Справа № 140/3536/25
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2025-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2025 року ЛуцькСправа № 140/3536/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій щодо нарахування та виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2010, 2011, 2012 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2010, 2011, 2012 роки без урахування в складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі Постанова №889); зобов`язання здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням раніше виплачених сум) грошової допомоги на оздоровлення за 2010, 2011, 2012 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2010, 2011, 2012 роки з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що у період з 14 жовтня 2009 року по 13 жовтня 2012 року проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 Внутрішніх військ МВС України (тепер Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України). Водночас під час проходження військової служби відповідач з порушенням норм законодавства здійснював нарахування та виплату допомоги на оздоровлення за 2010-2012 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2010-2012 роки, а саме без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889.

Позивач з метою захисту порушених прав просив позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відзиві на позовну заяву (а.с.25-30) відповідач позовні вимоги не визнав, вказавши, що ОСОБА_1 виплачена грошова допомога на оздоровлення за 2010, 2011, 2012 роки, однак виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2010, 2011, 2012 роки не було здійснено з підстав неподання відповідного рапорту до командування частини.

Відповідач також вважає, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити також через пропуск позивачем строку звернення до суду.

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від сторін не надходило.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Не є спірною та обставина, що ОСОБА_1 з 14 жовтня 2009 року по 13 жовтня року проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 Внутрішніх військ МВС України, що підтверджується записами військового квитка серії НОМЕР_2 (а.с.17-18) та трудової книжки серії НОМЕР_3 (а.с.5 зворот).

Як видно з особистих карток грошового забезпечення за 2010-2013 роки, під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 позивачу було проведено нарахування та виплату, зокрема, грошової допомоги на оздоровлення у 2010 році у сумі 1200,00 грн, у 2011 році у сумі 1500,00 грн, у 2012 році у сумі 728,75 грн (а.с.33-35).

Предметом цього спору є питання нарахування та виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2010, 2011, 2012 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2010, 2011, 2012 роки з місячного грошового забезпечення, у складі якого, як вважає позивач, має бути врахована додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №889.

Передусім на аргументи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду із позовом суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 липня 2024 року у справі №990/156/23 зазначила, що норма статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

Військова служба є публічною службою у розумінні пункту 17 частини першої статті 4 КАС України.

Верховний Суд у складі cудової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в постанові від 21 березня 2025 року у справі №460/21394/23, вирішуючи питання щодо застосування статті 233 КЗпП України в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати, дійшов таких висновків: якщо мають місце тривалі правовідносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01 липня 2022 року №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон №2352-IX, чинний з 19 липня 2022 року), то у такому випадку правове регулювання правовідносин, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції, частиною другою якої було визначено, що особа (працівник, службовець) має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-IX, якою уже встановлено строк звернення до суду).

Отже, до правовідносин, які мали місце у 2010 - 2012 роках належить застосовувати частину другу статті 233 КЗпП України, якою не було без обмежено будь-яким строком право звернення до суду з вимогами щодо оплати праці (грошового забезпечення).

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з пунктом 2 статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За приписами абзаців першого, другого пункту 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (чинна до 28 лютого 2018 року) було установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пункт 1 статті 10-1 Закону №2011-XII передбачає, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Також підпунктом 3 пункту 5 Постанови №1294 було надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям внутрішніх військ МВС (далі - військовослужбовці), які займають посади в Головному управлінні внутрішніх військ, управліннях територіальних командувань, навчальних закладах, з`єднаннях, військових частинах і установах внутрішніх військ МВС визначала Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, яка була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 15 вересня 2010 року №436 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11 жовтня 2010 року за №908/18203; далі Інструкція №436, чинна до 12 серпня 2014 року).

Відповідно до підпунктів 3.16.1, 3.16.2 пункту 3.16 розділу III Інструкції №436 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) за рішенням командира військової частини може надаватися в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі військової частини, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, на яке військовослужбовець має право згідно із законодавством України на день звернення. Розмір матеріальної допомоги визначається комісією на підставі інформації, наданої фінансовим відділенням (службою) військової частини про затверджений фонд грошового забезпечення та можливість чи неможливість проведення виплати. Склад комісії затверджується наказом командира військової частини.

Матеріальна допомога надається військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) на підставі рапорту та підтверджувальних документів - у кожному конкретному випадку. Рішення комісії оформляється протоколом, який затверджується командиром військової частини, і разом з рапортами військовослужбовців, наявними підтверджувальними документами, передаються до фінансового органу для виплати матеріальної допомоги. Матеріальна допомога військовослужбовцям надається за місцем штатної служби.

Згідно з підпунктом 3.17.1 пункту 3.17 розділу III Інструкції №436 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) в разі вибуття в щорічну основну відпустку виплачується грошова допомога для оздоровлення, що не перевищує місячного грошового забезпечення, на яке військовослужбовець має право згідно із законодавством України на день вибуття в щорічну основну відпустку.

З витребуваних судом особистих карток на грошове забезпечення встановлено, що під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 позивачу було проведено нарахування та виплату грошової допомоги на оздоровлення у 2010 році у сумі 1200,00 грн (період відпустки з 01 травня 2010 року по 30 травня 2010 року), у 2011 році у сумі 1500,00 грн (період відпустки з 01 жовтня 2011 року по 30 жовтня 2011 року), у 2012 році у сумі 728,75 грн.

Водночас, як видно з особистих карток на грошове забезпечення за 2010 2012 роки, позивачу у спірний період допомога для вирішення соціально-побутових питань не виплачувалася.

Вирішуючи спір в частині включення при обчисленні грошової допомоги на оздоровлення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889 (чинна з 02 жовтня 2010 року до 01 березня 2018 року), суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 1 Постанови №889 (в первинній редакції) з 1 жовтня 2010 року щомісячну додаткову грошову винагороду установлено військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади плаваючого та льотного складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби та льотного складу внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Пункт 1 Постанови №889 (зі змінами, чинними з 01 серпня 2012 року) передбачав виплату щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та Державної прикордонної служби, особам начальницького складу, які проходять службу на посадах льотного складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій.

Із наданих суду документів (особистих карток на грошове забезпечення за 2010 - 2012 роки) слідує, що ОСОБА_1 (який обіймав посаду стрільця у патрульній роті) додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №889, не була встановлена.

Окремо суд зауважує, що грошова допомога на оздоровлення у 2010 році була виплачена позивачу у сумі 1200,00 грн з підстав надання відпустки у період з 01 травня 2010 року по 30 травня 2010 року, тоді як положення Постанови №889 застосовувалися з 01 жовтня 2010 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що за встановлених обставин відсутні підстави вважати, що відповідачем було порушено права позивача в частині нарахування та виплати грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2010, 2011, 2012 роки з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, та позивачем протилежного не доведено, що вказує на відсутність підстав для задоволення взаємопов`язаних позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк