Справа № 520/14822/25
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2025-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2025 р. № 520/14822/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства "Харківобленерго" до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування рішення

У С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство "Харківобленерго" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Державної служби України з безпеки на транспорті, прийнятого у формі припису Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт від 08.05.2025 №012563.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваний припис є незаконним, складеним з порушенням законодавства України та підлягає скасуванню.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.06.2025 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачам - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена сторонам по справі до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідками про доставку до електронного кабінету ЄСІТС.

Відповідач 25.06.2025 подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що на момент проведення перевірки встановлено, що відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та товарно - транспортна накладна, у зв`язку з чим посадовими особами відповідача було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 04.04.2025 №АР 107277. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач 27.06.2025 подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідач 01.07.2025 подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що надані відповідачем письмові докази в повій мірі спростовують твердження позивача, на підтвердження яких не надано жодного належного доказу, а всі інші наведені у позовній заяві та відповіді на відзив твердження є надуманими та спростовуються матеріалами справи, направлені лише на ухилення від встановленої законом відповідальності.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оскільки у період з 04.08.2025 по 18.08.2025 включно суддя перебував у відпустці, розгляд справи здійснюється у перші робочі дні після закінчення відпустки.

Дослідивши матеріали справи, суд установив наступне.

Посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях та направлення на перевірку №НР 003188 від 28.03.2025, 04.04.2025 проводилась рейдова перевірка на а/д М 18, 46 км (а.с.134-135).

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку № 422, був зупинений транспортний засіб марки ТК, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 (а.с.137-138, 141).

Під час перевірки зазначеного транспортного засобу було встановлено, що він належить позивачу та використовується останнім у господарській діяльності, що підтверджується наданою водієм накладною-вимогою на відпуск (а.с.139-140).

На момент проведення перевірки встановлено, що відсутній тахограф, протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та товарно-транспортна накладна.

У зв`язку з виявленням зазначеного вище порушення, державними інспекторами було складено акт №АР 107277 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 04.04.2025, зі змістом якого водій ознайомлений, про що свідчить його підпис та примітка у графі "пояснення водія про причини порушення", що копію отримав (а.с.136).

Повідомленням №33474/40/24-25 від 14.04.2025 позивача було викликано для розгляду справи на 29.04.2025 з 9:00 до 11:00 (а.с.143).

Позивачем 29.04.2025 було подано заяву, в якій останній просив відкласти розгляд справи на 08.05.2025 (а.с.161), на підставі якої розгляд справи про порушення автомобільного законодавства перенесено на 08.05.2025 з 9:00 до 10:00.

За результатами розгляду акту №АР 107277 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 04.04.2025 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 130742 від 08.05.2025 (а.с.162-163).

Також, винесено припис щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт № 012563 від 08.05.2025, яким запропоновано позивачу у строк до 08.06.2025 вжити заходи щодо облаштування транспортного засобу марки ТК, державний номерний знак НОМЕР_1 , діючим та повіреним тахографом (а.с.169).

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо відсутності у позивача на момент проведення рейдової перевірки тахографу та протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 1 Закону «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон №2344) (у редакції від 15.11.2024) автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів; автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Статтею 34 Закону №2344 передбачено, що автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону №2344 автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Відповідно до частини другої статті 48 Закону №2344 документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 18 Закону №2344 з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку встановлюється Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, який затверджений Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 (далі - Положення №340) (у редакції від 27.01.2025).

Згідно з пунктом 1.3 Положення №340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

На підставі пункту 6.1 Положення №340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Отже, всі вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Судом установлено, що посадовими особами відповідача під час здійснення рейдової перевірки було зупинено транспортний засіб марки ТК, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 (а.с., 137, 141).

Маса транспортного засобу, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , становить 10300 кг (а.с.137-138).

Тобто, маса транспортного засобу, що здійснював перевезення, перевищувала 3,5 тонн, а тому вказаний транспортний засіб позивача відповідно до приписів Наказу №340 повинен був бути обладнаний тахографом, однак під час розгляду справи судом установлено та не заперечувалось позивачем, що транспортний засіб, яким здійснювалось перевезення не був обладнаний тахографом, а у водія був відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа, з огляду на що, відповідач діяв у спосіб, визначений законодавством.

Така правова позиція узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 11.04.2025 у справі №440/9704/23 та від 10.07.2025 у справі №620/5897/23.

Стосовно доводів відповідача у відзиві на позовну заяву щодо відсутності у водія товарно - транспортної накладної на момент проведення рейдової перевірки, суд зазначає, що вказана обставина не є підставою для прийняття оскаржуваного припису, з огляду на що суд не надає правової оцінки наявності або відсутності товарно-транспортної накладної у позивача. Відповідних доводів позивача щодо ТТН позовна заява не містить.

Окрім того, суд зазначає, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 08.05.2025 №130742 (а.с.162-163) є чинною, доказів її оскарження матеріали справи не містять, судом таких обставин також не встановлено.

Щодо доводів позивача про те, що відповідачем грубо порушене надане п.п. 25-28 Порядку №1567 позивачу право на оскарження припису, суд зазначає таке.

Судом установлено, що за результатами розгляду акту №АР 107277 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 04.04.2025 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 130742 від 08.05.2025 та припис щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт № 012563 від 08.05.2025 (а.с. 162-163, 169).

Копії вказаних постанови та припису було направлено позивачу супровідними листами від 09.05.2025 №41588/40/24-25 та від 09.05.2025 №41583/40/24-25, що підтверджується списками відправлень рекомендованих листів, а саме списками № 08.05.2025 (постанови, припис) (а.с.167-168, 164, 171-172, 170).

Копія зазначених документів були отримані 13.05.2025, що підтверджується трекінгом "АТ Укрпошта" з ідентифікатором 479 (а.с.215-216).

Позивачем 19.05.2025 було подано скаргу №17-3801 на постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу та припис щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт, яку було отримано посадовими особами відповідача 19.05.2025, про що свідчить відмітка на поданій скарзі (а.с.15-18).

Державною службою України з безпеки на транспорті 22.05.2025 було надіслано лист про розгляд скарги №4546/3.3/15-25, відповідно до якого постанова про застосування адміністративно - господарського штрафу від 08.05.2025 №130742 залишена без змін, а скарга - без задоволення. Зазначено, що відповідно до Порядку №1567 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України №79 від 02.02.2022), оскарження припису щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт не передбачено (а.с.19-23).

Зазначений лист було надіслано на адресу позивача, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 24).

Позивач не погоджується із такими діями відповідача та вказує, що рішення за скаргою на припис не приймалося, а скарга в цій частині залишилася нерозглянутою, що суперечить п.п.25-28 Порядку №1567 в редакції, яка набрала чинності 18.05.2025. Окрім того, позивач зазначає, що скарга вважається повністю задоволеною, з огляду на те, що скаргу було отримано відповідачем 19.05.2025, а згідно з п. 27 Порядку №1567 строк розгляду скарги на припис складає 10 робочих днів з дня її реєстрації та строк направлення рішення за нею до 3 робочих днів, що не було здійснено відповідачем. Указує, що відповідно до п.8 ст.85 Закону №2073 у випадках, передбачених законом, якщо рішення за скаргою на адміністративний акт не прийнято та/або не доведено до відмова скаржника у строк та в порядку, визначених законом, скарга вважається повністю задоволеною з дня, наступного за днем закінчення визначеного строку (а.с.4).

З цього приводу суд зазначає, що під час винесення припису щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт №012563 від 08.05.2025 діяла редакція Порядку №1567 від 13.03.2025, якою було передбачено виключно оскарження постанов про застосування адміністративно - господарських штрафів. Тобто, вказаним Порядком у зазначеній редакції не було передбачено оскарження припису.

Водночас, на момент оскарження (19.05.2025) вказаного припису позивачем положення Порядку №1567 діяли в редакції Постанови КМУ №141 від 07.02.2025, яка набрала чинності 18.05.2025, та відповідно до якої Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 №1567, викладено в редакції, яка передбачає оскарження постанов про застосування адміністративно-господарських штрафів та приписів.

Суд зазначає, що на момент винесення оскаржуваного припису (08.05.2025), на момент направлення припису позивачу (09.05.2025) та на момент отримання позивачем (13.05.2025) діяла редакції Порядку №1567 від 13.03.2025, якою не було передбачено оскарження припису.

Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги посилання позивача на п.8 ст.85 Закону України "Про адміністративну процедуру" (далі - Закон №2073) та можливість оскарження припису.

Щодо доводів позивача про те, що оскаржуваний припис, який у розумінні Закону №2073 є адміністративним актом, всупереч його статті 72 не містить у собі мотивувальної частини, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.72 Закону України "Про адміністративну процедуру" (у редакції від 15.11.2024) адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті).

Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта.

Частиною 2 Закону України "Про адміністративну процедуру" у мотивувальній частині адміністративного акта зазначаються: 1) дата подання заяви або скарги та стислий зміст вимоги, що в ній міститься (у разі прийняття акта за заявою або скаргою особи); 2) фактичні обставини справи; 3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи; 4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу; 5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин.

Відповідно до ч.3 ст. 72 Закону України "Про адміністративну процедуру" адміністративний акт може не містити посилання на фактичні обставини справи і результати дослідження доказів та інших матеріалів справи, якщо такий акт прийнято на підставі акта чи іншого документа, складеного за результатами проведення інспекційних (контрольних, наглядових) заходів, якщо цей документ вже містить відповідне мотивування (обґрунтування) та доведений до особи належним чином.

З огляду на наведене, суд зазначає, що таким документом у даному конкретному випадку є акт №АР 107277 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 04.04.2025, який містить відповідне мотивування та доведений безпосередньо водію у день його складення, що підтверджується підписом та відміткою водія у графі "Пояснення водія про причини порушень" про те, що копію отримав (а.с.136).

Таким чином, суд не приймає до уваги зазначені доводи позивача.

Щодо доводів позивача про те, що Наказ Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 не містить у собі п.6.1, а Наказ МТЗУ №385 від 24.06.2010 не містить у собі п.3.3, з огляду на що їх порушення є неможливим, а тому дії відповідача не відповідають п. 20 "Порядку проведення рейдових перевірок", затвердженому постановою КМУ від 08.11.2006 №1567, який вимагає, щоб виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом мають зазначатися в акті з посиланням на порушену норму, суд зазначає таке.

Так, пунктом 20 "Порядку проведення рейдових перевірок", затвердженому постановою КМУ від 08.11.2006 №1567 (у редакції від 13.03.2025) передбачено, що виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Судом установлено, що посадовими особами відповідача під час здійснення перевірки виявлені порушення, зокрема, але не виключно, п.6.1 Наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 та п.3.3 Наказу Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010, про що зазначено в акті від 04.04.2025 №АР 107277 (а.с.136).

Під час здійснення перевірки доводів позивача про те, що вказані пункти відсутні у зазначених наказах, судом установлено, що Наказ Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 (у редакції від 27.01.2025) містить у собі п.6.1, яким передбачено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Також, судом установлено, що Наказ Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010 (у редакції від 27.01.2025) містить у собі п.3.3, яким передбачено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу автомобільного перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Суд зазначає, що положення Наказу Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010 у редакції від 29.05.2025 вже не містить п.3.3, однак, суд звертає увагу, що указана редакція не є застосовною до цієї справи, оскільки спірні правовідносини відбувалися під час дії редакції від 27.01.2025, яка, як уже було установлено судом вище, містила відповідний пункт.

Отже, судом спростовано доводи позивача наведеними положеннями законодавства, які були чинними та наявними на момент виникнення спірних правовідносин, а отже, дії відповідача відповідають п. 20 "Порядку проведення рейдових перевірок", затвердженому постановою КМУ від 08.11.2006 №1567 (у редакції від 13.03.2025).

Щодо порядку розгляду справи про застосування адміністративно-господарського штрафу, суд зазначає наступне.

У постановах від 14.12.2023 у справі №280/1426/20, від 21.12.2023 у справі №560/11763/22, від 06.06.2024 у справі № 340/1617/22 Верховний Суд виснував, що Порядком №1567 установлено обов`язок органу державного контролю повідомити суб`єкта господарювання про час і місце розгляду справи про порушення транспортного законодавства.

Відповідно до пункту 25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Судом установлено, що повідомленням №33474/40/24-25 від 14.04.2025 позивача було викликано для розгляду справи на 29.04.2025 з 9:00 до 11:00 (а.с.143).

Позивачем на адресу відповідача було надіслано лист щодо надання пояснень від 28.04.2025 №17-3270 (а.с.144-145), до якого було долучено такі документи:

1) копія листа Міністерства енергетики України від 08.09.2022 №26.1.7-10.-12965 (а.с.149-150);

2) витяг з наказу від 18.12.2024 №470 "Про визначення підприємств паливно-енергетичного комплексу критично-важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період (а.с.151);

3) копія розпорядження від 10.03.2025№Кш-140 (а.с.148);

4) копія подорожнього листа вантажного автомобіля від 04.04.2025 №333451 (а.с.153-154);

5) копія товарно-транспортної накладної №14/556 від 04.04.2025 (а.с.155-156);

6) довідка від 24.04.2025 №24-1102 (а.с.152);

7) копія довіреності від 18.12.2024 №01-17/9251 (а.с.146).

Позивачем 29.04.2025 було подано заяву, в якій останній просив відкласти розгляд справи на 08.05.2025 (а.с.161).

