Справа № 810/4454/17
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2025-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

19 серпня 2025 року № 810/4454/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді - Шляхової О.М., суддів Кухар М.Д., Сагайдак В.В., розглянувши за правилами письмового провадження адміністративну справу Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО" (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 33, м. Київ, 01054, ) до Національного банку України (вул. Інститутська, буд. 9, м. Київ, 01601, ), третя особа ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про визнання дій незаконними та скасування розпорядження, -

УСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду через засоби поштового зв`язку (13.12.2017) звернулося Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, в якому просить суд: визнати незаконними дії відповідача щодо прийняття розпорядження №4255 від 07.11.2017 та скасувати розпорядження №4255 від 07.11.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг незаконним, необґрунтованим та таким, що порушує його права.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2017 матеріали адміністративної справи №810/4454/17 за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання дій незаконними та скасування розпорядження передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва за підсудністю.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.02.2018 справу прийнято до провадження, призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що спірне розпорядження винесено в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, отже, на думку відповідача, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Представником позивача надано відповідь на відзив, в якій просив суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.09.2022 замінено Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на Національний банк України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.12.2022 залучено ОСОБА_1 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Законом України від 13.12.2022 №2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон №2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону №2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На виконання вимог зазначених приписів, Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративну справу №810/4454/17 скеровано за належністю до Харківського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2025 прийнято до провадження адміністративну справу №810/4454/17.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши викладені сторонами обставини справи та надані на їх підтвердження докази, суд прийшов до наступного.

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг видано розпорядження «Про проведення перевірки ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» від 19.10.2017 №4127 з 27.10.2017 до 03.11.2017.

На підставі вказаного розпорядження Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг оформлене направлення на здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна».

У ході проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) позивача, зокрема, на підставі звернення Сухаревського Андрія Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 (вх. від 12.09.2017 № С-4268), інспекційною групою відповідача встановлено, що 17.02.2017 між ОСОБА_1 та позивачем укладено договір добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків від 28.11.2016 № 330538187.16 (далі - Договір).

Відповідно до Договору забезпеченим транспортним засобом визначено транспортний засіб «Ленд Ровер Рендж Ровер», д.н.з. НОМЕР_2 .

04 травня 2017 року Страхувальник звернувся із повідомленням про випадок, який має ознаки страхового, із якого слідувало, що 03.05.2017 в результаті протиправних дій третіх осіб пошкоджено застрахований автомобіль «Ленд Ровер Рендж Ровер», д.н.з. НОМЕР_2 .

17.10.2017 ОСОБА_1 звернувся до позивача з повідомленням про випадок, який має ознаки страхового.

Листом від 14.06.2017 № 1647 ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» повідомило ОСОБА_1 про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Листом від 01.08.2017 № 2157 ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», розглянувши заяву про перегляд рішення про виплату страхового відшкодування від ОСОБА_2 (представника ОСОБА_1 ), повідомило ОСОБА_1 про прийняте рішення про виплату страхового відшкодування.

Листом від 22.08.2017 № 2383 ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування, посилаючись на пункт 10.1.1 Договору, відповідно до якого при умові відсутності заборгованості по сплаті платежів, згідно з графіком, страховик сплачує страхове відшкодування повністю у випадку, якщо страхувальник протягом 15 робочих днів з моменту настання страхового випадку сплатив страхову премію по відповідному ТЗ в повному обсязі; якщо страхувальник не виконав цю умову, страховик має право зменшити страхове відшкодування на суму цієї сплати; у разі якщо сума сплати, яку страхувальник повинен був здійснити відповідно до цього пункту умов страхування, перевищує суму страхового відшкодування, виплата останнього здійснюється тільки після сплати страхової премії по відповідному ТЗ в повному обсязі.

Також, у листі повідомляється, що ОСОБА_1 не були сплачені чергові платежі (3-й та 4-й), відповідно до розділу 6 Договору, де передбачено сплата страхової премії за графіком: 1-й платіж до 30.11.2016; 2-й платіж до 28.02.2017; 3-й платіж до 31.05.2017; 4-й платіж до 31.08.2017.

За результатами проведеного позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» вимог законодавства у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), які ліцензуються інспекційною групою Нацкомфінпослуг 27.10.2017 складено акт відносно позивача від 03.11.2017 № 1976/13- 62.

На підставі акту відповідачем застосовано захід впливу у вигляді розпорядження Нацкомфінпослуг від 07.11.2017 № 4255. яким ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» зобов`язано усунути порушення законодавства про фінансові послуги, а саме відповідних ліцензійних умов, зазначене у констатуючій частині цього розпорядження до Нацкомфінпослуг відповідних підтверджуючих документів, у термін включно до 07.12.2017.

Не погоджуючись з вказаним розпорядженням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно з частиною другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг визначено Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12.07.2001 №2664-III, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Закон або Закон № 2664-III).

Крім того, Розпорядженням Нацкомфінпослуг від 20.11.2012 № 2319 затверджено Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, яке визначає порядок провадження у справах про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, механізм прийняття рішень Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про застосування заходів впливу (в подальшому - Положення).

Частиною першою статті 27 Закону № 2664-III передбачено, що одним із основних завдань національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, є, зокрема, захист прав споживачів фінансових послуг шляхом застосування у межах своїх повноважень заходів впливу з метою запобігання і припинення порушень законодавства на ринку фінансових послуг.

Вимогами статті 39 Закону № 2664-III передбачено, що у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону.

Частиною першою статті 40 Закону № 2664-III визначено перелік заходів впливу, які може застосовувати Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.

Відповідно приписів вказаної норми Нацкомфінпослуг може застосовувати такі заходи впливу:

1) зобов`язати порушника вжити заходів для усунення порушення та/або вжити заходів для усунення причин, що сприяли вчиненню порушення;

2) вимагати скликання позачергових зборів учасників фінансової установи;

3) накладати штрафи в розмірах, передбачених статтями 41 і 43 цього Закону;

4) тимчасово зупиняти або анулювати ліцензію на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг;

5) відсторонювати керівництво від управління фінансовою установою та призначати тимчасову адміністрацію;

6) затверджувати план відновлення фінансової стабільності фінансової установи;

7) виключати відповідно до законодавства учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) з Державного реєстру фінансових установ або реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги;

8) установлювати для небанківських фінансових груп підвищені економічні нормативи, ліміти та обмеження щодо здійснення окремих видів операцій;

9) виносити рішення про заборону недержавним пенсійним фондам - суб`єктам другого рівня системи пенсійного забезпечення укладати нові пенсійні контракти з учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування у разі порушення вимог, установлених для таких недержавних пенсійних фондів законом та ліцензійними умовами.

Порядок та умови застосування заходів впливу встановлюються законами України та нормативно-правовими актами національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Відповідно до пункту 2.1 розділу ІІ Положення комісія може застосовувати такі заходи впливу:

1) зобов`язати порушника вжити заходів для усунення порушення;

2) вимагати скликання позачергових зборів учасників фінансової установи;

3) накладати штрафи в розмірах, передбачених статтею 41 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг;

4) тимчасово зупиняти (обмежувати) або анулювати (відкликати) ліцензію на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг;

5) відсторонювати керівництво від управління фінансовою установою та призначати тимчасову адміністрацію;

6) затверджувати план відновлення фінансової стабільності фінансової установи;

7) виключати відповідно до законодавства учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) з Державного реєстру фінансових установ або реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги;

8) установлювати для небанківських фінансових груп підвищені економічні нормативи, ліміти та обмеження щодо здійснення окремих видів операцій;

9) виносити рішення про заборону недержавним пенсійним фондам - суб`єктам другого рівня системи пенсійного забезпечення укладати нові пенсійні контракти з учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування у разі порушення вимог, установлених для таких недержавних пенсійних фондів законом та ліцензійними умовами.

Пунктом 2.2 Положення передбачено, що рішення про зобов`язання порушника вжити заходів для усунення порушення оформляється письмовим розпорядженням (приписом) Нацкомфінпослуг. Метою застосування даного заходу впливу є усунення особою у визначений у розпорядженні (приписі) строк виявлених порушень законодавства про фінансові послуги.

Вказана норма узгоджується з приписами пункту 12 частини першої статті 28 Закону №2664-III яким визначено, що Національна комісія, яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції надсилає фінансовим установам та саморегулівним організаціям обов`язкові до виконання розпорядження про усунення порушень законодавства про фінансові послуги та вимагає надання необхідних документів.

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів є джерелом підвищеної небезпеки.

Частиною 2 даної статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Порядок та умови здійснення страхового відшкодування при настанні страхових випадків за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентується Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до пунктів 1.4, 1.6, 1.7 статті 1 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів особи, відповідальність яких застрахована, - особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Статтею 6 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів встановлено, що Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 34.1 ст. 34 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Згідно з ст. 35 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) встановлені ст. 37 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та ст. 991 ЦК України.

Так, зокрема, але не виключно, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі:

- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

- вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);

- невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;

- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України Про страхування підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є:

1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України;

2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвів до страхового випадку;

3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку;

4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні;

5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

6) інші випадки, передбачені законом.

В обґрунтування доводів прийняття оскаржуваного розпорядження, відповідачем зазначається наступне.

Розділом 5 Договору добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків від 28.11.2016 № 330538187.16 передбачено у випадку, якщо одна із частин страхової премії, яка зазначена у графіку платежів не сплачена в зазначений термін, договір припиняє свою дію з 00:00 годин дня наступного за днем планового платежу.

