Справа № 200/8643/24
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2025-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2025 року Справа№200/8643/24

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку загального позовного провадження за участю секретаря судового засідання Ященко А.В. адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) відповідач 1,

Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) відповідач 2,

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

за участю: представника позивача адвоката Бєлоусова О.Г.

УСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Бєлоусова Олексія Геннадійовича, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) Про призов військовозобов`язаних рядового та сержантського складу запасу на військову службу під час мобілізації від 03 листопада 2024 року № 392 в частині призову рядового ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

16 грудня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

В означеній ухвалі суд дійшов висновку про можливість поновлення позивачу строку звернення до суду з позовною заявою та витребував у ІНФОРМАЦІЯ_2 письмові пояснення щодо того: чи здійснювала уповноважена особа ІНФОРМАЦІЯ_1 - структурного підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_2 - або інша уповноважена особа ІНФОРМАЦІЯ_2 в період з 31.10.2024 р. до 03.11.2024 р. включно дії, в результаті яких з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо військовозобов`язаного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) видалена інформація про наявність у ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (бронювання); чи приймав ІНФОРМАЦІЯ_4 або ІНФОРМАЦІЯ_5 , їх уповноважена особа рішення про анулювання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (бронювання) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в період з 31.10.2024 р. до 03.11.2024 р. включно, на якій правовій підставі прийнято таке рішення та якою є дата прийняття цього рішення.

26 грудня 2024 року від відповідача 2 до суду надійшла заява про залишення адміністративного позову без розгляду та відзив на позовну заяву, у якому відповідач 2 просив відмовити у задоволенні позову.

05 лютого 2025 року від відповідача 1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

07 лютого 2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 17 березня 2025 року суд ухвалив подальший розгляд справи №200/8643/24 здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче судове засідання на 02 квітня 2025 року о 12 год 00 хв, а також витребував у Міністерства економіки України письмові пояснення відносно віднесення ТОВ «Дніпро-Контракт» (, зареєстроване місцезнаходження: 49100, Україна, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, проспект Героїв, будинок, 4, квартира, 583) до підприємств критично важливих для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період/ критично важливих для забезпечення потреб Збройних Сил, інших військових формувань в особливий період, а також надання та анулювання бронювання ОСОБА_1 (паспорт громадянина України НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), а також витяги з відповідних рішень або їх копії.

01 квітня 2025 року від відповідача 2 до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача 2.

03 квітня 2025 року ухвалою суду повторно витребувано у: Міністерства економіки України письмові пояснення відносно віднесення ТОВ Дніпро-Контракт (, зареєстроване місцезнаходження: 49100, Україна, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, проспект Героїв, будинок, 4, квартира, 583) до підприємств критично важливих для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період/ критично важливих для забезпечення потреб Збройних Сил, інших військових формувань в особливий період, а також надання та анулювання бронювання ОСОБА_1 (паспорт громадянина України НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), а також витяги з відповідних рішень або їх копії; у ІНФОРМАЦІЯ_2 письмових пояснень щодо того: чи здійснювала уповноважена особа ІНФОРМАЦІЯ_1 - структурного підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_2 - або інша уповноважена особа ІНФОРМАЦІЯ_2 в період з 31.10.2024 р. до 03.11.2024 р. включно дії, в результаті яких з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо військовозобов`язаного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) видалена інформація про наявність у ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (бронювання); чи приймав ІНФОРМАЦІЯ_4 або ІНФОРМАЦІЯ_5 , їх уповноважена особа рішення про анулювання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (бронювання) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в період з 31.10.2024 р. до 03.11.2024 р. включно, на якій правовій підставі прийнято таке рішення та якою є дата прийняття цього рішення.

04 квітня 2025 року та 15 квітня 2025 року до суду надійшли письмові пояснення Міністерства економіки України.

24 квітня 2025 року від представника позивача до суду надійшла заява про долучення письмових доказів у справі.

29 квітня 2025 року ухвалою суду витребувано: втретє у ІНФОРМАЦІЯ_2 письмові пояснення щодо того: чи здійснювала уповноважена особа ІНФОРМАЦІЯ_1 - структурного підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_2 - або інша уповноважена особа ІНФОРМАЦІЯ_2 в період з 31.10.2024 р. до 03.11.2024 р. включно дії, в результаті яких з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо військовозобов`язаного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) видалена інформація про наявність у ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (бронювання); чи приймав ІНФОРМАЦІЯ_4 або ІНФОРМАЦІЯ_5 , їх уповноважена особа рішення про анулювання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (бронювання) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в період з 31.10.2024 р. до 03.11.2024 р. включно, на якій правовій підставі прийнято таке рішення та якою є дата прийняття цього рішення; у Міністерства цифрової трансформації інформації про надання та анулювання бронювання ОСОБА_1 (паспорт громадянина України НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), а також витяги з відповідних рішень або їх копії.

21 травня 2025 року від представника позивача до суду надійшли заперечення на заяву відповідача 2 про залишення позову без розгляду.

