Справа № 160/17869/25
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2025-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В.
19 червня 2025 року ОСОБА_1 звернувся Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області вчинити певні дії, а саме: зарахувати до пенсії за віком на пільгових умовах роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 затверджених Кабінетом Міністрів України, з 05.10.1992 по 29.08.1997, з 10.09.1997 по 22.09.1997, з 22.12.1997 по 22.12.1998, з 04.11.2002 по 30.06.2005, з 27.12.2005 по 18.12.2014, з можливістю отримання пенсії з 08.11.2024 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту 2 частини 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV. Оскільки позивач має більше 15 років пільгового стажу на підземних роботах в шахті, пенсія йому повинна бути призначена у розмірі, передбаченому статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», однак пенсія йому розрахована без застосування статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». З такими діями Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивач не погоджується, вважає, що відповідачем безпідставно не зараховано до його пільгового страхового стажу за Списком № 1 спірні періоди роботи та відмовлено в перерахунку пенсії відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».
Ухвалою від 23 червня 2025 року суд відкрив провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
Відповідач правом на надання відзиву не скористався.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 07 липня 2024 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту 2 частини 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV.
08 листопада 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив зарахувати до його пільгового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії, період роботи за Списком № 1 з 05.10.1992 по 29.08.1997, з 10.09.1997 по 22.09.1997, з 22.12.1997 по 22.12.1998, з 04.11.2002 по 30.06.2005, з 27.12.2005 по 18.12.2014 та здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з урахуванням статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».
Не погоджуючись із діями відповідача щодо відмови в зарахуванні періодів його роботи до пільгового стажу за Списком №1 відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною першою статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України № 1058-ІV встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Наказом міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 № 383 затверджено Порядок застосування Списків 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок № 383).
Пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» № 637 від 12 серпня 1993 року (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
Основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17, від 04 березня 2020 року у справі № 367/945/17 та від 27 квітня 2020 року у справі № 367/4230/17.
Як встановлено судом, трудова книжка позивача серії НОМЕР_2 містить наступні записи:
- 05.10.1992 - переведений учнем гірника підземного з повним робочим днем під землею;
- 19.10.1992 - спрямований на курси «гірничий підземний» з відривом від виробництва на 1 місяць;
- 15.12.1992 - переведений гірничо-робітником підземний третій розряд з повним робочим днем ??під землею;
- 11.11.1993 звільнений за ст. 36 п. 3 КЗпП України, у зв`язку із мобілізацією до Збройних Сил України;
- 18.07.1995 - прийнятий гірником підземним третього розряду на повний робочий день під землею;
- 01.09.1995 - спрямований на 4,5 місячні курси за професією «гірник очисного забою» без відриву від виробництва;
- 16.11.1995 - переведений гірником десятого вибою підземним п`ятого розряду з повним робочим днем ??під землею;
- 29.08.1997 - звільнений за власним бажанням;
- 10.09.1997 - прийнятий підземним гірником очисного вибою з повним робочим днем ??під землею;
- 22.09.1997 звільнений за прогули без поважних причин ст. 40 п. 4 КЗпП України;
- 22.12.1997 - прийнятий гірником забою підземним п`ятого розряду з повним робочим днем ??під землею;
- 22.12.1998 - звільнений за власним бажанням;
- 04.01.1999 - прийнятий машиністом вугільної котельні (посада не належить до списку № 1);
- 04.11.2002 - прийнятий підземним гірником 3р. на ділянку № 5 з повним робочим днем ??у шахті;
- 30.06.2005 звільнений за власним бажанням;
- 27.12.2005 - прийнято гірником підземним 3 розряди на ділянку МДРБУ-1 з повним робочим днем ??під землею;
- 20.11.2006 - переведений гірником підземним 4 розряди на ділянку МДРСУ-1 з повним робочим днем ??під землею;
- 17.03.2014 - спрямований на курси УКК з професії гірник з ремонту горнах виробок за 150414;
- 14.05.2014 - продовження гірничорудної практики учнем учнем гірничо рудного по ремонту гірничорудних виробок 3 розряди на ділянку МДРБУ-1 з повним робочим днем ??під землею;
- 02.07.2014 - переведений гірником з ремонту горнах виробок 4 розряду на ділянку МДРСУ-1 із повним робочим днем ??під землею;
- 18.12.2014 - звільнений за власним бажанням.
Отже, записи трудової книжки позивача щодо спірних періодів роботи містять повну інформацію про роботу на пільгових умовах та повні відомості про характер виконуваних робіт, а посади на яких працював позивач у спірний період передбачені списком Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пільгову пенсію за віком, що не заперечується відповідачем.
Отже, зайнятість позивача повний робочий день на підземних роботах у спірні періоди повністю підтверджується записами трудової книжки та довідками про підтвердження наявного трудового стажу, наданими підприємством.
