Справа № 742/2941/25
Суддя: ДАВИДЧУК Д. П.
Дата ухвалення: 2025-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/742/52/25
Єдиний унікальний № 742/2941/25
РІШЕННЯ
19 серпня 2025 року м. Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Давидчука Д.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,
І. Суть справи.
30.05.2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Денисенко С.В., через систему «Електронний суд», звернувся до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області з позовом до Головного управління національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 04840235 від 29.05.2025 року.
Позов обґрунтований тим, що 29.05.2025 в електронному застосунку "Дія" позивачу надійшли відомості про накладення на нього штрафу за порушення Правил дорожнього руху за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Згідно з постановою серії ЕНА04840235 від 29.05.2025, винесеною зафіксоване правопорушення, яке нібито мало місце в м. Прилуки на вул. Земській, де транспортний засіб Peugeot 407, д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимогу дорожнього знаку 3.21. Сума штрафу склала 340 грн. Позивач вважає вказану постанову протиправною, оскільки не вчиняв жодного порушення ПДР. Більше того, постанова винесена без належного розгляду справи та з порушенням його процесуальних прав. Так, 29.05.2025 під час перебування позивача у власному автомобілі на вул. Земській до нього підійшов поліцейський Прилуцького РВП ГУНП у Чернігівській області та звинуватив його у проїзді під заборонний знак з вул. Київської на вул. Земську. Позивач одразу заперечив факт вчинення правопорушення, заявив поліцейському клопотання про бажання скористатися правовою допомогою адвоката, просив надати час на залучення захисника, а також клопотав про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду. Поліцейський не розглянув заявлені клопотання, не встановлював особу позивача, не перевіряв його документи, не вручав жодних матеріалів справи та видимих дій щодо розгляду справи не вчиняв. Після короткого перебування в службовому авто правоохоронець вийшов і, не підійшовши до позивача, побажав йому щасливої дороги. Жодної постанови на місці вручено не було. Лише через кілька годин у застосунку "Дія" позивач виявив інформацію про накладення штрафу. Позивач наголошує, що постанову винесено з порушенням вимог ст. 279 КУпАП, зокрема клопотання не розглянуті, права на захист не забезпечено, докази не досліджено, відомості про особу не встановлені, постанова не оголошена і не вручена.
Враховуючи вищевикладене, позивач вважає постанову про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною та просить суд її скасувати.
ІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 червня 2025 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного провадження.
26.06.2025 від представника відповідача Головного управління національної поліції в Чернігівській області надійшов відзив, у якому останній просить у відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що твердження позивача про відсутність порушення ПДР 29.05.2025, недоведеність вини, відсутність розгляду справи, відмову у задоволенні клопотань про залучення адвоката та відкладення справи спростовуються відеоматеріалами, долученими до п.7 оскаржуваної постанови. На відео зафіксовано, що позивач, всупереч п.п. 1.3 та 1.9 ПДР, не виконав вимоги знаку 3.21 «В`їзд заборонено», діючи на власний розсуд. Позивач плутався у свідченнях: спочатку стверджував, що знаку не бачив, потім що бачив, але планував здійснити розворот, що, на думку відповідача, свідчить про непослідовність і неправдивість пояснень. Крім того, позивач, як зазначається, вів себе не ввічливо стосовно працівників поліції. Щодо права на правову допомогу, відповідач вказує, що поліцейські не відмовляли у наданні можливості залучити адвоката. Навпаки, враховуючи, що у позивача, зі слів останнього, був укладений договір з адвокатом, йому було надано час для звернення до захисника. Проте позивач цим правом не скористався, а його поведінка, за твердженням відповідача, мала на меті провокування працівників поліції, а не дотримання ПДР.
Відповідач зазначає, що поліцейський діяв у межах своїх повноважень, відповідно до Конституції України, законів та ст. 77 КАС України, яка покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок доводити правомірність свого рішення.
Також відповідач наголошує, що згідно з п. 8.4 (в) ПДР, дорожні знаки поділяються на групи, одна з яких заборонні. Знак 3.21 «В`їзд заборонено» встановлює пряму заборону на рух, дія якої починається з місця встановлення та триває до перехрестя або виїзду з населеного пункту, якщо перехрестя відсутнє.
Постанова у справі містить посилання на технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення, а отже, долучені відеодокази відповідають вимогам належності та допустимості.

У судове засідання сторони не з`явилися. Повідомлені про дату, час та місце судового розгляду належним чином.

Крім того, відповідач вважає вимогу позивача про стягнення 3 000 грн витрат на правову допомогу безпідставною, оскільки така сума не відповідає критеріям розумності, складності справи та обсягу наданих послуг. Зі змісту поданого розрахунку витрат вбачається, що юридична допомога обмежилась складенням позову, що не потребувало значних часових чи спеціалізованих витрат.

Відповідно до частини першої статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

ІІI. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

29 травня 2025 відносно ОСОБА_1 було винесено постанову серії ЕНА № 04840235 про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки останній по вул. Земській у м. Прилуки порушив вимогу дорожнього знаку 3.21, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП. (а.с. 6, 7).

У зв`язку з зазначеним на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 340 грн.

Позивач не погоджується з інкримінованим йому правопорушенням та вважає постанову від 29.05.2025 незаконною. Оскільки отримав повідомлення у застосунку «Дія» про накладення штрафу за ч. 1 ст. 122 КУпАП, однак стверджує, що порушення не вчиняв. Зазначає, що під час перебування на вул. Земській до нього підійшов поліцейський Прилуцького РВП та звинуватив у проїзді під знак 3.21 з вул. Київської. Позивач заперечив звинувачення, заявив клопотання про залучення адвоката, просив надати час на це та ознайомити з матеріалами справи, однак поліцейський їх не розглянув, не встановив особу, не перевірив документи, не вручив жодних документів і постанову на місці не виніс. Наголошує, що постанова винесена з порушенням ст. 279 КУпАП, без розгляду справи, без дослідження доказів, без оголошення рішення та без забезпечення права на захист.

ІV. Норми права, якими керується суд при ухваленні рішення.

Згідно з статтею 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Стаття 7 КУпАП визначає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Реалізуючи свої повноваження у сфері безпеки дорожнього руху, суб`єкти владних повноважень повинні діяти добросовісно та на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Суд при вирішенні справи відповідно до ст. 6 КАС України, керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 11 ч. 1ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п.8 ч.1ст.23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку,правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає накладення адміністративного стягнення за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Отже, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч.1ст.122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306(із змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 1.1.Правил дорожнього руху, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух"встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

За пунктом 1.3 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

У п.п. 8.1,8.2 ПДР України визначено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Пункт 8.4 ПДР України передбачає, що дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи:

а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;

б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;

в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;

ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;

д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування;

е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Згідно п. 3.21, розділу 33 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306дорожній знак 3.21 означає "В`їзд заборонено". Забороняється в`їзд усіх транспортних засобів з метою: запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом; запобігання виїзду транспортних засобів назустріч загальному потоку на дорогах, позначених знаком 5.8; організації відокремленого в`їзду і виїзду на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, автозаправних станцій тощо; запобігання в`їзду на окрему смугу руху, при цьому знак 3.21 повинен застосовуватись разом з табличкою 7.9; запобігання в`їзду на дороги, що безпосередньо простягаються у межах прикордонної смуги до державного кордону і не забезпечують пересування до встановлених пунктів пропуску через державний кордон (крім сільськогосподарської техніки, інших транспортних засобів і механізмів, задіяних у провадженні відповідно до законодавства і за наявності відповідних на те законних підстав сільськогосподарської діяльності або інших робіт, ліквідації надзвичайних ситуацій та їх наслідків, а також транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Держприкордонслужби, ДМС, ДФС, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції і органів прокуратури під час виконання оперативних та службових завдань). Дія знака не поширюється на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Предметом позову є оскарження постанови серії ЕНА № 4840235 від 29.05.2025, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом не виконав вимогу дорожнього знаку3.21 «В`їзд заборонено» та здійснював рух по смузі в зоні дії вказаного дорожнього знаку.

Так, при дослідженні доказів наданих до суду, на відео чітко видно, що є знак "В`їзд заборонено".

Отже, матеріалами справи підтверджено, що знак "В`їзд заборонено" встановлено безпосередньо перед в`їздом на ділянку дороги, де рух в даному напрямку заборонено.

На відеозаписі також зафіксовано, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Peugeot 407, н.з. НОМЕР_1 , ігноруючи вимоги дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено», встановленого безпосередньо перед в`їздом на ділянку дороги, де рух в даному напрямку заборонено, здійснив поворот ліворуч (рухаючись по вул. Київська, повертаючи ліворуч на вул. Земська), а відтак порушив вимоги 8.4 в ПДР України.

Після вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, до нього підійшли уповноважені працівники поліції, які повідомили про винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення. У відповідь на це ОСОБА_1 висловив незгоду з інкримінованим порушенням.

Під час спілкування з правопорушником поліцейськими було належним чином роз`яснено передбачені законом процесуальні права, зокрема право на користування правовою допомогою захисника відповідно до ст. 268 КУпАП. ОСОБА_1 заявив про намір залучити адвоката, однак жодних дій щодо реалізації цього права не вчинив, у тому числі не повідомив про необхідність надати додатковий час для прибуття захисника.

Щодо посилання позивача на те, що його клопотання не були розглянуті працівниками поліції, суд звертає увагу на таке.

Таким чином, право на правову допомогу не було обмежене органом поліції, а ненадання захисника відбулося виключно з причин, що залежать від самого ОСОБА_1 , який, попри надану можливість, своїм правом не скористався.

Матеріали справи свідчать, що позивач дійсно заявляв клопотання про надання часу для залучення адвоката та про ознайомлення з матеріалами справи. Разом із цим, наявні у справі відеодокази свідчать, що поліцейські не перешкоджали реалізації цих прав. Позивачу було надано достатньо часу, щоб скористатися правничою допомогою, однак він цим не скористався. Водночас будь-яких належних доказів того, що працівники поліції категорично відмовили у розгляді клопотань або ухилилися від їх розгляду, позивач не надав.

Суд також бере до уваги, що позивач не надав доказів, які б підтверджували порушення його права на захист у розумінні вимог КУпАП. Отже, посилання на ігнорування клопотань є не можуть бути підставою для скасування постанови.

Щодо неотримання постанови ОСОБА_1 , слід зазначити, що останній був належним чином поінформований про розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, перебував на місці вчинення правопорушення та був присутній під час винесення постанови уповноваженою посадовою особою.

Однак, незважаючи на надану йому можливість отримати копію постанови особисто, ОСОБА_1 свідомо ухилився від її отримання, чим фактично унеможливив її вручення безпосередньо на місці. Таким чином, факт невручення постанови особисто зумовлений не діями чи бездіяльністю працівників поліції, а винятково поведінкою самого правопорушника.

За таких обставин, доводи позивача, що його вина у невиконані вимоги дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено» визнаються судом не обґрунтованими, а тому відхиляються судом.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки як вбачається з матеріалів справи та підтверджується відеозаписом і схемою розстановки дорожніх знаків, позовна заява є необґрунтованою, безпідставною та факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП підтверджується відеоматеріалом та на думку суду та є доведеним.

VІІ. Судові витрати

Відповідно до ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 143 КАС України, питання про судові витрати вирішується судом у рішенні, постанові або ухвалі.

Оскільки в задоволенні адміністративного позову відмовлено, понесені позивачем витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 241-244, 246, 286 КАС України суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Чернігівській області (14000, м. Чернігів, просп.. Перемоги, 74, ).

Суддя Дмитро ДАВИДЧУК