21 травня 2025 року ухвалою суду продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів з ініціативи суду та відкладено підготовче судове засідання на 17 червня 2025 року о 14 год. 30 хв.

17 червня 2025 року розгляд справи відкладено на 23 липня 2025 року о 09:30 год.

23 травня 2025 року ухвалою суду за клопотанням сторони- позивача витребувано у Генерального штабу Збройних Сил України, у Міністерства оборони України інформацію про: дату, час та підставу анулювання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (бронювання) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ); уповноважену посадову (службову) особу, яка в період з 31.10.2024 р. до 03.11.2024 р. включно вчинила дії, в результаті яких з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо військовозобов`язаного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) видалена інформація про наявність у ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (бронювання).

23 липня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження в адміністративній справі № 200/8643/24, вирішено перейти до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 06 серпня 2025 року о 10 год 50 хв.

06 серпня 2025 року розгляд справи відкладено на 19.08.2025 року.

Станом на 19 серпня 2025 року неодноразово витребувані ухвалами суду письмові докази відповідачем 1, ІНФОРМАЦІЯ_6 , ТОВ Фірма Дніпро-Контракт до суду не надано, вимоги ухвал суду проігноровано.

19 серпня 2025 року у судовому засіданні за участю представника позивача адвоката Бєлоусова О.Г. проголошено вступну та резолютивну частитни рішення.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , паспорт громадянина України НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач 1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місце реєстрації, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_2 .

Відповідач 2 Військова частина НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 , місце реєстрації, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: м. Кам`янка-Бузька, Львівський район, Львівська область, 80400.

Позивач в обґрунтування позовної заяви зазначив, що з 05 лютого 2018 р. позивач прийнятий на роботу на посаду електрогазозварювальника до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Дніпро-Контракт» та 23 вересня 2024 р. як військовозобов`язаний працівник був заброньований на період мобілізації та на воєнний час засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (Портал Дія) згідно з заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Дніпро-Контракт» №3833 на строк до 17 вересня 2025 р.

Проте, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 03 листопада 2024 року №392 «Про призов військовозобов`язаних рядового та сержантського складу запасу на військову службу під час мобілізації» позивач був призваний на військову службу і відправлений в складі команди до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03 листопада 2024 року №314 позивач був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_6 та на всі види забезпечення та призначений на посаду водія-заправника автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення 2 стрілецького батальйону.

ІНФОРМАЦІЯ_4 листом від 13.11.2024 р. № 1501 на адвокатський запит представника позивача повідомив, що відповідно до відомостей з Реєстру «Оберіг» встановлено, що позивач був заброньований до 17.09.2025, однак 01.11.2024 бронювання йому було скасоване, і станом на теперішній час позивач призваний на військову службу до військової частини НОМЕР_1 .

Начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 листом від 14.11.2024 р. №11401 повідомив, що позивач 03.11.2024 року був призваний на військову службу під час мобілізації; станом на 03.11.2024 р. Позивач не користувався жодним правом на відстрочку, передбаченим ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та підлягав призову на військову службу під час мобілізації.

Міністерство цифрової трансформації України листом 1/06-2-19584 від 27.11.2024 р. на адвокатський запит представника позивача повідомило, що за результатами організаційно-технічної перевірки встановлено, що згідно із заявою 3833 ОСОБА_1 включено для бронювання. Результат бронювання за заявою «Заброньовано».

Позивач вважає, що наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) «Про призов військовозобов`язаних рядового та сержантського складу запасу на військову службу під час мобілізації» від 03 листопада 2024 року № 392 в частині призову рядового ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на військову службу під час мобілізації підлягає скасуванню, а командир військової частини НОМЕР_1 зобов`язаний прийняти рішення про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , оскільки наданими до позовної заяви доказами підтверджується, що позивач був заброньований на строк до 17.09.2025 р. із використанням засобів Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, факт відстрочки позивача від призову на військову службу під час мобілізації (бронювання) підтверджується відомостями з Порталу Дія про результати бронювання працівників підприємства за заявою № 3833 та листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.11.2024 р. №1501. Також представник позивача зазначив, що відносно позивача не виникали обставини, визначені пунктом 13 Порядку бронювання військовозобов`язаних під час воєнного стану, які є підставами анулювання наданої заброньованому військовозобов`язаному працівнику відстрочки.

Відповідач 1 проти задоволення адміністративного позову заперечує та зазначає, що 29 жовтня 2024 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов лист №04.3/12043- 24-вих від ІНФОРМАЦІЯ_8 , згідно якого 27.10.2024 при спробі незаконного перетинання державного кордону з території України до території республіки Білорусь прикордонним нарядом був затриманий громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В ході проведення фільтраційних заходів було з`ясовано, що ОСОБА_1 заброньований від мобілізації як працівник ТОВ «Дніпро-Контакт».

Листом від 29.10.2024 №29/10-2024 ТОВ «Дніпро-Контакт» повідомило, що гр. ОСОБА_1 дійсно працює у вищезазначеному підприємстві на посаді електрогазозварника та був заброньований підприємством до 19.09.2025 року, відповідно до інформації, зазначеній у даному листі, ТзОВ «Дніпро-Контакт» здійснила заходи щодо скасування бронювання у порядку передбаченому чинним законодавством.