На момент настання страхового випадку (03.05.2017) 1-й та 2-й страхові платежі були сплачені в повному обсязі в строки, установлені розділом 6 Договору, і ОСОБА_1 не мав заборгованості по сплаті страхової премії, а строк сплати 3-го та 4-го чергових страхових платежів відповідно до встановленого графіку розділом 6 Договору не настав.

З огляду на викладене, Товариством прийнято невмотивоване рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, не відповідно до умов Договору.

Враховуючи викладене, Товариством порушено вимоги законодавства у сфері фінансових послуг та відповідних ліцензійних умов, а саме пункту 35 Ліцензійних умов, відповідно до якого фінансова установа зобов`язана виконувати укладені нею договори з надання фінансових послуг і під час укладання, виконання та припинення дії таких договорів дотримуватися вимог, визначених книгою п`ятою Цивільного кодексу України та законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг.

Разом з тим, суд зазначає, що жодних посилань на докази, на підставі дослідження яких відповідач прийшов до висновку про порушення позивачем вимог законодавства про фінансові послуги, в акті відсутні. Висновок відповідача ґрунтується виключно на тлумаченні відповідачем умов Договору.

Так, 17.02.2017 між ОСОБА_1 та позивачем укладено договір добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків від 28.11.2016 № 330538187.16.

Відповідно до п.8.2.17. Договору страхування страхувальник зобов`язаний забезпечити та передати страховику право вимоги до третьої особи, відповідальної за скоєний збиток, у розмірі виплаченої суми страхового відшкодування за договором страхування.

Відповідно до п.8.2.2 Договору страхування страхувальник зобов`язаний своєчасно вносити страхові платежі у відповідності до п.6 договору страхування.

Відповідно до п. 12.1.9 Договору страхування підставою для відмови страховика у здійсненні страхового відшкодування є якщо страхувальник не виконав обов`язків, передбачених умовами договору страхування (згідно п.8 Договору).

Страхувальником сплачено два перших страхових платежі, 3-ій страховий платіж станом на 13.06.2017 - дату прийняття рішення Страховиком - Страхувальником не було сплачено, тобто існувала заборгованість зі сплати страхових платежів на суму 13 860,00 гривень.

Відповідно до п.10.1.1 Договору страхування страховик сплачує страхове відшкодування при умові відсутності заборгованості по сплаті страхових платежів.

Ця ж умова передбачена Правилами: п.14.14, відповідно до якого якщо договором страхування передбачена оплата страхової премії частинами (внесками) Страхувальник, при відсутності заборгованості, має право отримати страхове відшкодування, якщо протягом 15 робочих днів з часу настання страхового випадку винесе відповідні страхові внески, що повинні бути сплачені Страховику згідно умов договору страхування, якщо інше не передбачене умовами договору страхування. Умовами Договору страхування інше не передбачено.

На момент прийняття рішення у справі умова щодо сплати страхового відшкодування була відсутня, виникла заборгованість зі сплати страхових платежів, а саме Страхувальником не було внесено черговий страховий платіж, який Страхувальник повинен був внести до 31.05.2017.

Відповідно до ст.991 ЦК України, ст.26 Закону України «Про страхування» умовами договору страхування можуть передбачатися підстави для відмови у страховій виплаті.

Враховуючи вищевикладене, за відсутності умов до сплати страхового відшкодування, на підставі ст.ст.991 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про страхування», п.п.12.1.9., Договору страхування Страховик прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, про що письмово повідомив Страхувальника 14.06.2017.

За таких обставин позивачем не допущено будь-яких порушень умов Договору страхування, а відтак вимог п.35 Ліцензійних умов, відповідно до якого фінансова установа зобов`язана виконувати укладені нею договори з надання фінансових послуг і під час укладання, виконання та припинення дії таких договорів дотримуватись вимог, визначених книгою п`ятою ЦК України та законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг.

Враховуючи наведене, суд приходить вважає за необхідне прийняти рішення про визнання протиправним та скасування розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №4255 від 07.11.2017 "Про усунення порушень Приватним акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" ліцензійних умов".

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст.139 КАС України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО" (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 33, м. Київ, 01054, ) до Національного банку України (вул. Інститутська, буд. 9, м. Київ, 01601, ), третя особа ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про визнання дій незаконними та скасування розпорядження задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №4255 від 07.11.2017 "Про усунення порушень Приватним акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" ліцензійних умов".

Стягнути з Національного банку України (вул. Інститутська, буд. 9, м. Київ, 01601, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати зі сплати судового збору на користь Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО" (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 33, м. Київ, 01054, ) у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя О.М. Шляхова

Суддя Кухар М.Д.

Суддя Сагайдак В.В.