Справа № 160/25588/24
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2025-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 серпня 2025 року м. Дніпросправа № 160/25588/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 в адміністративній справі №160/25588/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання рішення та дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №44 від 05 липня 2024 року, яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсії за віком за Списком №2 відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з недосягненням пенсійного віку;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформленні листом № 0400-010307-8/169698 від 16 серпня 2024 року щодо відмови у зарахуванні у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком, згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів роботи з 21.09.1992 р. по 31.10.1993 р., з 01.01.2004 р. по 19.04.2021 р. та з 23.02.2022 р. по 05.10.2022 р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області:

- зарахувати до страхового стажу у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком, згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи ОСОБА_1 з 21.09.1992 р. по 31.10.1993 р., з 01.01.2004 р. по 19.04.2021 р. та з 23.02.2022 р. по 05.10.2022 р.;

- з 10 червня 2024 року призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 р., на підставі заяви про призначення пенсії №467 від 28.06.2024 р.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона звернулась з заявою про призначення пільгової пенсії за Списком№2, разом з тим, в призначенні пенсії відмовлено з підстав недосягнення пенсійного віку та відсутності пільгового стажу. Позивач вважає вказану відмову необгрунтованою та безпідставною оскільки пільговий та страховий стаж підтверджено записами трудової книжки та уточнюючими довідками.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 в адміністративній справі №160/25588/24 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №44 від 05 липня 2024 року, яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсії за віком за Списком №2 відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з недосягненням пенсійного віку. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформленні листом № 0400-010307-8/169698 від 16 серпня 2024 року щодо відмови у зарахуванні у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком, згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів роботи з 21.09.1992 р. по 31.10.1993 р., з 01.01.2004 р. по 19.04.2021 р. та з 23.02.2022 р. по 05.10.2022 р. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком, згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи ОСОБА_1 з 21.09.1992 р. по 31.10.1993 р., з 01.01.2004 р. по 19.04.2021 р. та з 23.02.2022 р. по 05.10.2022 р. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву від 28.06.2024 ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 р., з врахуванням висновків суду. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

що 28 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення/перерахунок пенсії встановленого зразка, через портал Пенсійного фонду України, що підтверджується заявою про призначення пенсії від 28.06.2024 та роздруківкою з порталу електронних послуг Пенсійного фонду України щодо прийняття до розгляду заяви № 467 про призначення пенсії з переліком доданих документів.

До поданої через портал заяви були додані: паспорт та РНОКПП, довідка про реєстрацію місця проживання № 9398 від 23.06.2021, свідоцтво про одруження НОМЕР_2 , диплом НОМЕР_3 , військовий квиток НОМЕР_4 , довідка №553 від 10.05.2024, витяг з особової справи, витяг з наказу №284 від 07.10.2022, трудова книжка НОМЕР_5 , довідка №679/24 від 07.05.2024, наказ про атестацію №40 від 29.06.1995 з переліком посад за Списком №2, наказ про атестацію №135 від 09.10.2000 з переліком посад за Списком №2, наказ про атестацію №199 від 01.07.2002 з переліком посад за Списком №2, наказ про атестацію №341 від 01.10.2007 з переліком посад за Списком №2, довідка №679/24-11 від 07.05.2024, довідка №1107/24 від 24.06.2024, довідка за реквізитами.

У зв`язку з тим, що заява про призначення пенсії за віком встановленої форми не передбачає можливості обрання закону, згідно якого майбутній пенсіонер просить призначити пенсію, тому у цей же день 28.06.2024 позивачем через портал електронних послуг Пенсійного фонду України було направлено заяву № ВЕБ-04001- Ф-С-24-109387 щодо призначення пенсії за віком за Списком № 2, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020, що підтверджується роздруківкою з цього порталу.

29 червня 2024 року позивачем на адресу Відповідача-1 поштою було відправлено цю ж заяву щодо призначення пенсії за віком за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного суду №1-р/2020 від 23.01.2020 (оригінал у відповідача 1). Заява була відправлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення № 330 і отримана адресатом 02.07.2024, що підтверджується фіскальним чеком №330 з Укрпошти та повідомленням про вручення.

У зазначеній заяві щодо призначення пенсії за віком за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020, поданій через портал електронних послуг Пенсійного фонду України та відправленій поштою, позивач просила:

1. Зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1989 по 30.06.1992; період отримання допомоги по безробіттю 21.04.2021 по 16.01.2022;

2. Зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 період роботи з 01.11.1993 по 28.02.2011 в Обласному комунальному закладі «Криворізький протитуберкульозний диспансер №2», згідно довідки N° 679/24 від 07.05.2024;

3. Зарахувати у подвійному розмірі для обчислення пенсії згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи ОСОБА_1 з 21.09.1992 по 19.04.2021 в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», згідно довідки № 679/24-И від 07.05.2024, та з 23.02.2022 по 05.10.2022 в КП «Криворізький шкірно-венерологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради, згідно довідки №1107/24 від 24.06.2024;

4. З 10 червня 2024 року призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком за Списком №2, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач 2) №44 від 05 липня 2024 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком за Списком № 2 та зазначено:

«...Пенсійний вік, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі-Закону № 1058) (Список № 2), становить 55 років.

Вік заявника 50 років.

Необхідний страховий стаж, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058(Список № 2), становить 25 років.

Необхідний пільговий стаж на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058(Список № 2), становить 10 років.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону № 1058: жінкам на 1 пік за кожні 2 роки такої роботи.

Згідно статті 24 Закону № 1058, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі-Закон № 1788), робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого- анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Крім того, стаж роботи в патолого-анатомічних, реанімаційних, інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі до 31.12.2003.

Страховий стаж з урахуванням ст. 60 Закону № 1788 становить 44 роки 04 місяці 22 дні.

Пільговий стаж з урахуванням ст. 60 Закону 1788 за Списком № 2 становить 25 років 22 дні.

За доданими документами до страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди трудової діяльності.

Згідно відомостей реєстру застрахованих осіб зараховано всі періоди трудової діяльності.

Не працює.

Дата з якої особа має право на пенсійну виплату - 10.06.2029.

Враховуючи вищевикладене, гр. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по списку № 2, відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в зв`язку з ненастанням пенсійного віку».

Не погодившись з відмовою позивач звернулась до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач на час звернення за призначенням пенсії досягла необхідного віку, мала необхідний страховий і пільговий стаж, що згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, є обов`язковими умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, а тому спірне рішення про відмову в призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню. Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України, а тому дійшов висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 19.04.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 року рішенні №1-р/2020, та з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини першої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі по тексту - Закон №1058) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із частиною першої статті 1 Закону №1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 13 Закону №1788-XII (в редакції від 02.03.2015 року) фактично введено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених вказаною нормою, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах.

Рішенням Конституційного Суду України за №1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII.

Стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

Таким чином, враховуючи відновлення рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) редакції статті 13 Закону №1788-XII, яка діяла до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, суд першої інстанції правильно визначив, що на даний час існує дві чинних норми, якими по різному встановлено вік жінок, необхідний для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2, а саме:

- пунктом «б» частини другої статті 13 Закону №1788-XII передбачено право на пенсію за віком жінок, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

- статтею 114 Закону України №1058-IV передбачено право на пенсію за віком працівникам зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

При цьому, статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» також передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених вказаною нормою, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах.

Відповідно до абзаців першого другого пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Також, згідно із абзацом першого пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Апеляційний суд вказує, що з 23.01.2020 року в Україні існують два закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, які входять до Списку №2, а саме: пункт «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VІІІ та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 року №2148-VІІІ.

У спірних правовідносинах, норми вказаних законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає:

- 50 років за пунктом «б» статті 13 Закону 1788-ХІІ (у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ);

- 55 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2148-VІІІ.

Підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 зазначено, що вона не досягла віку 55 років.

Враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи, суд вважає обґрунтованою позицію позивача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин п.«б» ст.13 Закону №1788 у редакції, яка діяла до Закону України від 02.03.2015 року №213.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що при вирішенні даної справи норми пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не підлягають застосуванню, адже остання суперечить принципам правової визначеності та положенням Конституції України з урахуванням правових висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

Отже, на момент звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком за Списком №2, норми Закону №1788-XII були чинними. Цей закон не скасований, його положення не визнавалися неконституційними або незаконними і на сьогодні.

Відтак, умови та порядок призначення пенсії за віком на пільгових умовах визначалися Законом №1788-XII на момент виникнення спірних правовідносин.

У спірному рішенні відповідач посилається на приписи статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак апеляційний суд, з урахуванням висновків суду, викладених у прийнятому рішенні, зауважує, що при зверненні позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії пільгової пенсії за віком за Списком №2, останній повинен був при вирішенні заяви керуватися нормами Закону №1788.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком першої інстанції, що позивач, який працював на такій посаді, що за положенням норми ст. 60 Закону «Про пенсійне забезпечення» дає право на подвійний обрахунок стажу роботу, мав законні сподівання на певні пільги. Неврахування вказаної норми зводить нанівець такі очікування та позбавляє особу будь-яких пільг, які були запропоновані державою з огляду на характер роботи, пов`язаний з певним ризиком для здоров`я людини.

Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірність прийнятого ним рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції рішення суду в цій частині не переглядається.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, зазначені вимоги в апеляційній скарзі є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 в адміністративній справі №160/25588/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя С.М. Іванов

суддя Д.В. Чепурнов