Відмовляючи в зарахуванні пільгового стажу відповідач не навів жодних доказів, які б спростовували факт роботи позивача повний робочий день у шкідливих та важких умовах праці або інших доказів, які підтверджували б не виконання роботи за зазначеною професією у спірний період.
Суд не погоджується з вказаними твердженнями відповідача та зазначає, що статтею 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" тимчасово окупована російською федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Датою початку тимчасової окупації російською федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року.
Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією російської федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідно до ст.2 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.
У 1971 році Міжнародний суд ООН у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, приклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів; документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян (так звані "намібійські винятки").
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996 р., §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus V. Turkey, 10.05.2001 р.) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016 р.): "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, вважають судді ЄСПЛ, для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".
При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Отже, право особи на отримання пенсійних виплат не може бути поставлено у залежність від можливості органів Пенсійного фонду України здійснювати ці повноваження (зокрема у зв`язку воєнним станом та неможливістю проведення перевірки періодів роботи/навчання, тощо, з підстав розташування підприємств, установ, організацій, закладів тощо на тимчасово окупованій території України).
Неможливість проведення перевірки даних на підприємстві, установі, організації які розташовані на тимчасово окупованій території, не дає підстав для відмови у зарахуванні стажу роботи, при умові його підтвердження записами в трудовій книжці, та не може позбавляти особу її конституційного права на соціальний захист.
Вказані висновки щодо застосування норм права узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 23.01.2018 р. у справі № 583/3292/17, від 30.08.2018 р. у справі № 234/3038/17, від 11.12.2018 р. у справі № 360/1628/17, від17.07.2019 р. у справі № 302/757/17-а, від 21.02.2020 р. у справі № 701/1196/16-а, від 04.03.2020 р. у справі № 235/2008/17, від 08.04.2020 р. у справі № 242/1568/17.
Суд зазначає, що право особи на отримання пенсії, як складової частини права на соціальний захист, є її конституційним правом, що гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України. Таким чином, позивач не може бути позбавлений свого законного права на призначення пенсії через неможливість здійснення відповідачем перевірки достовірності наданої ним довідки, оформленої установою що знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території України.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської соціальної хартії та ч.ч.1, 3 ст.46 Конституції України працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з вторгненням російської федерації на територію України та військовою агресією по відношенню до громадян України відповідачем не може бути відмовлено у врахуванні періоду роботи позивача з 05.10.1992 по 29.08.1997, з 10.09.1997 по 22.09.1997, з 22.12.1997 по 22.12.1998, з 04.11.2002 по 30.06.2005, з 27.12.2005 по 18.12.2014, оскільки останні повністю підтверджуються записами у трудовій книжці.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що дії пенсійного органу щодо незарахування до пільгового стажу за Списком № 1 періодів роботи ОСОБА_1 з 05.10.1992 по 29.08.1997, з 10.09.1997 по 22.09.1997, з 22.12.1997 по 22.12.1998, з 04.11.2002 по 30.06.2005, з 27.12.2005 по 18.12.2014.
Як встановлено судом, позивачу призначено пенсію відповідно до п.2 ч. 1 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 18.09.2024 року.
Оскільки, суд визнав протиправними дії щодо незарахування спірного періоду роботи до пільгового стажу позивача з 05.10.1992 по 29.08.1997, з 10.09.1997 по 22.09.1997, з 22.12.1997 по 22.12.1998, з 04.11.2002 по 30.06.2005, з 27.12.2005 по 18.12.2014, позивач має необхідний стаж роботи (15 років), який дає право на обчислення пенсії відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».
Відповідно до пункту 1.8 розділу I Постановою Пенсійного фонду№ 21-1 Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал або засобами Порталу Дія днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі або засобами Порталу Дія заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).
Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій, якщо інше не передбачено цим Порядком), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.
Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбаченихчастиною четвертоюстатті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон).
Отже, враховуючи, що позивач протягом трьох місяців з дня призначення пенсії, звернувся до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії з додаванням додаткових документів та просив, крім іншого провести перерахунок пенсії з урахуванням положень Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», перерахунок пенсії позивача слід провести з дня призначення пенсії, а саме з 18.09.2024 року.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням вищевикладеного, суд робить висновок, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з такого.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач при зверненні до суду сплатив судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1211,20 грн.
Позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви до суду в сумі 1211,20 грн, який потрібно стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до пільгового стажу за Списком № 1 періодів роботи з 05.10.1992 по 29.08.1997, з 10.09.1997 по 22.09.1997, з 22.12.1997 по 22.12.1998, з 04.11.2002 по 30.06.2005, з 27.12.2005 по 18.12.2014 та у здійсненні перерахунку та виплати пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи ОСОБА_1 з 05.10.1992 по 29.08.1997, з 10.09.1997 по 22.09.1997, з 22.12.1997 по 22.12.1998, з 04.11.2002 по 30.06.2005, з 27.12.2005 по 18.12.2014 та здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком пільгових умовах відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», з дати її призначення - 18.09.2024 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук