Справа № 580/12478/24
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Ключкович В.Ю.

Кузьмишина О.М.

за участі:

секретар с/з Кващук Т.А.

пр-к позивача Попова І.П.

пр-к відповідача Холявчук М.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року про часткове задоволення заяви про визнання протиправними дій, вчинених на виконання рішення суду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, у якому просила:

- визнати протиправним і скасувати рішення відповідача від 30.10.2024 №132 про відмову їй у призначенні пенсії у разі з втрати годувальника;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути її заяву від 12.09.2024 про призначення пенсії у разі втрати годувальника та прийняти рішення, яким призначити їй пенсію у разі втрати годувальника, з 12.09.2024.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року у справі №580/12478/24 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 30.10.2024 №132 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії у разі втрати годувальника;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.09.2024 про призначення пенсії у разі втрати годувальника та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням мотивів суду в цій справі;

- у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

09 травня 2025 року позивач через представника звернулася до суду першої інстанції із заявою, в порядку статті 383 КАС України, у якій просила:

- визнати протиправними дії відповідача, вчиненні на виконання вказаного вище рішення суду у цій справі;

- зобов`язати відповідача вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконання вказаного вище рішення суду, шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачки від 12.09.2024 про призначення пенсії у разі втрати годувальника та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням мотивів суду у цій справі;

- установити відповідачу 30-денний строк з дня отримання (вручення) ухвали для подання до суду доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення.

На обґрунтування даної заяви зазначила, що відповідач на виконання вказаного вище рішення суду прийняв рішення, яким відмовив позивачці у призначенні пенсії у разі втрати годувальника. Вважає, що відповідач рішення суду у даній справі не виконав.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року заяву задоволено частково:

- визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 08.04.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії у разі втрати годувальника з підстави, що загиблий син ОСОБА_2 проходив строкову службу.

- винесено окрему ухвалу зі вказаного приводу Головному управлінню Пенсійного фонду України в Черкаській області.

- у задоволенні інших вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу у повному обсязі та ухвалити нове судове рішення, яким заяву позивача залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду у цій справі виконано у повному обсязі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 18 червня 2025 року.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2025 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 13 серпня 2025 року.

Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року задоволено клопотання представника позивача - Попової Інни Павлівни та представника Головного управління Пенсійного фонду в Черкаській області - Холявчука Максима Аркадійовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, призначено судове засідання на 13 серпня 2025 року о 11:00 у справі №580/12478/24 в режимі відеоконференції через систему програмного забезпечення «EasyCon».

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Задовольняючи частково заяву позивача, суд першої інстанції дійшов висновку, що прийняте відповідачем рішення від 08.04.2025 є протиправним, оскільки воно суперечить мотивувальній частині Черкаського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 124 Конституції України регламентовано, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Аналогічна норма закріплена у частині другій статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та у статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно статті 383 КАС України (в редакції на день подачі позивачем заяви від 11.12.2024) особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду (частина 1).

За приписами ч. 3 ст. 383 КАС України, на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

Частиною 6 ст. 383 КАС України передбачено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача суд постановляє ухвалу про залишення заяви без задоволення, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому статтею 294 цього Кодексу. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Так, відповідно до матеріалів справи, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року, яке набрало законної сили 22.02.2025, позов ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 30.10.2024 №132 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії у разі втрати годувальника;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.09.2024 про призначення пенсії у разі втрати годувальника та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням мотивів суду в цій справі;

- у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому, колегія суддів зауважує, що зі змісту мотивувальної частини рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року вбачається, що судом першої інстанції було визначено за відповідачем обов`язок проаналізувати вказані у ньому норми закону на предмет достатності підстав вважати, що син позивачки вважається її годувальником, чи є вона непрацездатною та чи достатньо в неї віку для набуття права на такий вид пенсії тощо. Окрім того, згідно з резолютивною частиною - відповідач мав обов`язок прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням мотивів суду в цій справі.

Відповідач за роз`ясненням судового рішення не звертався та не оскаржував його в апеляційному порядку.

Разом з тим, на виконання зобов`язальної частини вказаного рішення суду, за результатами повторного розгляду заяви позивачки, відповідач прийняв рішення від 08.04.2025 про відмову у призначенні пенсії у разі втрати годувальника, з тих самих підстав, що і попереднє рішення, а саме : загиблий син позивача ОСОБА_2 проходив строкову службу, протиправність якої констатована судом під час розгляду справи по суті.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідач не виконав рішення суду, оскільки відповідач не врахував викладені судом першої інстанції мотиви у даній справі та прийняв повторно необґрунтоване рішення, протиправність мотивів якого констатовано судом.

Отже, вказані обставини свідчать про порушення принципу обов`язковості виконання судових рішень, закріпленого ст.129 Конституції України та ч.1 ст.370 КАС України, якою визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Тому особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити дії встановлені Законом для його виконання.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду у даній справі відповідач не виконав, а доводи позивача щодо його невиконання обґрунтовані.

Таким чином, суд першої інстанції правильно задовольнив заяву в цій частині.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у оскаржуваному судовому рішенні, а тому не можуть бути підставою для його скасування .

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області залишити без задоволення.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року про часткове задоволення заяви про визнання протиправними дій, вчинених на виконання рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: В.Ю. Ключкович

О.М. Кузьмишина

(повний текст постанови складено 21.08.2025р.)