Справа № 712/8709/25
Суддя: Марцішевська О. М.
Дата ухвалення: 2025-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 712/8709/25

Провадження № 2-а/712/226/25

22 серпня 2025 року м.Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі

головуючого-судді Марцішевська О.М.,

секретаря судових засідань Безрукова Д.О.

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

25 червня 2025 року до суду надійшов позов адвоката Шевченка Костянтина Валерійовича в інтересах позивача ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з вимогами: 1) скасувати постанову № 880/М/2025 від 28.02.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, 2) змінити захід стягнення за постановою від 28.02.2025 року за № 881//2025 за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, встановивши штраф в розмірі 17850,00грн. для надання позивачу можливості його сплатити на протязі 15 днів без подвоєння суми штрафу.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 22 лютого 2025 року посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 було складено три протоколи (в 10:50, 10:55, 11:00) на ОСОБА_1 про вчинення адміністративних правопорушень, які полягали у неявці ОСОБА_1 по повістці на 9:00 22.11.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; відсутності у нього 22.02.2025 року при собі військово-облікового документу військовозобов`язаного та не пред`явлення його на вимогу уповноваженого представника ІНФОРМАЦІЯ_2 ; відмови ним 22.02.2022р. від отримання направлення на проходження ВЛК та від проходження ВЛК, що є порушенням вимоги Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року № 3543-ХІІ зі змінами та Правил військового обліку, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який затверджений Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022р. (копії протоколів від 22.02.2025р. про адміністративне правопорушення за № 879/М/2025, № 880/М/2025, № 881/М/2025 надаються).

Під час складання протоколу Позивачу було повідомлено, що розгляд всіх трьох справ про адміністративні правопорушення відбудеться о 11 год. 00 хв. 28.02.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 кабінет № 302. В зазначений час та дату Позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 , але не зміг попасти в приміщення, яке було зачинене і після годинного очікування повернувся додому.

Враховуючи, що його відсутність під час розгляду справи не перешкоджає розгляду справи, став чекати, щодо її вирішення та отримання відповідного повідомлення шляхом надсилання йому копій постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, або через електронний кабінет військовозобов`язаного реалізований у форматі застосунку Резерв +, або через цифровий застосунок «Дія». На протязі трьох з половиною місяців, жодних документів та інформації не надходило. І тільки 19 червня 2025 року Позивачу стало відомо, що з його рахунку в примусовому порядку було стягнено кошти в розмірі 37763,50 грн.

Формально у керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 були підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.210-1 КУпАП. Водночас, Відповідачем було порушено процедуру притягнення Позивача до адміністративної відповідальності, а саме порушено порядок накладення на Позивача адміністративного стягнення.

Оскільки протоколи про адміністративні правопорушення відносно позивача були складені в один день, стосуються правопорушень в одній сфері, розглядалися одночасно однією посадовою особою, про що свідчить дата винесення постанов та їх порядковий номер, то винесення окремої постанови № 880/М/2025 про накладення на позивача адміністративного стягнення є протиправним.

Після накладення на позивача 28.02.2025 року постановою № 881/М/2025 адміністративного стягнення у виді штрафу на суму 17 850,00 грн., законних підстав для накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. у відповідача не було, оскільки санкція по протоколу № 881/ М/2025 передбачає відповідальність за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Отже, відповідачем було порушено порядок накладення адміністративного стягнення на позивача, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності № 880/М/2025 від 28.02.2025 року.

Просить суд постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.02.2025 року за № 880/М/2025 у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , закрити. Змінити захід стягнення в межах Постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.02.2025 року за № 881/М/2025 у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, встановивши штраф в одинарному розмірі, а саме 17 850,00грн., надавши можливість його сплати на протязі 15 днів без подвоєння суми штрафу.

Одночасно з позовом позивач подав заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

В обгрунтування клопотання зазначав, що позивач пропустив встановлений законом строк для звернення до адміністративного суду щодо оскарження постанов Відповідача від 28 лютого 2025 року, оскільки довідався про їх винесення тільки після відкриття виконавчих проваджень, інформацію про які отримав 19 червня 2025 року. Відповідно вказаний строк був пропущений з поважних причин, тому він підлягає поновленню судом, випадків неможливості його поновлення законом не встановлено. Позивач зазначає, що йому не було відомо про винесення вищезазначених постанов, вони не були належним чином доведені до відома Позивача (відсутні підтвердження про отримання позивачем копії постанов, і на сьогодні відсутня інформація в цифровий застосунок «Дія» та в електронному кабінеті військовозобов`язаного реалізованому у форматі застосунку Резерв+, розширені дані з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів від 13.06.2025р. надаються) і він довідався про їх існування тільки після відкриття виконавчих проваджень. Це позбавило його права на захист свої прав та своєчасне виконання накладеного стягнення і сплати його в первинному розмірі без подвоєння суми штрафу.

Ухвалою суду від 30 червня 2025 року відкрито провадження по справі та розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Копію ухвали про відкриття провадження у справі направлено сторонам, відповідачу роз`яснено право на ознайомлення з матеріалами справи в приміщенні суду або дистанційно з використанням зареєстрованого кабінету підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС. Запропоновано відповідачу протягом семи днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі надіслати (надати) суду відзив на позовну заяву (відзив разом з документами, що підтверджують надіслання (надання) позивачу копії відзиву та доданих до нього документів.

Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позов не подав.

Ухвалою судді від 08.08.2025 року відмовлено в задоволенні клопотання про поновлення сроку звернення до адміністративного суду. Позовну заяву залишено без руху та наданий строк для для усунення її недоліків шляхом надання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду вказавши інші підстави для поновлення строку.

Відмовляючи у клопотанні про поновлення строку, суд вважав його не обґрунтованим, а доводи, викладені у ньому такими, що не обгрунтовують наявність конкретних обставин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які до червня 2025 року перешкоджали оскаржити постанови від 28.02.2025 року за № 880/М/2025 та від 28.02.2025 року за № 881/М/2025, враховуючи обізнаність позивача про час та місце розгляд розгляду справи 28 лютого 2025 року та відповідно можливість до червня 2025 року поцікавитись результатом розгляду справи.

13 серпня 2025 року адвокат Шевченко К.В. в інтересах позивача скерував до суду клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

В обгрунтування клопотання вказував, що копії оскаржуваних постанов від 28.02.2025 року за № 880/М/2025 та від 28.02.2025 року за № 881/М/2025 не були ні вручені, ні надіслані поштою позивачу, що є прямим порушенням законодаства. Доведення постанов до відома позивача є прямим обов`язком органу, який притягнув до відповідальності. Навпроти, у відповідача відсутнє зобов`язання цікавитись щодо розгляду справи, враховуючи, що йому не було відомо про розгляд відбувся, а зазначені на сайті телефони відповідача не відповідали. Також позивач з 17.03.2025р. по 15.06.2025р. перебував у відрядженні в м.Києві.

Вищезазначене та невиконання державним органом своїх обов`язків позбавило позивача на захист своїх законних прав та нелаженого і своєчасного виконання законних вимог відповідного органу, що є поважною причиною, що унемовливлювало вчинення процесуальних дій.

Звертає також увагу що відповідач визнає вину та готовий сплатити встановлений законом штраф, але з урахуванням ст.36 КУпАП в межах санкції за більш серйозне правопорушення та не у подвійному розмірі, а саме 17 850 грн. згідно постанови від 28.02.2025 року за № 881/М/2025 року.

Частина 2 ст. 286 КАС України визначає, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

В розрізі розгляду питання про поновлення процесуальних строків, слід звернути увагу на те, що особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати належні і допустимі, у розумінні ст. 73, 74 КАС України, докази на підтвердження того, що наведені нею обставини дійсно перешкоджали їй вчасно скористатись наданим їй правом звернення до суду.

Поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом встановленого законом строку від дати порушення його прав, свобод чи інтересів. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 р. у справі №340/1019/19).

Оскаржувані постанови винесені начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 28 лютого 2025 року року. Таким чином, строк звернення до адміністративного суду щодо її оскарження сплинув 10 березня 2025 року.

Протоколи про адміністративні правопорушення № 879/М/2025, № 880/М/2025, № 881//2025 складені посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 22.02.2025р. у присутності позивача. У вказаних протоколах вказано дату, час та місце розгляду справи - 28.02.2025р. Копії протоколів вручено позивачу, який долучив ці копії до позовної заяви.

Відтак, позивач, був достовірно обізнаний про дату, час та місце розгляду справи 28.02.2025р., однак активні дії по з`ясуванню результату розгляду справи почав вчиняти тільки у червні 2025 року після стягнення з нього штрафу у подвоєному розмірі в порядку примусового виконання постанов від 28.02.2025 року за № 880/М/2025 та від 28.02.2025 року за № 881/М/2025 року, тобто тривалість більш ніж трьох місячного періоду до моменту, коли позивач у червні 2025 року дізнався про результат розгляду справи у лютому 2025 року, залежала виключно від його волі.

Пасивна поведінка позивача свідчить про байдужість або небажання позивача дізнатися про результат розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього у встановлений законом строк для звернення до адміністративного суду.

Стосовно доводів клопотання про те, що невиконання державним органом своїх обов`язків позбавило позивача на захист своїх законних прав, суд виходить з того, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. При цьому незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не може визнаватися поважною причиною пропуску строку звернення до суду. У випадку не отримання відомостей про результати розгляду справи позивав мав можливіть скерувати до відповідача відповідні запити поштовим зв`язком як упродовж строку для оскарження з 29.02.2025р. по 10.03.2025р., так і під час перебування у відрядженні в м.Києві.

Суд враховує, що при наявності об`єктивної неможливості вчасного звернення до суду із відповідним позовом, саме на позивача покладається процесуальний обов`язок навести переконливі доводи щодо існування певних обставин, які слугували перешкодою для вчасного звернення до суду із наданням належних, достатніх і достовірних доказів на підтвердження своїх доводів.

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до іншої практики ЄСПЛ (справи "Пелевін проти України", № 24402/02, рішення від 20 травня 2010 року, п. 27; "Наталія Михайленко проти України", № 49069/11, рішення від 30 травня 2013 року, п. 31) право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Крім того, як зазначено у рішенні ЄСПЛ від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України", правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Суд враховує, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 121 КАС України суд поновлює процесуальний строк, якщо визнає причини його пропуску поважними. Водночас поважність причин повинен доводити скаржник (див. постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.09.2020 у справі № 806/2321/16).

Причина пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. Відтак поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Водночас не звернення до суду з позовом за захистом свої прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 640/12324/19.

Суд зазначає, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі й встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.

Встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень. Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а також строків на оскарження судових рішень, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.

Аналогічний правовий висновок, зокрема, міститься у постанові Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 160/6211/21 та від14.03.2023 у справі № 160/26351/21.

Зокрема, у пункті 48 рішення ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" (заява № 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У пункті 45 рішення ЄСПЛ у справі "Pеrez de Rada Cavanilles v. Spain" (заява № 28090/95) зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Викладені у клопотанні про поновлення процесуального строку доводи не обгрунтовують наявність конкретних обставин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які до червня 2025 року перешкоджали оскаржити постанови від 28.02.2025 року за № 880/М/2025 та від 28.02.2025 року за № 881/М/2025, враховуючи обізнаність позивача про час та місце розгляд розгляду справи 28 лютого 2025 року та відповідно можливість до червня 2025 року поцікавитись результатом розгляду справи.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заву без розгляду.

За таких підстав, незважаючи на залишення позовної заяви без руху та надання позивачу можливості подати клопотання про поновлення строку звернення до суду з доказами на його підтвердження, позивач у поданому клопотанні не навів поважних причин, які б унеможливили його звернення до суду в межах встановленого законом строку, а обставини, на які він посилається, не свідчать про існування об`єктивних перешкод у реалізації ним свого права на судовий захист в межах такого строку, тому позовну заяву слід залишити без розгляду на підставі ч. 3 ст. 123 КАС України.

Керуючись ст.ст. 123, 256, 286 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання про поновлення сроку звернення до адміністративного суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності від 28.02.2025 року за № 880/М/2025 та від 28.02.2025 року за № 881/М/2025 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повнаухвала судуне булавручена удень їїпроголошення абоскладення,має правона поновленняпропущеного строкуна апеляційнеоскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О.М.Марцішевська

Повний текст ухвали складений 22 серпня 2025 року