Відповідач 1 зазначає, що відповідно до витягу з АІТС «Оберіг», бронювання гр. ОСОБА_1 було скасоване 01.11.2024, згідно інформації із АІТЄ «Оберіг», ОСОБА_1 , станом на 03.11.2024 не був заброньованим та підлягав призову на військову службу під час мобілізації, тому наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.11.2024 №392, рядовий ОСОБА_1 був призваний на військову службу до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідач 2 також заперечує проти задоволення адміністративного позову та зазначає, що позовні вимоги до відповідача 2 є необґрунтованими та не підтверджені належними та допустимими доказами. Підставою для зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , є протиправність наказу відповідача 1 про призов позивача на військову службу, тобто позовні вимоги до відповідача 2 є похідними. Крім того, у позовній заяві не наведено обґрунтування, а стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірності рішення відповідача 2.

Дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Згідно записів трудової книжки НОМЕР_7 (дата заповнення 24 лютого 1993 року), виданої на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 №18, 05.02.2018 року позивача прийнято на роботу електрогазозварювальника в ТОВ Фірма «Дніпро-Контракт» ().

Згідно листа Мінекономіки № 2701-10/30422-05 від 15.04.2025, за інформацією в Єдиному державному вебпорталі електронних послуг (Портал Дія) Міністерство енергетики України 24.03.2025 за № 101 прийнято рішення про визначення (підтвердження) ТзОВ ФІРМА ДНІПРО-КОНТРАКТ статусу критично важливого для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.

Згідно листа Міністерства енергетики України № 26/1.3-4.5-7606 від 23.04.2025 року, Наказом Міненерго від 17.09.2024 №354 «Про визначення підприємств паливно-енергетичного комплексу критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період (Протокол № 42)» Товариство з обмеженою відповідальністю - Фірма «Дніпро- Контракт» було визначено критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.

Згідно Витягу наказу Міністерства енергетики України від 17 вересня 2024 року № 354

«Про визначення підприємств паливно-енергетичного комплексу критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період (Протокол № 42)», Товариство з обмеженою відповідальністю - Фірма «Дніпро- Контракт» () є критично важливим для економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.

Листом від 04.06.2025 року № 20421/0/2-25 Мінцифри на виконання ухвали суду надало до суду копії електронних документів на оптичному диску формату СD-R, а саме заяви №3833 про бронювання працівників, у тому числі за № 11 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_2 , а також Результат бронювання за заявою № 3833, згідно якого за № 11 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_2 заброньований до 17.09.2025 року. Згідно наявної запитуваної інформації щодо користувача з РНОКПП НОМЕР_2 в Єдиному державному вебпорталі електронних послуг (далі - Портал Дія), Інформація щодо бронювання вказаного користувача на Порталі Дія: Дата 23.09.2024 14:17, Назва процесу 3833, Назва процесу Бронювання працівників, Статус ОТРИМАНО. Інформація щодо анулювання бронювання вказаного користувача на Порталі Дія відсутня.

Згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_9 від 29.10.2024 року № 04.3/12043-24-Вих, 27.10.2024 року при спробі незаконного перетинання державного кордону з території України до території республіки білорусь прикордонним нарядом був затриманий громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В холі проведення фільтраційних заходів було з`ясовано, що він заброньований від мобілізації ТОВ "Дніпро-Контракт" до вересня 17 серпня 2025 року.

Орган ДПСУ просив ІНФОРМАЦІЯ_6 посприяти щодо вжиття заходів скасування бронювання ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що його родина проживає у Республіці Польща та не має намірів повертатися в Україну, а також, враховуючи висловлювання громадянина ОСОБА_2 про те, що він у будь-якому випадку буде намагатись незаконно залишити територію України, отже, залишається велика ймовірність повторної спроби незаконного перетинання державного кордону.

Згідно листа ТОВ Фірма "Дніпро-Контракт" від 29.10.2024 року № 29/10-24 адресованого ІНФОРМАЦІЯ_10 , позивач з 21.10.2024 року перебував у відпустці, підприємством будуть здійснені заходи щодо скасування бронювання позивача.

У якості доказу на обґрунтування скасування бронювання позивача відповідач 1 надав до суду копію таблиці, згідно інформації якої в графі «статус» зазначено «скасовано в ручну», в графі «дата відміни» зазначено «01.11.2024», в графі «ким прийнято рішення» зазначено «автоматично системою».

Вказаний документ не містить жодного реквізиту, що дозволяє встановити його походження, у тому числі, дати створення документу, підписів посадових осіб, шрихкодів, QR-кодів тощо.

Проте, згідно листа Міністерства цифрової трансформації України, датованого 27.11.2024 року № 1/06-2-19584, ОСОБА_1 за заявою 3833 включено до бронювання, результат бронювання за заявою «заброньовано».

Згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_11 від 13.11.2024 року представника позивача проінформовано, що бронювання позивача скасовано 01.11.2024 року.

14.11.2024 року відповідачем 1 повідомлено представника позивача, що 03.11.2024 року позивача призвано на військову службу під час мобілізації, станом на 03.11.2024 року позивач жодним правом на відстрочку, передбаченим ст. 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» не користувався та підлягав призову на військову службу підчас мобілізації.

19.11.2024 року відповідачем 1 надіслано на адресу представника позивача копію Витягу з наказу від 03.11.2024 року № 392 начальника ІНФОРМАЦІЯ_12 (з основної діяльності), згідно якого позивача призвано на військову службу до Військової частини НОМЕР_1 .

19.11.2024 року відповідачем 2 надіслано на адресу представника позивача копію Витягу з наказу від 03.11.2024 року № 314 командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), згідно якого наказано вважати таким, що прибув до військової частини для подальшого проходження служби та призначено на посаду рядового ОСОБА_1 .

Згідно Витягу з наказу від 16.11.2024 року № 328 командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), позивач є таким, що з 16.11.2024 року прийняв справи та посаду та приступив до виконання обов`язків за посадою.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Щодо клопотання відповідача 2 про залишення без розгляду позовної заяви.

В обґрунтування клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду відповідач 2 зазначив, що представник позивача не надав суду жодних доказів, у розумінні ст.ст. 72 76 КАС України, які б реально підтвердили вказані обставини (відсутність у позивача можливості ознайомлення з оскаржуваними наказами, відсутність доступу до правничої допомоги, правосуддя тощо). Таким чином, як на день подання позову, так і на день постановлення ухвали про відкриття провадження у справі, у матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили наявність реальних перешкод для позивача, які унеможливили своєчасне його звернення до суду.

Представник позивача проти задоволення клопотання заперечив та зазначив, що оформлений на ім`я позивача військовий квиток серія НОМЕР_8 в графі 9 містив незаповнену дату призову у Збройні Сили України, при тому що під графою 9 стояли підпис начальника ІНФОРМАЦІЯ_12 та печатка. Таким чином, для позивача дійсно існувала ситуація правової невизначеності щодо дати його призову у Збройні Сили України, яку створили неправомірні дії відповідача 1 у вигляді, серед іншого, підписання військово-облікового документу на ім`я позивача з незаповненими графами, які повинні були бути заповнені. Відповідно, в такій ситуації неможливо достеменно встановити, коли саме позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дослідивши означене клопотання відповідача 2 суд зазначає наступне.

По-перше, представником позивача при зверненні до суду з позовною заявою заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, в обґрунтування якого останній зазначив, що станом на дату подання до адміністративного суду позовної заяви позивачем, який з 03.11.2024 року юридично і фактично знаходиться на військовій службі у Збройних Силах України та має статус військовослужбовця, сплив встановлений частиною 5 статті 122 КАС України строк звернення до адміністративного суду. Поряд із цим, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.11.2024 р. №314 про зарахування позивача до списків особового складу військової частини був отриманий представником позивача лише 05.12.2024 р., що підтверджується даними, зазначеними на поштовому конверті, копія якого додається, та даними трекінгу поштового відправлення з сайту АТ «Укрпошта», Так само лише 05.12.2024 р. представником позивача від відповідача-1 було отримано просте поштове відправлення з витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_13 «Про призов військовозобов`язаних рядового та сержантського складу запасу на військову службу під час мобілізації» від 03.11.2024 р, №392.

Ухвалою про відкриття провадження в адміністративній справі суд задовольнив клопотання сторони позивача про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, мотивуючи це тим, що з матеріалів адміністративного позову суд установив, що за правовою допомогою позивач звернувся 04.11.2024 року та з 09.11.2024 року представником позивача без зволікань вчинялись дії направлені на отримання копій оскаржуваного наказу відповідача 1 та наказу відповідача 2 про зарахування позивача до списків особового складу військової частини.

По-друге, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 118 КАС України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Строк, що визначається місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця цього строку.

З адміністративним позовом представник позивача звернувся до суду 10.12.2024 року.

З 06.11.2024 року представником позивача для отримання доказів у справі було скеровано 6 адвокатських запитів до різних юридичних осіб, тобто вчинялись активні дії щодо отримання доказів на обґрунтування позовної заяви.

Витяги з оскаржуваних наказів були отримані позивачем 05.12.2024 року, що відповідачами не спростовано.

Касаційний адміністративний суд у постанові від 20 вересня 2023 року по справі № 560/6732/22 зазначив, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21 вказала, що військова служба є різновидом служби публічної, а відтак при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до суду слід керуватися частиною п`ятою статті 122 КАС України, якою передбачено місячний строк звернення до суду та обчислювати такий строк з моменту, коли позивач дізнався або мав дізнатися про порушення своїх прав у зв`язку із прийняттям оскаржуваних наказів та вчиненням протиправних дій (бездіяльності у спірних правовідносинах).

Велика Палата Верховного Суду аналізуючи застосування правового інституту строків звернення до адміністративного суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/19 виснувала, що закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин пропуску такого строку. Вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки. Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

В постанові від 26 жовтня 2023 року у справі № 500/4332/22 Верховний Суд зазначив, що введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку, а тому це питання має вирішуватися в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві та обставин, які існували та об`єктивно перешкоджали вчиненню процесуальних дій.

В постанові від 29.09.2022 року у справі № 500/1912/22 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Водночас колегія суддів зазначила, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Також суд ураховує висновок Верховного Суду викладений у постанові 29 листопада 2024 року у справі № 120/359/24 щодо застосування положень статей 122 та 123 КАС України у правовідносинах, пропуск процесуального строку у яких пов`язаний саме з призовом по мобілізації до Збройних Сил України для виконання конституційного обов`язку із захисту суверенітету і незалежності Держави Україна, згідно якого проходження особою військової служби, призваною по мобілізації у Збройні Сили України, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з кількох причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби:

1. Обмеження доступу до правової допомоги: під час служби військовослужбовці можуть перебувати у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду.

2. Виконання обов`язків служби: військовослужбовці, особливо в умовах воєнного стану, часто перебувають у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори.

3. Фактор часу: участь військовослужбовця у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях може унеможливити дотримання, визначеного процесуальним законом, строку для звернення до суду.

4. Повага до особливого статусу військовослужбовців: враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави, законодавство та судова практика мають враховувати обставини, пов`язані з проходженням військової служби, як вагому підставу для поновлення строку.

5. Обов`язок держави забезпечувати реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя: проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами цього права, а отже, з метою належного забезпечення зазначеного принципу, може визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку.

Відповідач 2 не спростовує мобілізацію позивача та його направлення до військової частини з 03 листопада 2024 року, а також не надає доказів його ознайомлення з означеними наказами, відтак суд вважає дії представника позивача необхідними для забезпечення належної підготовки адміністративного позову, а листування д цього приводу належним та достатнім доказом поважності пропуску строку звернення до суду.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо клопотання відповідача 2 про залишення позову без розгляду, яке вмотивовано відсутністю належних доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, є необґрунтованим та не підлягає замовленню.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 21 Конституції України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Закон України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-XII (далі Закон № 1932-XII), встановлює засади оборони України, а також повноваження органів державної влади, основні функції та завдання органів військового управління, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, обов`язки підприємств, установ, організацій, посадових осіб, права та обов`язки громадян України у сфері оборони.

Відповідно до ст. 4 Закону № 1932-XII, у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Згідно ст. 17 Закону № 1932-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1 Закону № 2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає, у тому числі, призов (направлення) на військову службу та дотримання правил військового обліку.

Частиною 7 ст. 1 Закону № 2232-XII визначено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Частиною 10 ст. 1 Закону № 2232-XII, встановлено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані у тому числі, виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 39 Закону № 2232-XII, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", згідно якого у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Президент України В. Зеленський постановив ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який триває на теперішній час.

Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 2105-IX від 03.03.2022, постановлено: оголосити та провести загальну мобілізацію (далі - мобілізація); мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва; призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами (пункти 1-2, 4 Указу).

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі Закон № 3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Статтею 1 Закону №3543-XII визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

За приписами статті 2 Закону №3543-XII, правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України «Про оборону України», цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону №3543-XII, мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Згідно ч. 5 ст. 4 Закону №3543-XII, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.

При цьому, ст. 23 Закону №3543-ХІІ встановлено вичерпний перелік осіб, яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Відтак, згідно п. 1 ч. 1, ст.ст. 7-8 ст. 23 Закону №3543-ХІІ, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок бронювання військовозобов`язаних за списком військовозобов`язаних під час дії воєнного стану», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.2023 № 76 чинний на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок №76 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 5 червня 2024 р. № 650)), визначає механізм бронювання під час воєнного стану військовозобов`язаних, які пропонуються до бронювання на період мобілізації та на воєнний час, які працюють або проходять службу: […] на підприємствах, в установах та організаціях, які є критично важливими для забезпечення потреб Збройних Сил, інших військових формувань в особливий період; на підприємствах, в установах та організаціях, які є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період; […].

Пунктом 2 Порядку № 76 установлено, що бронювання військовозобов`язаних, зазначених у пункті 1 цього Порядку, здійснюється згідно з рішенням Мінекономіки за списками військовозобов`язаних, які пропонуються до бронювання на період мобілізації та на воєнний час (далі - список), погодженими Міноборони (військовозобов`язаних, які перебувають на військовому обліку в СБУ, Службі зовнішньої розвідки, розвідувальному органі Міноборони, - за списками, погодженими СБУ, Службою зовнішньої розвідки, розвідувальним органом Міноборони), в паперовій та/або електронній формі або в електронній формі засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) відповідно до Порядку бронювання військовозобов`язаних під час воєнного стану засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 червня 2024 р. № 650 Деякі питання бронювання військовозобов`язаних під час воєнного стану (далі - Порядок бронювання засобами Єдиного державного вебпорталу).

Заброньованим військовозобов`язаним надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації (далі - відстрочка).

Військовозобов`язані, зазначені у пункті 1 цього Порядку, підлягають бронюванню незалежно від військового звання, віку та військово-облікової спеціальності.

У рішенні Мінекономіки зазначається строк дії відстрочки, який не може перевищувати: строку проведення мобілізації, - для військовозобов`язаних, зазначених в абзаці другому пункту 1 цього Порядку, та військовозобов`язаних, які працюють або проходять службу в Державній кримінально-виконавчій службі; строку дії контракту (договору) на поставку товарів, виконання робіт і надання послуг, необхідних для забезпечення потреб Збройних Сил, інших військових формувань, - для військовозобов`язаних, зазначених в абзаці третьому пункту 1 цього Порядку; 12 місяців, - для військовозобов`язаних, зазначених в абзаці четвертому пункту 1 цього Порядку; строк договору (контракту) або строку, на який їх обрано (призначено), - для військовозобов`язаних, зазначених в абзаці п`ятому пункту 1 цього Порядку.

Згідно п. 3 Порядку №76, керівники органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій відповідають за включення військовозобов`язаних працівників до списків, а також за відповідність облікових даних військовозобов`язаних, зазначених у списку, їх військово-обліковим документам.

У разі потреби звіряння відповідності військово-облікових даних військовозобов`язаних, зазначених у списку, їх військово-обліковим документам та з обліковими документами відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки, розвідувального органу Міноборони, в яких вони перебувають на військовому обліку, здійснюється в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 8 Порядку №76, підприємства, установи та організації, які є критично важливими для забезпечення потреб Збройних Сил, інших військових формувань в особливий період, подають список до:

Міноборони - підприємства, установи та організації, визначені ним критично важливими для забезпечення потреб Збройних Сил, інших військових формувань в особливий період;

центральних органів виконавчої влади, що здійснюють керівництво іншими військовими формуваннями, СБУ - підприємства, установи та організації, визначені ними критично важливими для забезпечення потреб Збройних Сил, інших військових формувань в особливий період;

Мінстратегпрому - підприємства, установи та організації, визначені ним критично важливими для забезпечення потреб Збройних Сил, інших військових формувань в особливий період.

Список подається в електронній формі засобами Порталу Дія (у разі наявності технічної можливості) відповідно до Порядку бронювання засобами Єдиного державного вебпорталу або у паперовій та/або електронній формі за формою згідно з додатком 1 разом з відповідним обґрунтуванням та довідкою про кількість військовозобов`язаних за формою згідно з додатком 2.

Згідно п. 9 Порядку № 76, бронюванню підлягають всі військовозобов`язані: […] працівники підприємств, визначені підпунктом 8 пункту 2 Критеріїв та порядку, за якими здійснюється визначення підприємств, установ та організацій, які є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, а також критично важливими для забезпечення потреб Збройних Сил, інших військових формувань в особливий період, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2023 р. № 76 Деякі питання реалізації положень Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час, за умови виконання такими працівниками 100 відсотків норми робочого часу протягом останніх трьох місяців, що передують даті подання списку, з відповідним обґрунтуванням.

Згідно п. 12 Порядку № 76, територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в якому військовозобов`язаний перебуває на військовому обліку (відповідний підрозділ Центрального управління та/або регіональний орган СБУ, відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки, відповідний підрозділ розвідувального органу Міноборони), на підставі рішення про бронювання військовозобов`язаних зараховує у строк не більш як п`ять робочих днів з дня його отримання такого військовозобов`язаного на спеціальний військовий облік із внесенням відомостей про надану відстрочку в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Пунктом 13 Порядку № 76 установлено, що надана відстрочка підлягає анулюванню у разі:

1) закінчення строку її дії;

2) завершення підприємством, установою, організацією виробництва товарів, виконання робіт і надання послуг для забезпечення потреб Збройних Сил, інших військових формувань;

3) позбавлення підприємства, установи та організації статусу критично важливого для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період органом, який прийняв рішення про визначення такого підприємства, установи та організації критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період;

4) ліквідації органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації;

5) звільнення військовозобов`язаного з органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації (крім звільнення з посади з подальшим призначенням на іншу посаду в межах одного органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації);

6) тимчасового припинення дії трудового договору військовозобов`язаного з підприємством;

7) обґрунтованого подання керівника органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації;

8) надання відстрочки з інших причин, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію;

9) припинення укладеного договору (контракту) або закінчення строку призначення - для працівників спеціалізованих установ ООН, міжнародних судових органів, міжнародних та неурядових організацій та установ, членом, учасником або спостерігачем у яких є Україна, відповідно до укладених міжнародних договорів України;

10) невиконання оператором протимінної діяльності протягом шести місяців робіт з розмінування (гуманітарного розмінування) за сертифікованим процесом (процесами) на основі інформації, поданої Центром протимінної діяльності.

У випадках, зазначених у підпунктах 2-9 цього пункту, анулювання відстрочки здійснюється за рішенням Мінекономіки на підставі обґрунтованого подання органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації. Відповідно до зазначеного рішення органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації у п`ятиденний строк з дня його прийняття вилучають у військовозобов`язаного витяг, виданий відповідно до пункту 12 цього Порядку, та надсилають його територіальному центру комплектування та соціальної підтримки, в якому військовозобов`язаний перебуває на військовому обліку (відповідному підрозділу Центрального управління та/або регіональному органу СБУ, відповідному підрозділу Служби зовнішньої розвідки, відповідному підрозділу розвідувального органу Міноборони), з відміткою у відомості видачі бланків спеціального військового обліку (додаток 4).

Надана військовозобов`язаному рішенням Мінекономіки відстрочка, строк дії якої не закінчився, вважається анульованою з дня прийняття Мінекономіки іншого рішення про бронювання такого військовозобов`язаного.

Виходячи з системного аналізу викладених норм перелік підстав для анулювання відстрочки від призову є вичерпним, при цьому анулювання бронювання може бути здійснено на підставі обґрунтованого подання керівника органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації (п. 7).

Постановою Кабінету Міністрів України від 5 червня 2024 р. № 650 «Деякі питання бронювання військовозобов`язаних під час воєнного стану» було затверджено Порядок бронювання військовозобов`язаних під час воєнного стану засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі Порядок № 650, чинний на час виникнення спірних правовідносин), який визначав механізм бронювання під час воєнного стану військовозобов`язаних засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), які пропонуються до бронювання на період мобілізації та на воєнний час, які працюють або проходять службу: в органах державної влади, інших державних органах, органах місцевого самоврядування (далі - державні органи); на підприємствах, в установах та організаціях, які є критично важливими для забезпечення потреб Збройних Сил, інших військових формувань в особливий період (далі - підприємства); на підприємствах, в установах та організаціях, які є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період (далі - установи).

Пунктом 3 Порядку № 650 установлено, що для цілей бронювання військовозобов`язаних, зазначених у пункті 1 цього Порядку, засобами Порталу Дія Мінекономіки формує та веде Єдиний перелік органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій для бронювання військовозобов`язаних (далі - Єдиний перелік), до якого включаються державні органи, підприємства, установи.

Мінекономіки вносить до Єдиного переліку державні органи. Відповідний державний орган вносить до Єдиного переліку підприємства та установи.

Згідно п. 19 Порядку № 650, у разі позитивного результату перевірки, проведеної відповідно до пункту 18 цього Порядку, засобами Реєстру військовозобов`язаних автоматично здійснюється переведення військовозобов`язаного на спеціальний військовий облік на строк дії відстрочки.

З моменту переведення військовозобов`язаного на спеціальний військовий облік він вважається заброньованим та йому надається відстрочка на період, визначений пунктом 2 Порядку бронювання військовозобов`язаних під час воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2023 р. № 76 (Офіційний вісник України, 2023 р., № 15, ст. 940), - із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 5 червня 2024 р. № 650.

Пунктом 27 Порядку № 650 установлено, що бронювання військовозобов`язаного підлягає анулюванню у випадках, визначених пунктом 13 Порядку бронювання військовозобов`язаних під час воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2023 р. № 76 (Офіційний вісник України, 2023 р., № 15, ст. 940), - із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 5 червня 2024 р. № 650.

На підставі подання державним органом, підприємством, установою обґрунтованої інформації засобами Порталу Дія або шляхом електронної інформаційної взаємодії військовозобов`язаний засобами Реєстру військовозобов`язаних автоматично переводиться на загальний військовий облік, а бронювання анулюється.

Ураховуючи викладене, анулювання відстрочки здійснюється за рішенням Мінекономіки на підставі обґрунтованого подання органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, при цьому на підставі подання державним органом, підприємством, установою обґрунтованої інформації засобами Порталу Дія або шляхом електронної інформаційної взаємодії військовозобов`язаний засобами Реєстру військовозобов`язаних автоматично переводиться на загальний військовий облік, а бронювання анулюється.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

У постанові Верховного Суду від 01 лютого 2022 року у справі № 640/18584/20, останній виснував, що одна з найголовніших відмінностей вирішення саме публічно правових спорів полягає у презумпції правомірності вимог суб`єкта приватного права, оскільки стаття 77 КАС встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові від 06 серпня 2021 року у справі № 805/1692/17-а Верховний Суд дійшов висновку, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставини справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору, з`ясовує, якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.

Віднесення ТОВ Фірма «Дніпро-Контракт» до критично важливих для економіки у період дії воєнного стану не є спірним між сторонами.

На обґрунтування своєї позиції у справі стороною позивача надано до суду лист Міністерства цифрової трансформації України, датованого 27.11.2024 року № 1/06-2-19584, ОСОБА_1 за заявою 3833 включено до бронювання, результат бронювання за заявою «заброньовано».

Поряд із цим, суд ураховує лист від 04.06.2025 року № 20421/0/2-25 Мінцифри на виконання ухвали суду, до якого надано електронні документи на оптичному диску формату СD-R, а саме витяг про Результат бронювання за заявою № 3833, згідно якого за № 11 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_2 заброньований до 17.09.2025 року, а також наявну інформацію щодо користувача з РНОКПП НОМЕР_2 в Єдиному державному вебпорталі електронних послуг (далі - Портал Дія), Інформація щодо бронювання вказаного користувача на Порталі Дія: Дата 23.09.2024 14:17, Назва процесу 3833, Назва процесу Бронювання працівників, Статус ОТРИМАНО. Інформація щодо анулювання бронювання вказаного користувача на Порталі Дія відсутня.

Наведені докази є належним, достатнім та достовірним підтвердженням того, що станом на 03.11.2024 року позивач мав бронювання чинне до 17.09.2025 року.

Натомість наданий відповідачем 1 лист ТОВ Фірма "Дніпро-Контракт" від 29.10.2024 року № 29/10-24 адресованого 6 Прикордонному Волинському загону ДПСУ, згідно якого підприємством будуть (!) здійснені заходи щодо скасування бронювання позивача, може слугувати лише підтвердженням наміру, обіцянкою, а не реальною дією, яка мала наслідком скасування бронювання.

Поряд з цим, надана відповідачем 1 на підтвердження скасування бронювання копія таблиці, не може слугувати належним та допустимим доказом у справі, оскільки встановити її автентичність є неможливим, так як вказаний документ не містить жодного реквізиту, що дозволяє встановити його походження, у тому числі, дати створення документу, підписів посадових осіб, шрихкодів, QR-кодів тощо.

Згідно п. 1 Положення «Про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

За абз. 9 пункту 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.

Згідно пункту 15 Положення №154 керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язаний організовувати, серед іншого, проведення перевірок готовності підприємств до оповіщення та забезпечення явки громадян, що підлягають призову на військову службу під час мобілізації та у воєнний час, на пункти збору або у військові частини, перевірок стану бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час і виконання військово-транспортного обов`язку.

Відтак, відповідач 1 мав достеменно встановити анулювання бронювання позивача, належних показів чого останнім до суду не надано.

З урахуванням вищевказаного, суд дійшов висновку, що наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) Про призов військовозобов`язаних рядового та сержантського складу запасу на військову службу під час мобілізації від 03 листопада 2024 року № 392 в частині призову рядового ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації є протиправним та підлягає скасуванню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід також зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Щодо позовної вимоги про зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 суд зазначає, що у спірних правовідносинах порушення прав позивача відбулося внаслідок прийняття протиправного наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) Про призов військовозобов`язаних рядового та сержантського складу запасу на військову службу під час мобілізації від 03 листопада 2024 року № 392.

І хоча Законом України "Про військовий обов`язок та військову службу" не передбачено такої підстави для звільнення з військової служби як незаконна мобілізація, проте, проходження військової служби є безпосереднім наслідком від наказу про мобілізацію, а тому з метою ефективного захисту порушеного права позивача та повного його відновлення буде зобов`язання 2 в особі її командира ухвалити рішення про звільнення позивача від проходження військової служби та виключення його зі списків особового складу.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту свого порушеного права, суд зазначає наступне.

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 та від 8 лютого 2022 року у справі № 160/6762/21 дійшов висновку, згідно якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

В постанові від 22.09.2022 року у справі № 380/12913/21 Верховний Суд сформулював визначення «ефективного правосуддя» та зазначив, що комплексний аналіз приписів КАС України дає суду підстави для висновку, що ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання. Всі ці складові можна охопити єдиним терміном «ефективне правосуддя», що виступає еталоном для оцінки судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Зазначені висновки також відповідають позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 18 жовтня 2018 року у справах №822/584/18, №806/1316/18, від 23 листопада 2018 року у справі №826/8844/16 та від 20 грудня 2018 року у справі №524/3878/16-а.

Надавши оцінку встановленим судом обставинам справи на підставі наданих сторонами доказів в контексті правових норм, якими врегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, про задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що позивачем при зверненні до суду з позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, згідно квитанції № 2700-9954-0164-3985 від 10.12.2024 року.

Водночас, адміністративний позов подано до суду за допомогою засобів програмного забезпечення підсистеми ЄСІТС «Електронний суд».

Відповідно до положень ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (надалі Закон № 3674-VI), при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, при зверненні до суду з адміністративним позовом позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 1937,92 грн (3028 грн х 0,4 х 0,8 х 2).

Згідно ч.ч. 3, 8 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи викладене, суд стягує судовий збір у розмірі 1937,92 грн у рівних частинах по 968,96 грн з відповідачів 1 та 2 за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь позивача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI позивач має право звернутись до суду з клопотанням про повернення надмірно сплаченого судового збору у розмірі 484,48 грн (2422,40 грн 968,96 грн).

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позову без розгляду.

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) «Про призов військовозобов`язаних рядового та сержантського складу запасу на військову службу під час мобілізації» від 03 листопада 2024 року № 392 в частині призову рядового ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на військову службу під час мобілізації

Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968 (Дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968 (Дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 копійок.

Вступну та резолютивну частину рішення суду складено, підписано та проголошено 19 серпня 2025 року.

Повний текст рішення складено та підписано 21 серпня 2025.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко