Справа № 160/1974/25
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2025-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 серпня 2025 року м. Дніпросправа № 160/1974/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання: Бендес А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 року (суддя Ніколайчук С.В., м. Дніпро, повний текст рішення виготовлено 21.04.2025 року) у адміністративній справі №160/1974/25 за позовом Рзегі Рамзі бен Абделькерім (громадянин Республіки Туніс) до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання поновити дію та здійснити обмін посвідки на постійне проживання, суд

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (далі по тексту відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №6 від 17.01.2025 року про визнання недійсним дозволу на імміграцію в Україну громадянину Тунісу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №4099 від 17.01.2025 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання громадянину Тунісу Рзегі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №017504 від 17.01.2025 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, громадянина Тунісу Рзегі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати відповідача поновити дію та здійснити обмін, по досягненню особою 45-річного віку, посвідки на постійне проживання, виданої громадянину Тунісу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 року позовні вимоги задоволено.

З рішенням суду першої інстанції не погодилося Головне управління ДМС України в Дніпропетровській області та подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги обґрунтувало тим, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт посилався на ч.1 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»; ч.3 ст.4, частини 1, 5, 7, 8 ст.9 Закону України «Про імміграцію» та зазначав, що для надання дозволу на імміграцію в Україні, особа надає копії документів, що засвідчують родинні зв`язки з громадянином України; довідку про відсутність судимості. Апелянт зазначав, що відповідно до частин 1, 2 ст.12-1, ч. ст.13, ч.1 ст.14 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію визнається недійсним органом, що його надав, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів, документів, що втратили чинність, або документів, що не підтверджують наявність підстави для отримання дозволу на імміграцію, передбаченої ст.4 цього Закону, або на підставі документів, що підтверджують факт перебування у шлюбі, який за рішенням суду визнано недійсним у разі його фіктивності; у разі визнання недійсним дозволу на імміграцію визнається недійсною посвідка на постійне проживання, видана на підставі цього дозволу, у тому числі в порядку обміну; разом із рішенням про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання міграційна служба одночасно приймає рішення про примусове повернення; особа має право на повторне звернення із заявою про надання дозволу на імміграцію. Апелянт зазначив, що 08.01.2025 року до міграційної служби звернувся громадянин Республіки Туніс ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про оформлення посвідки на постійне проживання у порядку обміну у зв`язку з досягненням 45-річного віку. Апелянт зазначив, що 06.11.2008 року ОСОБА_1 звернувся за оформлення посвідки на постійне проживання в України у зв`язку з тим, що він перебував у шлюбі більше двох років з громадянкою України ОСОБА_3 ; після перевірки, міграційною службою 22.01.2009 року громадяни Республіки Туніс ОСОБА_1 був документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 . Апелянт зазначив, що при прийнятті документів про надання дозволу на імміграцію, при наданні такого дозволу та оформленні посвідки на постійне проживання не було враховано невідповідність даних іноземця, зазначених у свідоцтві про шлюб (яке є підставою для надання дозволу на імміграцію) із даними, зазначеними у його паспортному документі, який підтверджує його особу, належність до іноземного громадянства та законність перебування на території України. В копії повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 23.01.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області, у графі по батькові проставлено «-». На підтвердження своєї особи та законності перебування на території України, при видачі документів на отримання дозволу на імміграцію, заявник надав паспорт громадянина Тунісу від 09.08.2008 року № НОМЕР_3 , строком дії до 8.08.2013 року та подав засвідчений у встановленому порядку переклад з французької на українську мову цього паспорту, у якому зазначено його персональні дані як прізвище « ОСОБА_4 », ім`я « ОСОБА_5 »,у паспорті ім`я « ОСОБА_6 ». Згідно повторного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 21.1.2006 року №20 у графі «Відомості про нареченого» внесені відомості про власне ім`я « ОСОБА_2 ». Під час звернення позивача 08.01.2025 року із заявою про оформлення посвідки на постійне проживання в порядку обміну у зв`язку з досягненням 45-річного віку, до заяви-анкети №205045681 ним було надано оригінал паспортного документа громадянина Республіки Туніс № НОМЕР_4 , виданого 31.102024 року та переклад зазначеного паспортного документа іноземця з англійської та арабських мов, де в графі прізвище зазначено « ОСОБА_4 », в графі ім`я зазначено « ОСОБА_5 », а в графі по-батькові вказано «бен ОСОБА_7 ». В оригіналі паспортного документа вказано власне ім`я англійською мовою « ОСОБА_6 ». Ці обставини стали підставою для прийняття 17.01.2025 року рішення №6 про визнання недійсним дозволу на імміграцію в Україну від 22.01.2009 року; визнано недійсною посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 , видану 22.01.2009 року; прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання № НОМЕР_5 .

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що 06.11.2008 року до Орджонікідзевського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію» звернувся громадянин Туніської Республіки, зазначивши у своїй заяві персональні дані « ОСОБА_1 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки він перебував у шлюбі з громадянкою України понад два роки (дружина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , виданий 22.02.2006 Орджонікідзевським МВ УМВС України в Дніпропетровській області, повторне свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_7 , видане 23.01.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області, шлюб зареєстрований 21.01.2006 року. 22.01.2009 року Рзегі Рамзі бен Абделькерім, документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 . 08.01.2025 року до відділу централізованого оформлення документів для іноземців та осіб без громадянства Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області звернувся громадянин Туніської Республіки Рзегі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про оформлення посвідки на постійне проживання у порядку обміну у зв`язку з досягненням 45-річного віку. У зв`язку цим, міграційна служба провела перевірку матеріалів справи Рзегі ОСОБА_2 , в результаті чого встановила, що до заяви-анкети № 205045681 ним було надано оригінал та переклад паспортного документа з англійської та арабської мов громадянина Туніської Республіки № НОМЕР_4 , виданий 31.10.2024 року, в перекладі якого прізвище « ОСОБА_4 », ім`я зазначено як « ОСОБА_5 », по - батькові «бен ОСОБА_7 ». В оригіналі вказаного вище паспортного документа власне ім`я зазначено англійською мовою як « ОСОБА_8 ». Зазначені персональні дані також не відповідають свідоцтву про шлюб, яке було підставою для надання дозволу на імміграцію. Згідно із повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 21.01.2006 року №20 у графі «Відомості про нареченого» внесені відомості про власне ім`я « ОСОБА_2 ». Відповідно до копії повторного свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_8 , виданого 23.01.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області, в якому прізвище заявника зазначено « ОСОБА_4 », ім`я - « ОСОБА_2 », у графі по батькові проставлено «-». Вказані розбіжності не дозволяють встановити тотожність особи яка уклала шлюб на території України з громадянкою України і особою, яка звернулася із заявою про надання дозволу на імміграцію. Таким чином, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_7 , видане 23.01.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області, де зазначено прізвище « ОСОБА_4 », ім`я « ОСОБА_2 », у графі по батькові проставлено «», не підтверджувало наявність підстав для надання дозволу на імміграцію на підставі п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію» іноземцеві із персональними даними прізвище « ОСОБА_4 ». ім`я - « ОСОБА_5 ». Після перевірки, Головне управління ДМС України в Дніпропетровській області прийняло рішення №6 про визнання недійсним дозволу на імміграцію в Україну від 22.01.2009 року Рзегі ОСОБА_2 на підставі п.1 ч.1 ст.12-1 Закону України «Про імміграцію». Видана на підставі цього рішення про надання дозволу на імміграцію посвідка на постійне проживання НОМЕР_1 від 22.01.2009 року визнана недійсною та підлягає вилученню та знищенню на підставі ч.2 ст.12-1 Закону України «Про імміграцію», відповідно до рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання № НОМЕР_5 від 17.01,2025 року. Листом управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області від 17.01.2025 року №1201.3.4/1603-25 до управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ГУ ДМС у Дніпропетровській області направлено рішення Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області від 17.01.2025 року №6 про визнання недійсним дозволу на імміграцію в Україну Рзегі Рамзі бен Абделькерім. Суд встановив, що ОСОБА_1 прибув на України ще в 2006 році на законних підставах, здобував освіту у Національному гірничому університеті м. Дніпро на підставі відповідного запрошення на навчання. 21.01.2006 року ОСОБА_1 уклав офіційний шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_9 . Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції керувався ч.1 ст.1, ч.1 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»; ч.1 ст.1, ст.12 Закону України «Про імміграцію» пунктами 1, 63-66 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321 та прийшов до висновку про те, що ст.12 Закону України «Про імміграцію» встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту якого випливає, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта, зокрема, дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо потім буде з`ясовано, що його було видано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи нечинних або таких, що втратили чинність документів. Щодо вимог ОСОБА_1 про зобов`язати Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області поновити дію та здійснити обмін, по досягненню особою 45-річного віку, посвідки на постійне проживання, виданої громадянину Тунісу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначив, що обираючи спосіб захисту порушеного права, прийшов до висновку щодо зобов`язання Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області поновити дію та здійснити обмін, по досягненню особою 45-річного віку, посвідки на постійне проживання, виданої громадянину Тунісу ОСОБА_1 , є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Матеріалами справи встановлено, що 06.11.2008 року до Орджонікідзевського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію» звернувся громадянин Республіки Туніс ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підстав, що він перебував у шлюбі понад два роки з громадянкою України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , виданий 22.02.2006 року Орджонікідзевським МВ УМВС України в Дніпропетровській області, повторне свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_7 , видане 23.01.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області, шлюб зареєстрований 21.01.2006 року.

Встановлено, що після відповідної перевірки, 22.01.2009 року Рзегі Рамзі бен Абделькерім, був документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 .

Встановлено, що 08.01.2025 року до Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області звернувся громадянин Республіки Туніс ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про оформлення посвідки на постійне проживання у порядку обміну у зв`язку з досягненням 45-річного віку. Під час перевірки документів, які були надані міграційній служб, було встановлено, що до заяви-анкети №205045681 Рзегі Рамзі бен Абделькерімом було надано оригінал та переклад паспортного документа з англійської та арабської мов громадянина Республіки Туніс № НОМЕР_4 , виданий 31.10.2024 року, в перекладі якого прізвище « ОСОБА_4 », ім`я зазначено як « ОСОБА_5 », по - батькові «бен ОСОБА_7 ». В оригіналі вказаного вище паспортного документа власне ім`я зазначено англійською мовою як « ОСОБА_8 ». Зазначені персональні дані також не відповідають свідоцтву про шлюб, яке було підставою для надання дозволу на імміграцію у 2009 році. Згідно із повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 21.01.2006 року №20 у графі «Відомості про нареченого» внесені відомості про власне ім`я « ОСОБА_2 ». Відповідно до копії повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 , виданого 23.01.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області, в якому прізвище заявника зазначено « ОСОБА_4 », ім`я - « ОСОБА_2 », у графі по батькові проставлено «-». Міграційна служба 17.01.2025 року затвердила висновок про визнання недійсним рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Рзегі ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якого вказані розбіжності не дозволяють встановити тотожність особи яка уклала шлюб на території України з громадянкою України і особою, яка звернулася із заявою про надання дозволу на імміграцію. Таким чином, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_7 , видане 23.01.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області, де зазначено прізвище « ОСОБА_4 », ім`я « ОСОБА_2 », у графі по батькові проставлено «», не підтверджувало наявність підстав для надання дозволу на імміграцію на підставі п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію» іноземцеві із персональними даними прізвище « ОСОБА_4 », ім`я - « ОСОБА_5 ». Після проведення відповідної перевірки Головне управління ДМС України в Дніпропетровській області 17.01.2025 року прийняло рішення №6 про визнання недійсним дозволу на імміграцію в Україну від 22.01.2009 року ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.12-1 Закону України «Про імміграцію». Видана на підставі цього рішення про надання дозволу на імміграцію посвідка на постійне проживання НОМЕР_1 від 22.01.2009 року визнана недійсною та підлягала вилученню та знищенню на підставі ч.2 ст.12-1 Закону України «Про імміграцію», відповідно до рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання № НОМЕР_5 від 17.01,2025 року.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Відповідно до ч.1 ст.1, ч1 ст.4, ч.5 ст.9, ч.1 ст.10, статей 12, 12-1 Закону України «Про імміграцію» імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання. Квота імміграції може бути встановлена для таких категорій іммігрантів, зокрема, чоловік (дружина) іммігранта, якщо вони перебувають у шлюбі понад два роки, його діти, які не досягли 18 років, та його непрацездатні батьки, які вважаються членами сім`ї іммігранта відповідно до права іноземної держави - країни походження. Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи, зокрема, відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі). Дозвіл на імміграцію не надається, зокрема, особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи або документи, що не підтверджують законність перебування на території України на день подання документів для отримання дозволу на імміграцію чи наявність підстав для отримання дозволу на імміграцію, передбачених ст.4 цього Закону, або документи, що підтверджують підстави, які припинилися. Дозвіл на імміграцію відкликається органом, що його надав, якщо, зокрема, в інших випадках, передбачених законами України. У разі відкликання дозволу на імміграцію відкликається також посвідка на постійне проживання, видана на підставі цього дозволу, у тому числі в порядку обміну. Дозвіл на імміграцію визнається недійсним органом, що його надав, якщо, зокрема, з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів, документів, що втратили чинність, або документів, які не підтверджують наявність підстави для отримання дозволу на імміграцію, передбаченої ст.4 цього Закону, або на підставі документів, що підтверджують факт перебування у шлюбі, який за рішенням суду визнано недійсним у разі його фіктивності. У разі визнання недійсним дозволу на імміграцію визнається недійсною посвідка на постійне проживання, видана на підставі цього дозволу, у тому числі в порядку обміну.

Відповідно до п.63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №322 (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) посвідка скасовується ДМС або територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі: отримання даних з баз даних Реєстру, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів або інформації від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів.

Аналізуючи докази у справі та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо потім буде з`ясовано, що його було видано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи нечинних або таких, що втратили чинність документів. Суд першої інстанції на підставі доказів у справі прийшов до обґрунтованого висновку про те, що Рзегі Рамзі бен Абделькерім ще в 2006 році на законних підставах здобував освіту у Національному гірничому університеті м. Дніпро на підставі відповідного запрошення на навчання; 21.01.2006 року він уклав офіційний шлюб з громадянкою України, дані обставини свідчать про відсутність вини ОСОБА_1 в наданні міграційній службі свідомо неправдивих відомостей або підроблених документів. Як вбачається з паспорту (строком дії до 2013 року) ОСОБА_1 , його прізвище: ОСОБА_4 , ім`я: ОСОБА_5 , з паспорту (строком дії жовтень 2029 року): прізвище: ОСОБА_4 ; ім`я ОСОБА_5 , по батькові: ОСОБА_7 . Суд апеляційної інстанції вважає, що написання у свідоцтві про шлюб прізвище: ОСОБА_4 , ім`я: ОСОБА_2 пов`язане з не типовістю повного прізвища, імені, по батькові ОСОБА_1 з українською мовою.

Суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції обрано ефективний спосіб захисту порушеного права Рзегі ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 року у адміністративній справі №160/1974/25 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення у порядку статей 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова