Справа № 309/1476/25
Суддя: Ластовичак В. Ю.
Дата ухвалення: 2025-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер309/1476/25
Провадження по справі 2-а/305/27/25
РІШЕННЯ

Іменем України

22.08.2025 м. Рахів

Рахівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Ластовичака В.Ю., за участі секретаря судового засідання Біроваш О.О., представника позивача Поштак Ю.С., представника відповідача Савуляка В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) 24.04.2025 звернувся до Хустського районного суду Закарпатської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), у якому просить скасувати постанову № 624 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 26.03.2025 про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000 гривень, стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 від 26.03.2025 його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП через те, що він порушив вимогу, передбачену ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме не пред`явив військово-обліковий документ (ВОД), оскільки такий забув удома. Однак, він не згідний із постановою, так як не доведено і не відповідає дійсності, що він не зміг пред`явити ВОД. 26.03.2025 його зупинено працівниками поліції та на вимогу пред`явити ВОД він їм такий пред`явив, видрукуваний з додатку Резерв+ 12.07.2024, але йому повідомили, що має бути ВОД із фотографією, з чим він не погодився.

Ухвалою судді Хустського районного суду Ороса Я.В. від 28.04.2025 адміністративну справу передано за підсудністю до Рахівського районного суду, куди надійшла 23.05.2025.

Ухвалою від 23.05.2025 позовну заяву залишено без руху, 10.06.2025 надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою від 11.06.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку ст. 286 КАС України, призначено до розгляду на 19.06.2025, у зв`язку із перебуванням судді у відпустці відкладено на 08.07.2025.

У поданому 07.07.2025 відзиві стверджено, що 26.03.2025 ОСОБА_1 у супроводі представників Національної поліції прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де було встановлено та особисто підтверджено останнім, що він не має при собі військово-облікового документа та відповідно не може його пред`явити за вимогою уповноваженої особи, про що особисто повідомив у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим порушив вимоги чинного законодавства. Окрім того, ОСОБА_1 заявив, що залишив свій військово-обліковий документ вдома, за місцем свого проживання, наявного електронного військово-облікового документа не пред`явив. Під час складання протоколу ОСОБА_1 попереджений про дату та час розгляду справи, права та обов`язки були роз`яснені, про що свідчить особистий підпис, виразив відсутність бажання бути присутнім при розгляді, клопотань про відкладення не подавав. Відповідно до даних, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, ОСОБА_1 є порушником військового обліку. Покликаючись на статті 3, 7, 19, 72-77, 162, 242-246 КАС України, просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідь на відзив позивачем не подано.

За клопотанням представника позивача судовий розгляд відкладено на 23.07.2025, 30.07.2025, 08.08.2025, коли проведено розгляд справи, для підготовки сторін до судових дебатів відкладено на 18.08.2025, після чого суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, з урахуванням складності справи відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 08:30 год 22.08.2025.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, був представлений представником. У відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Представник позивача Поштак Ю.С. у судовому засіданні ствердила, що позов підлягає задоволенню з підстав, зазначених у ньому. ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за те, що він не зміг пред`явити ВОД, але він із 17.07.2024 зареєстрований у кабінеті військовозобов`язаного, тому відповідач міг самостійно отримати всі дані про нього, як це передбачено приміткою до статті 210 КУпАП. Позивач має відстрочку від призову у формі броні, тому вина у вчиненні адміністративного правопорушення відсутня. Крім того, позивач пред`являв свій ВОД, роздрукований із електронного кабінету, а відповідно до законодавства такий документ прирівнюється до звичайного.

Представник відповідача Савуляк В.В. у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, пояснив, що позивача притягнуто до відповідальності за порушення вимог ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», якою передбачено, що військовозобов`язані повинні мати при собі ВОД та пред`явити їх. Позивач не надав ВОД поліції, був запрошений до РТЦК, де також не надав. Можливість застосування примітки до ст. 210 КУпАП, на яку посилається представник позивача, стосується отримання відомостей, а не обов`язку мати при собі ВОД, незалежно від наявності відстрочки. ОСОБА_1 мав порушення військового обліку, тому йому було надано повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 за місцем проживання. Під відеозапис позивач визнав, що залишив ВОД удома, тому його було притягнуто до адміністративної відповідальності правомірно, просить відмовити у позові.

Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх у сукупності та взаємозв`язку, суд встановив такі обставини.

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 26.03.2025 накладено на ОСОБА_1 штраф у сумі 17 000 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

У постанові стверджено, що 26.03.2025 близько 16:00 год ОСОБА_1 у супроводі органів Національної поліції прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де було встановлено та особисто підтверджено останнім, що він не має при собі військово-обліковий документ військовозобов`язаного та відповідно не може його пред`явити за вимогою уповноваженої особи, про що особисто повідомив у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим порушив вимогу, передбачену ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». ОСОБА_1 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив, що військово-обліковий документ у нього відсутній, він залишив його вдома за місцем свого проживання.

Відповідно до копії витягу з додатка «Резерв+», сформованого 12.07.2025 о 08:59 год, дійсного до 12.07.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , перебував на час формування витягу на обліку як військовозобов`язаний у ІНФОРМАЦІЯ_7 у відповідному званні та з військово-обліковою спеціальністю, присвоєний номер у реєстрі «Оберіг». Відомості про надану відстрочку від призову або бронювання відсутні.

Особа ОСОБА_1 підтверджена копією паспорта серії НОМЕР_1 , виданого Хустським РВ УМВС України в Закарпатській області 12.01.1998.

На дослідженому в судовому засіданні наданому відповідачем відеозаписі у виді відеофайлу під назвою «Video_00001.mp4», тривалістю 02:16 хв, відображено, як на запитання відповідального працівника ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач ствердив про відсутність у нього при собі військово-облікового документа, оскільки через поспіх забув його удома і навіть у голові не мав узяти його з собою. Позивачу роз`яснено норму законодавства, що передбачає обов`язок мати та пред`являти уповноваженим особам військово-обліковий документа та відповідальність за порушення вказаної норми у виді штрафу в розмірі від 17 000 до 25 500 гривень. Крім того, позивача повідомлено, що стосовно нього складається протокол, який передається на розгляд начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 .

До встановлених обставин справи суд застосував такі норми права.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективногозахисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 72 КАС України).

Як передбачено ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 3 статті 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення насамперед необхідно з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення і чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, свідків, висновком експерта, речовими доказами, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як визначено ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Така норма є бланкетною (відсильною), тобто нормою непрямої дії, яка сама не встановлює правило поведінки, а має відсильний характер до інших нормативних актів.

У даному випадку, відповідно до абз. 1 ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (абз. 2 ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

З урахуванням обставин справи та застосованих норм права суд дійшов таких висновків.

У постанові по справі про адміністративне правопорушення № 624 від 26.03.2025 зазначено про порушення позивачем норм законодавства про мобілізацію, зокрема ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме відсутність при собі та відповідно неможливість пред`явити за вимогою уповноваженої особи військово-облікового документа.

Доданим до позовної заяви витягом із застосунку «Резерв+» підтверджено факт реєстрації позивача у відповідному реєстрі та можливість пред`явити уповноваженим особам військово-обліковий документ у електронному вигляді чи як паперової копії електронного документа.

Однак, відповідач довів доказами, що на пропозицію пред`явити військово-обліковий документ позивач не зміг це зробити.

Факт рівноцінності відповідно до законодавства паперового та електронного військово-облікового документа у межах даної справи не оспорюється відповідачем.

Допустимими доказами у справі про адміністративне правопорушення за фактом відсутності при собі та/або непред`явлення уповноваженій особі військово-облікового документа можуть бути виключно матеріали фото- і відеофіксації у порядку абз. 2 ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», і такі докази надані відповідачем.

Твердження, наведені у позовній заяві та повідомлені представником позивача у судовому засіданні, щодо пред`явлення позивачем працівникам РТЦК та СП роздруківки із додатку «Резерв+», не отримали свого підтвердження та не доведені позивачем.

Суд не бере до уваги доводи представника позивача з посиланням на положення примітки до статті 210 КУпАП про можливість відповідача самостійно отримати персональні дані військовозобов`язаного шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, так як указані положення не можуть бути застосовані у випадку порушення законодавства про мобілізацію, що полягає у відсутності при собі або непред`явленні за вимогою уповноважених осіб військово-облікового документа.

Також не відповідають дійсності твердження позивача про порушення його прав через розгляд справи про адміністративне правопорушення за його відсутності, так як участь особи під час розгляду справ за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не є обов`язковою відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП, а позивач не виявив бажання брати участь у розгляді після повідомлення про такий розгляд.

У інших питаннях щодо правомірності постанови, яка оскаржується, зокрема стосовно повноважень посадової особи, яка її винесла, дії в Україні особливого періоду, роз`яснення позивачу його прав та обов`язків, забезпечення права на захист, накладення адміністративного стягнення у визначених законом межах, порушень не встановлено, у позовній заяві такі питання під сумнів не ставляться та судом детально не аналізуються.

Таким чином, матеріалами справи повністю доведено наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та відсутність порушень у діях ІНФОРМАЦІЯ_3 під час винесення постанови № 624 від 26.03.2025.

Отже, оскільки відповідачем доведено правомірність накладеного на позивача адміністративного стягнення, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити повністю, залишивши винесену відповідачем постанову без змін.

З урахуванням положень ст. 139 КАС України сплачений судовий збір у розмірі 1 211,20 грн стягненню з відповідача не підлягає та залишається за позивачем.

Керуючись статтями 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, статтею 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ухвалив:

Відмовити у позові повністю.

Залишити постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 за № 624 від 26.03.2025 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_8 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Віктор ЛАСТОВИЧАК