Справа № 560/17323/24
Суддя: Польовий О.Л.
Дата ухвалення: 2025-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

26 серпня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Польового О.Л. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому з урахування заяви про збільшення позовних вимог просить:

1. Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років у розмірі 25% посадового окладу з 01.11.2024 по 06.11.2024 згідно телеграми Міністра оборони України від 16.01.2024 №183/УД та наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260.

2. Зобов`язати відповідача виплатити оклад за військовим званням та надбавки за вислугу років у розмірі 25% посадового окладу з 01.11.2024 по 06.11.2024 згідно телеграми Міністра оборони України від 16.01.2024 №183/УД та наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260.

3. Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260.

4. Зобов`язати відповідача виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260.

5. Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260.

6. Зобов`язати відповідача виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260.

7. Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, (як учаснику бойових дій) у кількості 14 діб за 2024 рік, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260.

8. Зобов`язати відповідача виплатити грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки (як учаснику бойових дій) у кількості 14 діб за 2024 рік, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260.

9. Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової компенсації за 13 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік.

10. Зобов`язати відповідача виплатити грошову компенсацію за 13 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік.

11. Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової компенсації за 30 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік.

12. Зобов`язати відповідача виплатити грошову компенсацію за 30 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік.

13. Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 4% місячного забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25% місячного грошового забезпечення за період з 25.07.2023 по 06.11.2024.

14. Зобов`язати відповідача виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 4% місячного забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25% місячного грошового забезпечення за період з 25.07.2023 по 06.11.2024.

15. Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі до 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), з 01.06.2024 по 06.11.2024 включно.

16. Зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі до 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), з 01.06.2024 по 06.11.2024 включно.

17. Стягнути з відповідача на користь позивача середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 06.11.2024 по день фактичного розрахунку.

18. Визнати протиправним та скасувати пункт 25.2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.01.2024 №185.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що при звільненні відповідач протиправно на здійснив з ним усіх необхідних розрахунків. Позивач вважає, що має право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Крім цього, останній зазначив, що у період з 15.10.2023 по 06.11.2024 проходив безперервне лікування, тому у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваного наказу від 07.01.2024.

У відзиві на позов відповідач не погодився з доводами позивача. Зазначив, що позивачу виплачене грошове забезпечення в повному розмірі. Наказ від 07.01.2024 №185 прийнятий у зв`язку з наявністю Свідоцтва про хворобу позивача №112, яким останній визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Оскільки відповідач вважає наказ від 07.01.2024 правомірним, тому зазначив, що у військової частини були відсутні підстави для виплати позивачу грошового забезпечення після 04.05.2024.

Хмельницький окружний адміністративний суд здійснює розгляд адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши докази, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2024 №185 на підставі пункту 17 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, та окремого доручення Міністра оборони України від 22.06.2024 №3740/уд позивачу призупинена виплата грошового забезпечення (в тому числі додаткової винагороди) з 04.05.2024 на підставі свідоцтва про хворобу №122, затвердженого Центральною ВЛК 03.05.2024.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 31.10.2024 №279-РС позивач звільнений з військової служби відповідно до частини четвертої пункту 2 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у відставку за пунктом "б" за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2024 №314 позивач виключений зі списків особового складу військової частини з 06.11.2024.

Не погоджуючись із розміром виплаченого грошового забезпечення та із наказом від 01.07.2024 №185, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Досліджуючи правомірність наказу військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2024 №185 суд враховує наступне.

Так, пунктом 25.2 вказаного наказу на підставі пункту 17 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, та окремого доручення Міністра оборони України від 22.06.2024 №3740/уд позивачу призупинена виплата грошового забезпечення (в тому числі додаткової винагороди) з 04.05.2024 на підставі свідоцтва про хворобу №122, затвердженого Центральною ВЛК 03.05.2024.

Суд враховує, що згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 роз`яснив, що закон чи інший нормативно-правовий акт не може поширювати свою дію на правовідносини, які виникли та існували до набрання ним чинності, окрім випадків, прямо передбачених Конституцією.

Призупинення виплати грошового забезпечення позивача з 04.05.2024 наказом, прийнятим лише 01.07.2024, фактично є застосуванням зворотної дії у часі, що прямо заборонено Конституцією України та суперечить принципу верховенства права.

Крім цього, оскаржуваним наказом позивачу призупинена виплата грошового забезпечення як військовослужбовцю, який має рішення військово-лікарської комісії про виключення з військового обліку та з переоглядом через 612 місяців.

Водночас відповідно до матеріалів справи свідоцтвом про хворобу №122, затвердженим Центральною ВЛК 03.05.2024, позивач визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку без будь-яких переоглядів.

Тобто, висновок ВЛК, який фактично застосував відповідач у наказі, не відповідає змісту свідоцтва про хворобу позивача. Це свідчить про те, що наказ прийнятий на підставі недостовірного відображення медичного висновку.

Також суд враховує, що відповідно до абзацу 29 розділу ХХХІV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260), військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані ВЛК обмежено придатними або непридатними до військової служби з переоглядом через 612 місяців та зараховані у розпорядження командирів, протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою. Надалі таким військовослужбовцям щомісячно виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 грн.

Таким чином, навіть у випадку встановлення непридатності з переоглядом, Порядок №260 прямо передбачає збереження за військовослужбовцем права на отримання грошового забезпечення у визначеному обсязі.

Більше того, застосований відповідачем підхід суперечить логіці та змісту Порядку №260, оскільки законодавець диференціює лише умови виплати залежно від наявності чи відсутності переогляду, але не передбачає повного припинення виплати грошового забезпечення військовослужбовця.

Отже, суд дійшов висновку, що пункт 25.2 наказу військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2024 №185 є протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення, суд враховує наступне.

Статтею 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон №2011-ХІІ) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до матеріалів справи позивачу не виплачені оклад за військовим званням та надбавки за вислугу років у розмірі 25% посадового окладу з 01.11.2024 по 06.11.2024.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що позивачу за вказаний період не виплачене грошове забезпечення на підставі наказу військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2024 №185.

Оскільки пункту 25.2 наказу від 01.07.2024 №185 підлягає скасуванню, тому військова частина зобов`язана забезпечити поновлення нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 01.11.2024 по 06.11.2024.

Виплата грошового забезпечення є прямим наслідком скасування пункту 25.2 протиправного наказу і має на меті відновлення порушених прав позивача, запобігання шкоді, завданій незаконним призупиненням, та забезпечення законності у сфері нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовцям.

Таким чином, позовні вимоги про зобов`язання відповідача виплатити позивачу оклад за військовим званням та надбавки за вислугу років у розмірі 25% посадового окладу з 01.11.2024 по 06.11.2024 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до довідки від 21.12.2024 №133/10812 військова частина при звільненні виплатила позивачу 25043,48 грн грошової допомоги на оздоровлення, 35895,65 грн компенсації за невикористані 43 дні основної відпустки, 11686,96 грн компенсації за невикористані 14 днів додаткової відпустки, 15026,09 грн одноразової допомоги при звільненні.

З вказаних сум на підставі наказу від 01.07.2024 №185 військова частина утримала 22619,96 грн переплати грошового забезпечення.

Оскільки зазначений наказ в частині призупинення виплати позивачу грошового забезпечення підлягає скасуванню, тому військова частина не мала законних підстав самостійно визначати наявність переплати грошового забезпечення позивача та утримувати з останнього будь-які кошти.

Відповідно, з моменту скасування пункту 25.2 наказу військова частина повинна повернути позивачу незаконно утримані кошти та забезпечити повну виплату належних сум грошового забезпечення та одноразових виплат при звільненні.

Отже, позовні вимоги про зобов`язання відповідача виплатити позивачу грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік, грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки (як учаснику бойових дій) у кількості 14 діб за 2024 рік, грошову компенсацію за 13 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік та 30 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік, одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 4% місячного забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25% місячного грошового забезпечення за період з 25.07.2023 по 06.11.2024 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168).

Відповідно до пункту 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Абзацом 5 пункту 1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Також згідно з пунктом 1-2 Постанови №168 до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії; захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення); загинули (померли) внаслідок отриманого після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини (виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).

Тобто, норми Постанови №168 передбачають встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, а саме: пов`язаність поранення (контузія, травма, каліцтво) військовослужбовця із захистом Батьківщини, а також таке поранення є тяжким за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії. Вказаний порядок не передбачає наявність довідки ВЛК про необхідність тривалого лікування.

Відповідно до пункту 9 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.

Військовослужбовцям строкової військової служби, які перебувають у відрядженнях, відпустках і на лікуванні в лікарняних закладах, грошове забезпечення виплачується за весь період перебування у відрядженнях, відпустках і на лікуванні.

Відповідно до пункту 11 розділу ХХХІV Порядку №260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Порядок №260 також не містить норми про необхідність подання довідки ВЛК про необхідність тривалого лікування, для отримання виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 22.10.2023 №1076 про обставини поранення (травми, контузії, каліцтва) ОСОБА_1 15.10.2023 отримав поранення під час безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини.

Відповідач у відзиві на позов зазначив, що виплата позивачу додаткової винагороди в розмірі 100000 грн за період з 01.06.2024 по 06.11.2024 зупинена на підставі наказу від 01.07.2024 №185. Однак як зазначено вище пункт 25.2 вказаного наказу підлягає скасуванню.

Крім цього, відповідно до свідоцтва про хворобу №599/3 позивач перебував на лікуванні, зокрема, у період з 14.05.2024 по 25.07.2024 в Клінічному медичному центрі Загреб, Республіка Хорватія, з 25.07.2024 по 06.11.2024 у ВМКЦ ЗР.

Тобто, безперервність лікування позивача у стаціонарі підтверджена поданими доказами позивачем доказами.

Таким чином, позивач має право на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 01.06.2024 по 06.11.2024.

Позивач також просить зобов`язати відповідача виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік.

Вирішуючи вказану вимогу, суд враховує, що згідно із пунктами 1, 2, 7, 9 розділу XXIV Порядку №260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється виключно за рапортом військовослужбовця з обґрунтуванням наявності визначених підстав, а умовами проведення означеного платежу є окреме рішення Міністра оборони України та фізична наявність видатків на асигнування у кошторисі Міністерства оборони України.

Водночас позивач не надав суду доказів на підтвердження звернення до відповідача під час проходження служби із рапортом про нарахування та виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік.

Таким чином, позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань є необґрунтованими, а відтак, в цій частині позову слід відмовити.

Разом з тим, статтею 116 Кодексу законів про працю України на підприємство, установу, організацію покладений обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За змістом частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Аналіз статей 116, 117 Кодексу законів про працю України, які передбачають обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні, а також те, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку, дають підстави для висновку, що в спірних правовідносинах зазначений строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні ще не розпочався, оскільки відсутній факт остаточного розрахунку з позивачем.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 30.09.2020 у справі №120/1407/19-а.

Таким чином, вимога про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні є передчасною та задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, позовні вимоги слід задоволити частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 25.2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.01.2024 №185.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягає у невиплаті ОСОБА_1 в повному розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років у розмірі 25% посадового окладу з 01.11.2024 по 06.11.2024, грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, (як учаснику бойових дій) у кількості 14 діб за 2024 рік, грошової компенсації за 13 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік, грошової компенсації за 30 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 4% місячного забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25% місячного грошового забезпечення за період з 25.07.2023 по 06.11.2024, додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" із розрахунку до 100000,00 грн на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, в період з 01.06.2024 по 06.11.2024.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років у розмірі 25% посадового окладу з 01.11.2024 по 06.11.2024, грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, (як учаснику бойових дій) у кількості 14 діб за 2024 рік, грошової компенсації за 13 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік, грошової компенсації за 30 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 4% місячного забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25% місячного грошового забезпечення за період з 25.07.2023 по 06.11.2024, додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" із розрахунку до 100000,00 грн на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, в період з 01.06.2024 по 06.11.2024, з урахуванням проведених виплат.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 )

Головуючий суддя О.Л. Польовий