Справа № 600/5185/24-а
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2025-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року

м. Київ

справа №600/5185/24-а

адміністративне провадження № К/990/31336/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Блажівської Н.Є.,

суддів: Васильєвої І.А., Желтобрюх І.Л.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області

на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року (суддя Брезіна Т.М.)

та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2025 року (судді: Залімський І. Г., Мацький Є.М., Сушко О.О.),

у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Д-ОІЛ»

до Головного управління ДПС у Чернівецькій області

про визнання протиправним та скасування розпорядження про анулювання ліцензії,

В С Т А Н О В И В:

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Д-ОІЛ» (далі також - ТОВ «Д-ОІЛ», Позивач) звернулось до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області (далі також - ГУ ДПС, Відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати розпорядження ГУ ДПС №1067-рл від 1 листопада 2024 року про анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, реєстраційний номер 2100004 терміном дії з 19 лютого 2021 року до 19 лютого 2026 року, адреса роздрібної торгівлі пальним: Чернівецька область, Глибоцький район, село Чагор, вулиця Спортивна, 1,1-А (далі також - Розпорядження №1067-рл).

18 листопада 2024 року Позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій викладено прохання забезпечити позов шляхом зупинення дії розпорядження №1067-рл до набрання судовим рішенням законної сили у цій справі.

Чернівецький окружний адміністративний суд ухвалою від 18 листопада 2024 року, яка залишена в силі постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2025 року, заяву ТОВ «Д-ОІЛ» про вжиття заходів забезпечення позову задовольнив: зупинити дію Розпорядження №1067-рл до набрання судовим рішенням законної сили у цій справі.

25 листопада 2024 року Позивачем подано ще одну заяву про забезпечення в позову, в якій викладено прохання вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони ГУ ДПС вчиняти дії щодо внесення до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального інформації щодо анулювання ТОВ «Д-ОІЛ» ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним реєстраційний номер 2100004 терміном дії з 19 лютого 2021 року до 19 лютого 2026 року та/або вчинити дії щодо поновлення запису в Єдиному реєстрі ліцензіатів та місць обігу пального про дію (чинність) ліцензії реєстраційний номер 2100004 на право ТОВ «Д-ОІЛ» здійснювати роздрібну торгівлю пальним до набрання законної сили рішення у справі № 600/5185/24-а.

Необхідність вжиття ініційованих заходів забезпечення позову Позивач обґрунтовував тим, що:

- здійснення ним господарської діяльності напряму залежить від наявності та чинності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, оскільки його основним видом діяльності є роздрібна торгівля пальним;

- повне зупинення господарської діяльності з огляду на чинність Розпорядження №1067-рл буде мати наступні негативні наслідки, для подолання яких очевидно потрібно буде докласти значних зусиль: втрата прибутку від здійснення господарської діяльності; утворення та накопичення заборгованості зі сплати податків та зборів, а також орендної плати; неможливість виплати заробітної плати персоналу та введення простою на товаристві (на підприємстві працюють 50 найманих працівників), розрив господарських зв`язків (ділових стосунків) із контрагентами - покупцями палива, що призведе до руйнування ділової репутації у зв`язку з неможливістю забезпечити ТОВ «Д-ОІЛ» виконання своїх зобов`язань як постачальником за укладеними договорами поставки паливно-мастильних матеріалів;

- у разі продовження здійснення ТОВ «Д-ОІЛ» господарської діяльності наявність оскаржуваного розпорядження може стати підставою для застосування до фінансових санкцій;

- вжиття заходів забезпечення позову необхідне виключно на збереження існуючого становища підприємства до вирішення спору по суті і є тимчасовим заходом, покликаним запобігти виникнення ускладнень та необхідності докласти в майбутнього зусиль для відновлення господарської діяльності у разі ухвалення рішення на користь підприємства.

- 19 листопада 2024 року та 13 листопада 2024 року при спробі зареєструвати акцизну накладну форми «П» порядковий номер 4317 вона не була прийнята, з підстав відсутності відомостей про позивача в Єдиному реєстрі ліцензіатів та місць обігу пального;

- виключення ТОВ «Д-ОІЛ» з Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального на підставі Розпорядження №1067-рл позбавляє підприємство можливості здійснювати господарську діяльність з роздрібної торгівлі пальним.

1.2. Короткий зміст оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій

Чернівецький окружний адміністративний суд ухвалою від 13 грудня 2024 року, яка залишена в силі постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2025 року, задовольнив заяву ТОВ «Д-ОІЛ» про вжиття заходів забезпечення позову: заборонив ГУ ДПС вчиняти дії щодо внесення до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального інформації щодо анулювання ТОВ «Д-ОІЛ» ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним реєстраційний номер 2100004 терміном дії з 19 лютого 2021 року до 19 лютого 2026 року та/або вчинити дії щодо поновлення запису в Єдиному реєстрі ліцензіатів та місць обігу пального про дію (чинність) ліцензії реєстраційний номер 2100004 на право ТОВ «Д-ОІЛ» здійснювати роздрібну торгівлю пальним до набрання законної сили рішення у справі № 600/5185/24-а.

Встановлюючи наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з наступного:

- Позивач повідомив, що 19 листопада 2024 року та 13 грудня 2024 року при спробі зареєструвати акцизну накладну форми «П» порядковий номер 4317 вона не була прийнята, з підстав відсутності відомостей про Позивача в Єдиному реєстрі ліцензіатів та місць обігу пального;

- листом ГУ ДПС від 12 грудня 2024 року №20428/6/24-13-09-01-003 Позивача повідомлено, що на виконання ухвали Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року зупинено дію Розпорядження №1067-рл. Водночас, податковий орган зазначив, що в резолютивній вказаної ухвали відсутнє зобов`язання видалити записи про анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним;

- в ухвалі від 18 листопада 2024, якою забезпечено позов шляхом зупинення дії Розпорядження №1067-рл до набрання судовим рішенням у цій справі законної сили, суд дійшов висновку, що до розгляду справи по суті щодо законності або не законності розпорядження про анулювання ліцензії, таке анулювання суттєво впливає на ведення господарської діяльності Позивача, а саме: блокує формування доходу та виплати працівникам АЗС заробітної плати, призводить до негативних наслідків у взаємовідносинами з іншими суб`єктами господарювання, з якими укладені договори поставки нафтопродуктів, а також впливають на сплату податкових зобов`язань та наповнення державного бюджету. Це може призвести до невідворотних витрат та перепон у веденні господарської діяльності та безпосередньо впливає на наявні зобов`язання заявника в частині збереження робочих місць і виплати заробітної плати найманим працівникам;

- метою зупинення Розпорядження №1067-рл відповідно до ухвали Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року було повернення та збереження спірних правовідносин у первісному стані до набрання законної сили рішення суду в цій справі;

- ухвала суду від 18 листопада 2024 року фактично не виконується, а наслідки Розпорядження №1067-рл негативно впливають на можливість здійснення ТОВ «Д-ОІЛ» господарської діяльності відповідно до тих правовідносин, які існували до прийняття Розпорядження №1067-рл. Відтак вжиті вказаною ухвалою заходи забезпечення позову є недостатніми для збереження спірних правовідносин у первісному стані (до моменту прийняття оскаржуваного розпорядження);

- заявлений Позивачем спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

У постанові апеляційний суд погодився з тим висновком, що сформував суд першої інстанції.

2. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

2.1. Доводи Відповідача (особи, яка подала касаційну скаргу)

У касаційній скарзі Відповідач стверджує про відсутність підстав для застосованих судом першої інстанції заходів забезпечення позову, оскільки вони суперечать приписами частини другої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні заяв про забезпечення позову.

Вказує, що наведені Позивачем в заяві про забезпечення позову обґрунтування є лише припущеннями про можливе порушення прав чи інтересів ТОВ «Д-ОІЛ» у майбутньому та не свідчать про існування обставин, за яких їх поновлення стане неможливим чи ускладненим. А, отже, суди попередніх інстанцій помилково дійшли висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення.

Звертає увагу на те, що на стадії вирішення питання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову судом не може бути надана правова оцінка оскаржуваному акту індивідуальної дії, оскільки такі обставини можуть бути встановлені лише в ході судового розгляду справи по суті. Водночас вжиття заходів забезпечення позову у запропонований Позивачем спосіб фактично вирішило спір по суті, що суперечить меті їх застосування визначеній в статті 150 КАС України.

Зазначає, що суди попередніх інстанцій не встановили підстав вважати, що у випадку скасування Розпорядження №1067-рл рішення суду буде неможливо виконати чи його виконання буде суттєво ускладнено.

Вказує, що Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19 грудня 1995 року 481/95-BP (далі - Закон №481/95-BP) не передбачено процедури зупинення дії розпорядження про анулювання ліцензії.

Покликається на те, що Верховний Суд в постанові від 18 лютого 2021 року у справі №420/7063/20 виклав правовий висновок з приводу негативних наслідків для господарської діяльності позивача про те, що безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

2.2. Позиція Позивача (особи, що подала відзив на касаційну скаргу)

Позивач вважає оскаржувані судові рішення обґрунтованими і законними, просить залишити їх в силі, а касаційну скаргу - без задоволення.

У відзивах на касаційну скаргу Позивач зазначає, що доводи, викладені в касаційній скарзі є такими, що не відповідають діючим нормативно-правовим актам, фактичним обставинам справи та висновкам щодо застосуванням норм права, які викладено в постановах Верховного Суду.

Вказує, що як правильного зазначено судами попередніх інстанцій, обраний ним спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

Наводить доводи, які ним були викладені на обґрунтування необхідність вжиття ініційованих заходів забезпечення позову у відповідних заявах.

3. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

3.1. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Обговоривши доводи касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного проваджень, а також арґументи, наведені у відзивах на касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування судами норм процесуального права, колегія суддів виходить з такого.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу правомірності прийняття ГУ ДПС Розпорядження №1067-рл, яким Позивачу анулювано ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, реєстраційний номер 2100004 терміном дії з 19 лютого 2021 року до 19 лютого 2026 року, адреса роздрібної торгівлі пальним: Чернівецька область, Глибоцький район, село Чагор, вулиця Спортивна, 1, 1-А.

З посиланням на положення процесуального законодавства Позивач подав заяву про забезпечення позову, у якій просив до набрання судовим рішенням законної сили у цій справі заборонити ГУ ДПС вчиняти дії щодо внесення до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального інформації щодо анулювання ТОВ «Д-ОІЛ» ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним реєстраційний номер 2100004 терміном дії з 19 лютого 2021 року до 19 лютого 2026 року та/або вчинити дії щодо поновлення запису в Єдиному реєстрі ліцензіатів та місць обігу пального про дію (чинність) ліцензії реєстраційний номер 2100004 на право ТОВ «Д-ОІЛ» здійснювати роздрібну торгівлю пальним.

Частинами першою та другою статті 150 КАС України встановлено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно із Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів у конкретній справі з урахуванням, зокрема, розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2019 року у справі №705/4587/17, від 16 квітня 2024 року у справі №120/15171/23 сформулював правову позицію, згідно з якою, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

За сталою правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах від 27 квітня 2023 року у справі №140/8127/22, від 16 квітня 2024 року у справі №120/15171/23, від 4 грудня 2024 року у справі №500/3027/24, від 4 лютого 2025 року у справі № 280/8758/24, 20 лютого 2025 року у справі № 280/9044/24, 15 січня 2025 року у справі № 520/20854/24, для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи й поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини другої статті 150 КАС України.

У постанові від 13 березня 2025 року у справі № 160/23707/24 Верховним Судом зазначено, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

В постанові від 19 жовтня 2023 року у справі №440/9568/22 Верховний Суд вказав, що вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

У контексті наведених у касаційних скаргах та відзивах на них доводів, й встановлених судами попередніх інстанцій обставин цієї справи, Суд вважає за необхідне зазначити таке.

Суди попередніх інстанцій дослідили долучені Позивачем до заяв про забезпечення позову документи та встановили, що Позивач повідомив, що 19 листопада 2024 року та 13 грудня 2024 року при спробі зареєструвати акцизну накладну форми «П» порядковий номер 4317 вона не була прийнята з підстав відсутності відомостей про Позивача в Єдиному реєстрі ліцензіатів та місць обігу пального.

Також судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що листом ГУ ДПС від 12 грудня 2024 року №20428/6/24-13-09-01-003 Позивача повідомлено, що на виконання ухвали Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року зупинено дію Розпорядження №1067-рл. Водночас, податковий орган зазначив, що в резолютивній вказаної ухвали відсутнє зобов`язання видалити записи про анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним

Роблячи висновок про існування передбачених пунктом 1 частини другої статті 150 КАС України підстав для забезпечення позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, метою вжиття заходів забезпечення шляхом зупинення Розпорядження №1067-рл відповідно до ухвали Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року було повернення та збереження спірних правовідносин у первісному стані, до набрання законної сили рішення суду в цій справі. В зазначеній ухвалі суд дійшов висновку, що до розгляду справи по суті щодо законності або не законності розпорядження про анулювання ліцензії, таке анулювання суттєво впливає на ведення господарської діяльності Позивача, а саме: блокує формування доходу та виплати працівникам АЗС заробітної плати, призводить до негативних наслідків у взаємовідносинами з іншими суб`єктами господарювання, з якими укладені договори поставки нафтопродуктів, а також впливають на сплату податкових зобов`язань та наповнення державного бюджету. Це може призвести до невідворотних витрат та перепон у веденні господарської діяльності та безпосередньо впливає на наявні зобов`язання заявника в частині збереження робочих місць і виплати заробітної плати найманим працівникам;

Водночас, як на те покликаються суди попередніх інстанцій ухвала суду від 18 листопада 2024 року фактично не виконується, а наслідки Розпорядження №1067-рл негативно впливають на можливість здійснення ТОВ «Д-ОІЛ» господарської діяльності відповідно до тих правовідносин, які існували до його прийняття. Відтак, вжиті вказаною ухвалою заходи забезпечення позову є недостатніми для збереження спірних правовідносин у первісному стані (до моменту прийняття оскаржуваного розпорядження).

Отже фактично вживаючи заходи забезпечення позову суди попередніх інстанцій виходили виключно з того, що як було ними встановлено Відповідачем не виконується належним чином ухвала Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року.

При цьому, оскаржувані судові рішення у цій справі не містять жодного обґрунтованого мотиву, з якого суди дійшли висновку, що невжиття заходів забезпечення позову саме у вигляді заборони ГУ ДПС вчиняти дії щодо внесення до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального інформації щодо анулювання ТОВ «Д-ОІЛ» ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним реєстраційний номер 2100004 терміном дії з 19 лютого 2021 року до 19 лютого 2026 року та/або вчинити дії щодо поновлення запису в Єдиному реєстрі ліцензіатів та місць обігу пального про дію (чинність) ліцензії реєстраційний номер 2100004 на право ТОВ «Д-ОІЛ» здійснювати роздрібну торгівлю пальним може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Судами попередні інстанцій не вказано, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав Позивача, складність вчинення цих дій, у випадку невжиття саме зазначених заходів забезпечення позову та не встановлено, що витрати, пов`язані з відновлення прав, будуть значними.

Суд ще раз звертає увагу на те, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача.

Суди не надали належної оцінки доводам Позивача з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заяви щодо забезпечення позову. Судами не встановлено підстав, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам Позивача.

З оскаржуваних судових рішень та доводів Позивача не вбачається наявності виняткового, виключного випадку, який би зумовлював існування передбачених процесуальним законом підстав для забезпечення позову у визначений Позивачем спосіб й вимагав невідкладного та негайного вжиття таких заходів з тією метою, яка закладена законодавцем у інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що заявником не доведено, а судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено і не підтверджено, у передбаченому процесуальним законом порядку, наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову за заявою Позивача.

Крім того, статтею 151 КАС України встановлений чіткий перелік видів забезпечення позову, зокрема позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Суд позбавлений можливості забезпечити позов іншим шляхом ніж передбачено процесуальним законодавством України.

Таким чином, забезпечивши позов шляхом заборони ГУ ДПС вчиняти дії щодо внесення до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального інформації щодо анулювання ТОВ «Д-ОІЛ» ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним реєстраційний номер 2100004 терміном дії з 19 лютого 2021 року до 19 лютого 2026 року та/або вчинити дії щодо поновлення запису в Єдиному реєстрі ліцензіатів та місць обігу пального про дію (чинність) ліцензії реєстраційний номер 2100004 на право ТОВ «Д-ОІЛ» здійснювати роздрібну торгівлю пальним до набрання законної сили рішення у справі № 600/5185/24-а не дотрималися норм процесуального законодавства.

Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій надано неправильну правову оцінку підставам застосування заходів забезпечення адміністративного позову, заявленим у заяві про забезпечення позову, на відповідність їх вимогам частини другої статті 150 КАС України.

3.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами пункту 3 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Частиною першою статті 351 КАС України встановлено, що суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Провівши касаційний розгляд справи у межах доводів і вимог касаційної скарги, які слугували підставою для відкриття касаційного провадження у справі, та повноважень, визначених статтею 341 КАС України, Верховний Суд дійшов висновку про те, що суди першої та апеляційної інстанцій, задовольняючи заяву Позивача про забезпечення позову, неправильно застосували норми матеріального та допустили порушення норм процесуального права, не взяли до уваги усі обставини, які мали значення для правильного вирішення питання щодо забезпечення позову, внаслідок чого ухвалили судові рішення, які не відповідають закону, а тому підлягають скасуванню.

З огляду на це колегія суддів вважає, що касаційну скаргу ГУ ДПС необхідно задовольнити, ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2025 року - скасувати з ухваленням рішення, яким в задоволенні заяви ТОВ «Д-ОІЛ» про забезпечення позову відмовити.

Керуючись статтями 345, 351, 355, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області задовольнити.

Ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2025 року скасувати.

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Д-ОІЛ» про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Н.Є. Блажівська

Судді: І.А. Васильєва

І.Л. Желтобрюх