рішення № 26 від 14.02.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Позиція відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зводиться до того, що до страхового стажу не враховано період роботи з 01.07.2000 по 10.04.2001 згідно трудової книжки від 16.09.1985 серії НОМЕР_1 на посаді замісника директора по торгівлі у ТзОВ ЛТД "Вітас", оскільки відсутні відомості про роботу на зазначеному підприємстві у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. За наведених обставин прийнято рішення № 26 від 14.02.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 -IV.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області вказує на те, що на підставі повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви від 07.02.2024 року та доданих до неї документів ГУ ПФУ в Донецькій області (структурний підрозділ, що розглядав вказану заяву за принципом екстериторіальності) відмовив в призначенні пенсії за віком, про що виніс рішення № 26 від 14.02.2024, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи.

Згідно з наданими документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу, страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення становить 29 років 11 місяців 26 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. За доданими документами Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до страхового стажу не зарахувало: період роботи з 01.07.2000 по 22.04.2001, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 , оскільки відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. В подальшому, на підставі розгляду заяви ОСОБА_1 від 08.04.2024 та доданих до неї документів, ГУ ПФУ в Закарпатській області (структурний підрозділ, що розглядав вказану заяву за принципом екстериторіальності) відмовило в призначенні пенсії за віком, про що винесло рішення № 26 від 15.04.2024, оскільки страховий стаж позивача становить 30 років 03 місяці (з необхідних 31), що є недостатнім для призначення пенсії за віком. За доданими документами ГУ ПФУ в Закарпатській області до страхового стажу заявника зарахувало період роботи у ЛТД "Вітас" згідно з записами трудової книжки від 16.09.1985 серії НОМЕР_1 по 30.06.2000, а з 01.07.2000 стаж враховано згідно з індивідуальними даними про застраховану особу. Беручи до уваги те, що записи в трудовій книжці позивача не підтверджені первинними документами та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а існуючі недоліки є суттєвими, тому і немає жодних, на думку пенсійного органу, правових підстав зараховувати до страхового стажу періоди роботи з 01.07.2000 на підставі, виключно, даних трудової книжки позивача.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 датою народження ОСОБА_1 є ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За наслідками розгляду заяви про призначення пенсії, відповідно до екстериторіального розподілу єдиної черги завдань, ГУ ПФУ у Донецькій області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 14.02.2024 № 26.

У цьому рішенні ГУ ПФУ у Донецькій області вказало, що ОСОБА_1 звернувся 07.02.2024 із заявою щодо призначення пенсії. Згідно з наданими документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу страховий стаж на дату звернення становить 29 років 11 місяців 26 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. До страхового стажу не зараховано період роботи з 01.07.2000 по 22.04.2001, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Тому ГУ ПФУ у Донецькій області відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 з причини відсутності необхідного страхового стажу - 31 року.

Також, за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії, відповідно до екстериторіального розподілу єдиної черги завдань ГУ ПФУ в Закарпатській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії від 15.04.2024 № 26. У цьому рішенні зазначено: "Дата звернення за призначенням пенсії: 08.04.2024. Вік заявника 60 років 2 місяці 7 днів. Стаж заявника при призначенні пенсії становить 30 років 3 місяці. Результати розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу роботи заявника період роботи в ЛТД "Вітас" зараховано згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 по 30.06.2000, а з 01.07.2000 стаж враховано згідно з індивідуальними даними про застраховану особу.

Не погодившись із цим рішення позивач оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно - правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Статтею 1 Закону № 1058-IV встановлено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пунктів 1-2 частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Закон № 1058-IV набрав чинності 01.01.2004, до цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом № 1788-ХІІ.

Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Крім того, за приписами пункту 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) визначено види трудової діяльності, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.

Так, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до пункту "а" частини першої статті 3 Закону № 1788-ХІІ у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право на трудову пенсію мали особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів (далі іменуються - підприємства та організації, якщо не обумовлено інше), - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Пунктами 2 та 3 постанови Кабінету Міністрів України від 4 червня 1998 р. № 794 "Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування" доручено пенсійному фонду разом із Міністерством праці та соціальної політики, Міністерством фінансів та Державною податковою адміністрацією забезпечити з 1 жовтня 1998 року впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Починаючи з 1 липня 2002 року обчислення пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" здійснюється із заробітку особи за період роботи після 1 липня 2000 року за даними системи персоніфікованого обліку.

Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Однак, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, а перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону № 1058-ІV, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

За змістом статті 14 Закону № 1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці.

Відповідно до статті 4 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є роботодавці.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 400/97-ВР) визначено, що платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 2 Закону № 400/97-ВР об`єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, - фактичні витрати на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці", а також винагороди, що виплачуються громадянам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 400/97-ВР на обов`язкове державне пенсійне страхування для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону встановлюються ставки збору в розмірі 32 відсотки від об`єкта оподаткування, визначеного абзацами першим і другим пункту 1 статті 2 Закону № 400/97-ВР.

Збір на державне обов`язкове пенсійне страхування сплачується одночасно з одержанням коштів в установах банків на оплату праці (стаття 5 Закону № 400/97-ВР).

Згідно з підпунктами 2.1, 2.2 пункту 2 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою Правління Пенсійного Фонду України від 06.09.1996 № 11-1, (далі - Інструкція № 11-1), платниками зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Підпунктами 18.2, 18.3 і 18.4. пункту 18 Інструкції № 11-1 визначено, що платники зборів, зазначені в підпунктах 2.2, 2.4, 2.7 пункту 2 цієї Інструкції, зобов`язані: вести облік виплати громадянам коштів, у тому числі в натуральній формі, з яких проводиться відрахування на соціальне страхування; своєчасно і в повному обсязі нараховувати, утримувати та сплачувати до Пенсійного фонду страхові збори, а також подавати йому відповідні звіти; зберігати облікові дані про нарахування, утримання та сплату страхових зборів до Пенсійного фонду протягом трьох років.

Службові особи підприємств, винні у порушенні встановленого порядку реєстрації платників зборів, сплати платежів до Пенсійного фонду, у неподанні звітності до Фонду, залежно від обставин справи притягуються до матеріальної, дисциплінарної та адміністративної відповідальності відповідно до чинного законодавства (підпункт 19.1. пункту 19 Інструкції №11-1).

В свою чергу, з 05.07.1991 в первинній редакції Закон № 1788-ХІІ врегульовував наступним чином спірні правовідносини.

Право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів*, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України (підпункт "а" частини першої статті 3 Закону № 1788-XII).

Окрім цього, до стажу роботи зараховується робота, яка виконувалась на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків (частини перша, друга, пункт "а" частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII).

Також у заробіток для обчислення пенсій включаються всі види оплати праці, на які за діючими правилами нараховуються страхові внески (частина перша статті 66 Закону № 1788-XII).

У вказаний період діяв пункт "б" частини першої статті 110 Кодексу законів про працю України, за змістом якого при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці, зокрема, розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати.

Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду (частини п`ята та шоста статті 20 Закону № 1058-IV).

Як вбачається із приписів частини дванадцятої статті 20 Закону № 1058-IV страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

При цьому, у частині десятій статті 20 Закону № 1058-IV зазначено, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до положень статті 106 Закону № 1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що у випадку несплати підприємством страхових внесків до органу пенсійного фонду відповідальність за таку несплату несе саме підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа, оскільки саме на страхувальника покладено обов`язок здійснювати відрахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи та їх перерахунок до відповідного фонду, а відтак саме роботодавець є тією особою, яка згідно закону повинна сплачувати страхові внески.

Отже, фактично, внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку зі сплати страхових внесків працівник позбавлений соціальної захищеності, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Водночас працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо обов`язкового порядку взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків та належної сплати страхових внесків, а отже, несплата страхувальником страховим внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі № 144/669/17, від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, від 23.03.2020 у справі № 535/1031/16-а, від 09.10.2020 у справі № 341/460/17, від 01.03.2021 у справі № 423/757/17, від 27.05.2021 у справі № 343/659/17 та від 08.04.2022 у справі № 242/1568/17.

Крім того, саме пенсійний орган у спірному випадку є тим суб`єктом владних повноважень, який в силу закону здійснював та здійснює контроль за виконанням платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування власного обов`язку щодо своєчасності, повноти нарахування і сплати внесків.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що періоди роботи ОСОБА_1 у період з 01.07.2000 по 22.04.2001 у ТзОВ ЛТД "Вітас" необхідно зарахувати до страхового стажу позивача.

З огляду на вказане, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що рішення ГУ ПФУ у Донецькій області від 14.02.2024 № 26 та ГУ ПФУ в Закарпатській області від 15.04.2024 № 26, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав не підтвердження страхового стажу не відповідають критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, які визначені у п. п. 1, 3, 5, 6 ч. 2 ст. 2 КАС України, тому їх необхідно визнати протиправними та скасувати.

За нормами ст. 26 Закону України № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг 60-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 та звернувся за призначенням пенсії 07.02.2024.

Відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV, у 2024 році право на призначення пенсії за віком у 60 років набувають особи за наявності не менше 31 року страхового стажу. Тому ОСОБА_1 матиме право на пенсію за віком з 60 років лише за умови підтвердження страхового стажу тривалістю 31 рік і більше. У разі недостатності такого стажу право на пенсію за віком для нього виникне після досягнення 63 років ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) за умов, визначених цією ж статтею для відповідного року досягнення віку.

Як йшлося вище, суд першої інстанції встановив, що ГУ ПФУ у Донецькій області не заперечує наявності у позивача страхового стажу у кількості 30 років 03 місяці. Проте, зарахувавши позивачу згадуваний період роботи з 01.07.2000 по 22.04.2001 до страхового стажу, такий буде складати більше 31 року.

Тому суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії та необхідними документами вперше 07.02.2024, відповідно пенсію необхідно призначити з 01.02.2024.

З цього приводу апеляційний суд зазначає, що вказані висновки суду першої інстанції ґрунтується на припущенні щодо тривалості страхового стажу позивача при тому, що обчислення та підтвердження страхового стажу, перевірка даних персоніфікованого обліку й первинних документів належать до дискреційних повноважень ГУ ПФУ у Донецькій області.

З огляду на повноваження суб`єкта владних повноважень та межі судового розгляду, самостійне визначення судом першої інстанції дати призначення пенсії та кінцевої тривалості стажу є передчасним.

Водночас висновок суду першої інстанції про обов`язкове зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи в ТзОВ ЛТД "Вітас" з 01.07.2000 по 22.04.2001 є правильним.

Щодо способу захисту порушеного права, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до норм КАС України, суд вправі вийти за межі заявлених позовних вимог у межах предмета спору, не змінюючи підстав позову та не погіршуючи становища позивача, з метою повного й ефективного відновлення порушеного права.

З огляду на встановлені порушення, апеляційний суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і застосувати належний і достатній спосіб захисту, що прямо випливає з правової природи спірних відносин, а саме:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 14.02.2024 № 26 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 15.04.2024 № 26 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.02.2024 про призначення пенсії за віком.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області під час розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.02.2024 про призначення пенсії за віком зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи ОСОБА_1 у Товаристві з обмеженою відповідальністю ЛТД "Вітас" з 01.07.2000 по 22.04.2001.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 01.02.2024, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи у товаристві з обмеженою відповідальністю ЛТД "Вітас" з 01.07.2000 по 22.04.2001 такими, що спростовують відповідні висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та прийняти у відповідній частині постанову про задоволення адміністративного позову у спосіб, що визначений апеляційним судом.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, в частині визнання протиправними та скасування рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 15.04.2024 № 26 та Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 14.02.2024 № 26 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги в частині вищевказаних позовних вимог безпідставними та такими, що не спростовують відповідних висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу в частині скасування рішень про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції в цій частині - без змін

Керуючись ст. ст. 311, 316, 317, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Пенсійного фонду України у Донецькій області задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року, у справі № 380/9054/24 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 01.02.2024, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи у товаристві з обмеженою відповідальністю ЛТД "Вітас" з 01.07.2000 по 22.04.2001 скасувати та прийняти в цій частині нову постанову.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.02.2024 про призначення пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області, під час розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.02.2024 про призначення пенсії за віком, зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи ОСОБА_1 у товаристві з обмеженою відповідальністю ЛТД "Вітас" з 01.07.2000 по 22.04.2001.

В іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року, у справі № 380/9054/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель

Повне судове рішення складено