На підставі заяви позивача, розгляд справи про порушення автомобільного законодавства перенесено на 08.05.2025 з 9:00 до 10:00.

За результатами розгляду акту №АР 107277 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 04.04.2025 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 130742 від 08.05.2025 (а.с.162-163).

Копію вказаної постанови було направлено позивачу супровідним листом від 09.05.2025 №41588/40/24-25, що підтверджується списком відправлень рекомендованих листів, а саме списком № 08.05.2025 (постанови, припис) (а.с.167-168, 164).

Також, було винесено припис щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт № 012563 від 08.05.2025, яким запропоновано позивачу у строк до 08.06.2025 вжити заходи щодо облаштування транспортного засобу марки ТК, державний номерний знак НОМЕР_1 , діючим та повіреним тахографом (а.с.169).

Копію вказаного припису було направлено позивачу супровідним листом від 09.05.2025 №41583/40/24-25, що підтверджується списком відправлень рекомендованих листів, а саме списком № 08.05.2025 (постанови, припис) (а.с.171-172, 170).

Так, процедуру належності повідомлення про дату та час розгляду справи про автомобільне правопорушення відповідачем було дотримано. Позовна заява не містить зауважень щодо процедури розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення.

Суд зазначає, що ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.04.2020 у справа №813/1790/18, від 22.05.2020 у справі № 825/2328/16.

Таким чином, суд вважає, що позивач не довів наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття рішень, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності, доказів зворотного суду не надано.

Щодо доводів позивача про те, що відповідач вибірково застосовує норми Положення №340, зокрема, п.6.1, без урахування його п.1.4, яким передбачено про нерозповсюдження норм всього Положення на перевезення вантажів, що здійснюються під час стихійного, аварій та інших надзвичайних ситуацій, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 24 частини першої статті 2 Кодексу цивільного захисту України (у редакції від 01.01.2025) надзвичайна ситуація обстановка на окремій території чи суб`єкті господарювання на ній або водному об`єкті, яка характеризується порушенням нормальних умов життєдіяльності населення, спричинена катастрофою, аварією, пожежею, стихійним лихом, епідемією, епізоотією, епіфітотією, застосуванням засобів ураження або іншою небезпечною подією, що призвела (може призвести) до виникнення загрози життю або здоров`ю населення, великої кількості загиблих і постраждалих, завдання значних матеріальних збитків, а також до неможливості проживання населення на такій території чи об`єкті, провадження на ній господарської діяльності.

Відповідно до статті 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі Закон № 389-VIII) (у редакції від 08.02.2025) воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з приписами Кодексу цивільного захисту України та Закону №389-VIII і воєнний стан, і режим надзвичайної ситуації є особливими режимами, що виникли через визначені законом обставини.

Такі режими потребують посилення взаємодії органів управління, сил цивільного захисту зі збройними силами та правоохоронними органами задля ліквідації можливих наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру державного рівня і забезпечення санітарного й епідемічного благополуччя населення, та за для проведення рятувальних та відновлювальних робіт через військову агресію. Саме задля безпечної ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій законодавцем передбачено певні обмеження дії нормативно-правових актів.

Системний аналіз положень пункту 1.4. Положення № 340 свідчить, що дія вказаної норми розповсюджується на перевізників лише у випадках, коли надзвичайна ситуація має безпосередній вплив на здійснення перевезення та унеможливлює або суттєво ускладнює виконання перевізником вимог цього положення.

Під час розгляду даної справи судом не встановлено обставин, які б унеможливлювали або перешкоджали виконанню ним вимог пункту 6.3 Положення № 340, з моменту придбання автомобіля до моменту проведення перевірки, та постійну роботу такого транспортного засобу при ліквідації наслідків надзвичайної ситуації.

Таким чином, невиконання автомобільними перевізниками довгий проміжок часу вимог законодавства щодо здійснення перевезень та доводи щодо нерозповсюдження дії Положення №340, є безпідставним.

Доводи позивача про те, що територія здійснення ліцензійної діяльності товариства майже повністю включена до переліку територій, на яких ведуться бойові дії, а отже така надзвичайна ситуація має безпосередній вплив на перевезення товариством необхідного для запобігання та ліквідації наслідків відповідних пошкоджень та ускладнює (унеможливлює) виконання товариством вимог Положення №340 щодо обладнання транспортних засобів тахографами та проведення їх перевірки і адаптації у зв`язку із витрачанням коштів на відновлення електричних мереж та їх захист, суд не приймає до уваги, оскільки вказані обставини не мають безпосереднього впливу на здійснення перевезення, про що зазначено у п. 1.4 Положення №340.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06.06.2024 року у справі №440/5921/23 та від 19.09.2024 у справі №200/7080/23, від 25 липня 2024 року у справі № 440/2334/23 та від 06.02.2025 у справі №440/2336/23.

Згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо посилань позивача на постанову Верховного Суду від 31.07.2024 у справі №440/5873/23, суд звертає увагу на таке.

Так, Верховний Суд в постанові від 31.07.2024 по справі №440/5873/23 вказав, що:

53. Згідно із Указом Президента України № 64/2022 з 24 лютого 2022 року із 05 години 30 хвилин в Україні діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією РФ проти України.

54. Отже, в Україні з 25 березня 2020 року до 30 червня 2023 року діяв режим надзвичайної ситуації, а з 24 лютого 2022 року - воєнний стан.

55. Пунктом 1.4. Положення № 340 визначено, що це положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються, зокрема, під час стихійного лиха, аварій та інших надзвичайних ситуацій.

56. Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин Положення № 340 через одночасно дію двох надзвичайних ситуацій природного та воєнного характеру: режим надзвичайної ситуації та воєнний стан.

57. Однак, колегія суддів Верховного Суду вважає вказаний висновок судів попередніх інстанцій необґрунтованим.

61. У свою чергу, із системного аналізу положень пункту 1.4. Положення № 340 вбачається, що дія вказаної норми розповсюджується на перевізників лише у випадках, коли надзвичайна ситуація має безпосередній вплив на здійснення перевезення та унеможливлює або суттєво ускладнює виконання перевізником вимог цього положення.

62. Судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено, що перевізник у даній справі здійснював перевезення з метою запобігання чи ліквідації наслідків надзвичайної ситуації, або усунення її наслідків, також позивачем не наведено обставин, які б унеможливлювали або перешкоджали виконанню вимог пункту 6.3 Положення № 340.

65. Колегія суддів Верховного Суду наголошує, що Законом № 2344 не передбачено жодних виключень в частині дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт щодо обов`язкової наявності у водіїв транспортних засобів на момент проведення рейдових перевірок усіх визначених законодавством документів під час дії режиму надзвичайної ситуації, зокрема, медико-біологічного характеру, та запровадження особливого правового режиму воєнного стану.

66. Враховуючи, що режим надзвичайної ситуації тривав в Україні більше трьох років, а воєнний стан триває з 24 лютого 2022 року, твердження судів попередніх інстанції щодо можливості невиконання автомобільними перевізниками такий проміжок часу вимог законодавства щодо здійснення перевезень, зокрема, щодо перевезень пасажирів, є безпідставним.

67. Таким чином, Верховний Суд доходить висновку про поширення дії Положення №340 на спірні правовідносини.

Судом установлено, що представник позивача у позовній заяві зазначає, що транспортний засіб, у використанні якого виявлене порушення, отриманий у якості допомоги іноземних партнерів України та поставлений вперше на облік лише наприкінці січня 2025 (а.с.3 звор.). Указані обставини підтверджуються свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.53-54).

З цього приводу суд зазначає, що з моменту реєстрації транспортного засобу (28.01.2025) до моменту винесення оскаржуваного припису (08.05.2025) минуло 3 місяці 11 днів. Доказів того, що перевізник у даній справі здійснював перевезення з метою запобігання чи ліквідації наслідків надзвичайної ситуації, або усунення її наслідків, наявності безпосереднього впливу надзвичайної ситуації на здійснення перевезення та доказів неможливості встановлення тахографу протягом трьох місяців матеріали справи не містять.

З огляду на що, суд приймає до уваги постанову Верховного Суду від 31.07.2024 у справі №440/5873/23, якою підтверджуються висновки, викладені у даному рішенні суду.

Так само, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 31.07.2024 у справі №440/5873/23, на яку посилається представник позивача у позовній заяві.

Зокрема, п. 61 указаної постанови передбачено, що після відкриття касаційного провадження у цій справі Верховний Суд сформував висновки про те, що дія Положення №340 поширюється на спірні правовідносини, оскільки режим надзвичайних ситуацій в Україні не звільняє автомобільних перевізників від виконання вимог законодавства щодо здійснення перевезень.

Окрім того, указана постанова була врахована судом вище, зокрема, під час дослідження питання щодо відсутності у позивача на момент проведення рейдової перевірки тахографу та протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки наведених вище висновків суду не спростовують.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням встановлених по справі обставин, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Акціонерного товариства "Харківобленерго" (вул. Георгія Тарасенка, буд. 149, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61037, ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, буд. 51, м. Київ, 03150, ) про визнання протиправним та скасування рішення - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН