Справа № 520/12634/25
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2025-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2025 р. № 520/12634/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Світлана Чудних, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 від 14.04.2025 року (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з військової служби відповідно до абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з військової служби відповідно до абзацу 12 пункту З частини 12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно відмовлено у звільненні ОСОБА_1 , відповідно до поданого рапорту від 04.042025 року, попри те, що позивачем були подані всі необхідні та належні документи згідно вимогами чинного законодавства.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене провадження без виклику сторін.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, згідно змісту якого вказав, що у спірних правовідносинах діяв в межах наданих повноважень, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Справу розглянуто з урахуванням перебування судді Світлани Чудних у відпустці з 27.06.2025 по 30.07.2025 та на лікарняному з 11.08.2025 по 19.08.2025 року.

Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступні обставини справи.

ОСОБА_1 на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022 був мобілізований до лав Збройних Сил України, вступив на військову службу.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2025 № 1636 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в ВЧ НОМЕР_1 по теперішній час (а.с.19).

Водночас, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 19.03.2025 року (а.с.18).

Відповідно до довідки серії МСЕК № 250 від 22.02.2006 медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_2 було визнаним інвалідом 3 групи пожиттєво, про що також вказано в довідці про результати огляду МСЕК від 22.02.2006 та пенсійному посвідчені серії НОМЕР_3 від 31.03.2021 ОСОБА_2 .

Інвалідність 3 групи ОСОБА_2 встановлено у зв`язку з відсутністю одного з парних органів, а саме очного яблука (діагноз - анофтальм), що підтверджується Індивідуальною програмою інваліда №1036 (а.с.22-26).

Необхідність постійного догляду за ОСОБА_2 також підтверджується індивідуальної програмою реабілітації інваліда № 1036 (вікова категорія від 18 років і старше) (а.с.22-26).

Після зарахування позивача на військову службу до ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 направив рапорт про звільнення з військової служби від 04.04.2025 засобом офіційного зв`язку ПАТ «Укрпошта» (а.с.32).

До рапорту про звільнення з військової служби ОСОБА_1 додав копії наступних документів: власноруч засвідчена копія паспорта та коду ОСОБА_1 ; власноруч засвідчена копія паспорта та коду ОСОБА_2 ; власноруч засвідчена копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 19.03.2025; власноруч засвідчена копія висновку МСЕК № 250 від 22.02.2006; власноруч засвідчена копія індивідуальної програми реабілітації інваліда ОСОБА_3 ; власноруч засвідчена копія пенсійного посвідчення ОСОБА_3 .

Військовою частиною НОМЕР_1 отримано рапорт про звільнення з військової служби 14.04.2025 та відмовлено у рапорті про звільнення з військової служби ОСОБА_1 від 14.04.2025.

Відповідач відмовляючи у звільненні позивача з військової служби проставив відповідну відмітку на його рапорті та вказав, що він є «не погодженим» у зв`язку з тим, що документи не відповідають вимогам п. п. 24 п. 5 додатку 19 до наказу Міністерства оборони України № 170 (відсутні докази щодо відсутності парних органів).

Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у рапорті ОСОБА_4 про звільнення з військової служби, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 введено військовий стан, строк дії якого в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано- Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, и незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до ст. 1 Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно зч. 1, 2 ст. 1 Закону № 2232 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Одним з видів військової служби, з-поміж іншого, є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Як вбачається з довідки військової частини НОМЕР_1 , позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 по теперішній час.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач подав рапорт про звільнення з військової служби у запас на підставі абз. 12 п. 3 ч. 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з тим, що його дружина, яка є інвалідом 3 групи (за відсутності одного з парних органів) та потребує постійного стороннього догляду.

Так, відповідно до абз. 12 п. 3 ч. 12 статті 26 Закону № 2232 військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або Інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.

Отже, підставою для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, є зокрема необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи встановленої внаслідок втрати одного з парних органів.

Відповідно до п. 24 Додатку 19 до «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009 в разі звільнення військовослужбовця у зв`язку із необхідністю здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів:

- копія свідоцтва про шлюб;

-один із документів, що підтверджує інвалідність дружини (чоловіка): довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, визначеною МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю». «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики;

- документ, що підтверджує наявність у дружини (чоловіка) захворювання та/або причину інвалідності.

Водночас, «Порядком організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України», затвердженим Наказом Міністерства оборони України 06.08.2024 року №531 визначено наступне.

Так, розділи II та III вказаного положення передбачають, що Рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.

Усні рапорти розглядаються негайно, але не пізніше ніж у строки, для розгляду рапортів у паперовій формі, визначені пунктом 9 розділу III цього Порядку. Відповідь на усний рапорт надається усно.

У паперовому рапорті військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок «Рапорт»; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис. Командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.

Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту.

Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою. Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.

Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника). Усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства.

Забороняється:

1) встановлювати будь-які інші вимоги щодо форми та змісту паперового рапорту, що не передбачені цим Порядком, у тому числі стосовно:

подання рапортів з окремих питань виключно написаними власноруч або друкованим способом;

недотримання вимог щодо розміру полів, відступів, шрифтів, кольору чорнила чи друку, розміру та якості паперу тощо, які не передбачені цим Порядком;

наявності граматичних, синтаксичних чи інших помилок, які не впливають на суть рапорту;

2) відмовляти у розгляді рапорту у разі відсутності доданих документів або інформації, які є або повинні бути в наявності у розпорядженні командира (начальника), створюються/формуються/видаються самим підрозділом та/або можуть бути витребувані підрозділом в іншого підрозділу та/або відповідного закладу охорони здоров`я тощо;

3) вимагати від військовослужбовця попереднього усного погодження паперового або електронного рапорту із безпосереднім або прямим командиром (начальником) перед його фактичним поданням відповідно до положень цього Порядку;

4) відмовляти у прийнятті (реєстрації) власноруч написаних рапортів військовослужбовців.

Початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.

Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.

У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.

Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:

1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;

2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.

Щодо посилань представника позивача у позовній заяві на те, що відповідачем не надано позивачу офіційної відповіді про відмову у звільненні ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Так, як вже зазначалося вище, згідно з «Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України», затвердженим Наказом Міністерства оборони України 06.08.2024 року №531, командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.

Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту.

Таким чином, суд зазначає, що спірний рапорт ОСОБА_1 . Військовою частиною НОМЕР_1 було розглянуто.

Як вбачається з рапорту, відповідачем у якості підстави для відмови зазначено про "відсутність доказів щодо відсутності парних органів", з цього приводу, суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що позивачем до зазначеного спірного рапорту було додано власноручно засвічену копію висновку серії МСЕК № 250 від 22.02.2006; власноручно засвічену копію індивідуальної програми реабілітації ОСОБА_3 ; власноручно засвічену копію паспорта та коду ОСОБА_2 , з яких вбачається наявність діагноз - анофтальм (відсутність одного з парних органів, а саме очного яблука)., у зв`язку з чим доводи відповідача є безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Також, суд критично оцінює посилання відповідача у відзиві на те, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем, як вже зазначалося вище, разом з рапортом надано власноруч засвідчена копія паспорта та коду ОСОБА_1 ; власноруч засвідчена копія паспорта та коду ОСОБА_2 ; власноруч засвідчена копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 19.03.2025; власноруч засвідчена копія висновку МСЕК № 250 від 22.02.2006; власноруч засвідчена копія індивідуальної програми реабілітації інваліда ОСОБА_3 ; власноруч засвідчена копія пенсійного посвідчення ОСОБА_3 та відправлено відповідачу засобами поштового зв`язку "Укрпошта", що підтверджується описом вкладення цінного листа на ім`я Військової служби НОМЕР_1 (а.с.29), фіскальним чеком "Укрпошти" (а.с.30) та трекінгом "Укрпошта" про відстеження поштового відправлення про вручення вказаного пакету документів відповідачу а довіреністю14.04.2025 року.

При цьому, відповідач при розгляді вказаного рапорту не запитував у позивача оригіналів вказаних документів, зворотного відповідачем не доведено, судом не встановлено.

Крім того, виходячи з аналізу норм «Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України», затвердженого Наказом Міністерства оборони України 06.08.2024 року №531 визначено, що забороняється відмовляти у розгляді рапорту у разі відсутності доданих документів або інформації, які є або повинні бути в наявності у розпорядженні командира (начальника), створюються/формуються/видаються самим підрозділом та/або можуть бути витребувані підрозділом в іншого підрозділу та/або відповідного закладу охорони здоров`я тощо.

Таким чином, суд зауважує, що відповідач, при розгляді спірного рапорту не обмежений у праві витребувати документи або іншу інформацію у відповідному закладі охорони здоров`я, за наявності в останнього сумнівів та з метою обґрунтованого з урахуванням усіх обставин, що мають значення прийняття рішення з даного питання.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи те, що позивачем були додані до рапорту всі необхідні документи для підтвердження наявності підстав для звільнення з військової служби на підставі абз. 12 п. З ч. 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд приходить до висновку про протиправність відмови у звільненні ОСОБА_5 згідно рапорту від 04.04.2025 року, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Згідно з ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати Відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь Позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Отже, суд застосовує такий спосіб захисту, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача. Перешкодою для цього є лише здійснення відповідачем дискреційних повноважень (право на адміністративний розсуд) та невиконання всіх умов для прийняття відповідного рішення.

Отже, можливість суду зобов`язати відповідача вчинити певні дії, або прийняти певне рішення, може бути обмежена у зв`язку з такими обставинами: 1. для прийняття такого рішення, чи вчинення дій, виконано не всі умови, визначені законом; 2. прийняття такого рішення передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд (дискреційні повноваження).

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6,2,4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2010 року № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади га місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами:

1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити." рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам..." тощо;

2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав;

3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів;

4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може», «має право», «на власний розсуд» тощо.

У такому випадку дійсно суд, не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки, як правило, який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Натомість, у спірних правовідносинах повноваження відповідача не є дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - звільнити військовослужбовця з військової служби, в іншому випадку, такі дії є неправомірними.

Умовами для звільнення з військової служби відповідно до абз. 12 п. 3 ч. 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ є цілком визначені матеріально-правові факти (необхідність здійснення догляду за дружиною позивача, яка є інвалідом 3 групи, встановленої внаслідок відсутності одного з парних органів, що підтверджується відповідним медичним висновком МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації інваліда).

Разом з цим варто зазначити, що встановлені у даній справі обставини свідчать про наявність підстав для звільнення позивача з військової служби, оскільки останній звернувся із рапортом про звільнення з військової служби та документами, що підтверджують необхідності здійснення догляду та підтвердження відсутності одного з парних органів, тобто, виконані всі умови, передбачені абз. 12 п. З ч. 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ, як підстава для звільнення з військової служби.

Таким чином, в даному випадку, враховуючи вищевикладене та норми чинного законодавства України, належним та ефективним способом захисту є зобов`язання відповідача прийняти рішення (наказ) про звільнення позивача з військової служби.

Приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Витрати зі сплати судового збору підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.19, 139, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 від 14.04.2025 року (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо відмови у звільненні ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) з військової служби відповідно до абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) прийняти рішення про звільнення ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) з військової служби відповідно до абзацу 12 пункту З частини 12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Світлана ЧУДНИХ