Справа № 740/374/25
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2025-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 740/374/25 Суддя (судді) першої інстанції: Крупина А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.

Суддів: Вівдиченко Т.Р., Грибан І.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Кузьмука Б.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 09 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (далі - відповідач, апелянт), у якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №3808804 від 07 січня 2025 року.

Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 09 червня 2025 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області задоволено.

Постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3808804, винесену поліцейським (м. Бобровиця) ВП № 2 Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області старшим сержантом поліції Федченком Миколою Миколайовичем від 07 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн і закрито справу про адміністративне правопорушення.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 605,60 грн у рахунок відшкодування судового збору.

Позиція суду мотивована тим, що висновки відповідача щодо тонування світлових приладів на автомобілі зроблено без вивчення документів на транспортний засіб, дослідження технічних характеристик та заводських установок, без проведення дослідження з застосуванням вимірювальної техніки; світловіддача фар не вимірювалася, відповідні акти технічного стану не складалися.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 09 червня 2025 року у справі № 740/374/25; прийняти нове рішення у формі постанови, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не в повній мірі дослідив обставини справи, оскільки у пункті 7 постанови серії ЕНА № 3808804 від 07 січня 2025 року зазначено, що до постанови додається відеозапис з нагрудної бодікамери СН 22, тобто вимоги на які вказує суд, як не дотримані, по факту виконані поліцейським.

Відповідач стверджує, що постанова винесена на підставі зібраних доказів поліцейським, а не на підставі тільки візуальних спостережень і внутрішнього переконання.

Також апелянт наголошує, що при розгляді справи суд не взяв до уваги положення викладені в Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС №1026 від 18.12.2018, а саме, що строк зберігання таких відеозаписів становить 30 діб. Тож відповідач не мав змоги надати відеозапис обставин подій з обставин, які не залежать від відповідача.

Крім того відповідач зазначає про те, що суд оцінив доданий до позову протокол перевірки технічного стану транспортного засобу № 01606-01300_24 від 11 травня 2024 року, з якого вбачається, що транспортний засіб «Mercedes-Benz» 311 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , після технічного контролю визнано технічно справним, дата чергового проходження обов`язкового технічного контролю не пізніше 11 травня 2025 року. Однак, суд не звернув увагу на той факт, що транспортний засіб проходив перевірку технічного стану 11 травня 2024 року, а постанова була винесена 07 січня 2025 року, за проміжок часу з 11 травня 2024 року до 07 січня 2025 року позивач міг затонувати задні габаритні ліхтарі, сигнали стопів та сигнали повороту, отже даний доказ не можна брати до уваги.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року відкрито апеляційне провадження; призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 20 серпня 2025 року о 12:15 год.

20 серпня 2025 року відповідачем подано заяву про розгляд справи без його участі.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до фактичних обставин справи, постановою серії ЕНА № 3808804 від 07 січня 2025 року, винесеною поліцейським (м. Бобровиця) ВП № 2 Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області старшим сержантом поліції Федченком Миколою Миколайовичем, ОСОБА_1 за порушення п. 31.4.3 ПДР було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 статті 121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн за те, що 07 січня 2025 року о 13:48:29 на дорозі м. Бобровиця-с. Кобижча водій керував транспортним засобом, у якого були затоновані задні габаритні ліхтарі, сигнали стопів та сигнали повороту.

Позивач стверджує, що користувався автомобілем «Mercedes-Benz» 311 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та 07 січня 2025 року о 13 год 50 хв. був зупинений на автодорозі між м. Бобровиця та с. Кобижча Ніжинського району Чернігівської області в світлу пору доби. Йому в провину поліцейським було поставлено те, що на автомобілі затоновані задні габаритні ліхтарі, сигнали стопів, тому відносно нього винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності; поліцейський особисто зробив висновок щодо тонування світлових приладів на автомобілі без вивчення документів на транспортний засіб, дослідження технічних характеристик та заводських установок, без проведення дослідження із застосуванням вимірювальної техніки, не вимірювалась світловіддача світлових приладів, відповідні акти технічного стану не складалися; зі змісту оскаржуваної постанови не вбачається, яким чином інспектор виявив порушення.

Доданим до позову протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу №01606-01300_24 від 11 травня 2024 року підтверджено, що автомобіль «Mercedes-Benz» 311 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , після технічного контролю визнано технічно справним.

Надаючи оцінку зазначеним обставинам справи, колегія суддів враховує наступне.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до пункту 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до пункту 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

За положеннями пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 31.4.3 Правил дорожнього руху України визначено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: зовнішні світлові прилади: а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу; б) порушено регулювання фар; в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла; г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу; ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

Згідно з частинами 1-4 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 3, пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Відповідно до вимог частини 1 статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом, що має затоновані задні габаритні ліхтарі, сигнали стопів та повороту. Відповідно дії кваліфіковано відповідачем як порушення п.31.4.3 ПДР України.

Судова колегія зауважує, що відповідного підпункту (а-ґ) пункту 31.4.3 Правил дорожнього руху України за змістом оскаржуваної постанови відповідачем не зазначено.

Також, згідно з п.7 оскаржуваної постанови, до неї додається відеозапис з нагрудної бодікамери №22.

Поряд з наведеним, апелянтом не долучено до матеріалів справи відповідного відеозапису події.

Пунктом 6.1.2 ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» передбачено, що не дозволено застосовувати зруйновані та з тріщинами на світловідбивальних поверхнях або розсіювачах приладу зовнішнього світлового (ПЗС), установлювати будь-які пристрої, що обмежують їхню видимість, наносити покриви на ПЗС (тонування, фарбування тощо), що зменшує світлопропускання, змінює їхню силу світла, світлорозподіл або колір.

Згідно з пунктом 7.1.1 ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» відповідність вимогам 6.1.1 - 6.1.5, 6.1.6.1 - 6.1.6.3, 6.1.7.1 - 6.1.7.3, 6.1.7.5, 6.1.7.6 перевіряють візуально.

Технічний стан та обладнання транспортного засобу під час їх експлуатації перевіряється візуально та з використанням засобів вимірювальної техніки відповідно до ДСТУ 3649-97 "Засоби транспортні дорожні. Експлуатаційні вимоги безпеки до технічного стану та методи контролю" без втручання в роботу (без розбирання) вузлів та агрегатів ТЗ, що перевіряються.

За змістом апеляційної скарги відповідач наполягає на тому, що постанова винесена на підставі зібраних доказів поліцейським, а не візуальних спостережень і внутрішнього переконання.

Разом з тим, відповідних доказів, що зібрані та досліджені відповідачем у спірному випадку, до матеріалів справи не долучено.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується апелянтом, висновки щодо тонування світлових приладів на автомобілі зроблено без дослідження технічних характеристик та заводських установок, без проведення дослідження з застосуванням вимірювальної техніки; світловіддача фар не вимірювалася, відповідні акти технічного стану, що передбачені Порядком здійснення контролю за технічним станом колісних транспортних засобів під час їх експлуатації, затвердженого наказом МВС України № 534 від 13 жовтня 2008 року, не складалися.

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що докази вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, крім наявності оскаржуваної постанови серії ЕНА №3808804 від 07 січня 2025 року, відсутні.

Постанова про адміністративне правопорушення не може оцінюватися судом в розумінні статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України у якості належних і допустимих доказів, що підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки заперечується позивачем, а інші докази, які б її обґрунтовували в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Колегія суддів зазначає, що процесуальний обов`язок, передбачений частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не виконаний.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Беручи до уваги те, що відповідачем на огляд суду не було надано жодних доказів, які прямо вказують на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відтак факт вчинення даного порушення позивачем не встановлений беззаперечними доказами, отже відсутні підстави стверджувати про вчинення позивачем правопорушення поза обґрунтованими сумнівами.

У контексті покликань апелянта на те, що за проміжок часу з 11 травня 2024 року до 07 січня 2025 року позивач міг затонувати задні габаритні ліхтарі, сигнали стопів та сигнали повороту, судова колегія зазначає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях суб`єкта владних повноважень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.04.2020 у справі № 522/22023/16-ц.

Також, у постанові від 03 грудня 2019 року у справі № 904/10956/16 Велика Палата Верховного Суду, окрім іншого, декларуючи обов`язок подання конкретних доказів на підтвердження доводів, вказала, що висновок суду не може ґрунтуватися на припущеннях та поясненнях однієї зі сторін.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, враховуючи, що апелянтом як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірність своїх дій та, порушення позивачем вимог п. 31.4.3 Правил дорожнього руху, який йому інкриміновано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 311, 312, 320, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т АН О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 09 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: Т.Р. Вівдиченко

І.О. Грибан