Справа № 340/3318/25
Суддя: Ю.П. ПАСІЧНИК
Дата ухвалення: 2025-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року м.Кропивницький Справа № 340/3318/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пасічника Ю.П., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач), через свого представника адвоката Охременко А.В., звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач) просить суд - визнати незаконними та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) №3 від 02.01.2024 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 » в частині визнання ОСОБА_1 таким, що самовільно залишив військову частину.

Ухвалою суду від 22.05.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.26).

Ухвалою суду від 20.06.2025 судом витребувано додаткові докази по справі (а.с.30,31).

В період з 01.07.2025 по 18.08.2025 справа не розглядалась у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

Обґрунтовуючи вимоги позивач вказує, що до 03.02.2025 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . Під час проходження військової служби, у зв`язку з захворюванням, проходив стаціонарне лікування з 18.12.2023 по 27.06.2024 у КНП "Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради". Наказом відповідача від 03.02.2025 №35 був виключений зі списків особового складу військової частини та знятий з усіх видів забезпечення. Відповідно до вказаного наказу дізнався, що із 02.12.2023 по 03.02.2025 відповідно до п. 5 IV наказу МОУ №260 від 07.06.2010 до вислуги років в календарному обчисленні не зарахований час самовільного залишення військової частини або місця служби. Зважаючи на вказані обставини дізнався про наявність оскаржуваного наказу, який прийнятий за результатами службового розслідування щодо факту самовільного залишення військової частини. Позивач вказує, що про проведення службового розслідування не був обізнаний, а самовільне залишення військової частин з 02.12.2023 не здійснював через перебування на лікуванні у КНП "Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради" з 18.12.2023 по 27.06.2024, що і стало підставою для звернення до суду.

Заперечуючи проти позову відповідачем, 09.08.2025 надано до суду відзив на позов, яким вимоги не визнаються зважаючи на те, що з 02.12.2023 позивач вважається таким, що самовільно залишив місце несення служби у зв`язку з неповерненням з лікувального закладу. Позивач, станом на 02.12.2023 не надав доказів перебування на лікуванні, а тому було зроблено висновок про самовільне залишення військової частини та прийнято оскаржуваний наказ (а.с.64,65).

Дослідивши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, надані докази, суд встановив наступне.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 01.07.2023 №2 позивача було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 (а.с.79).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 03.02.2025 №35 позивача було виключено зі списків особового складу військової частини та звільнено з військової служби у відставку за п.п. "б" (за станом здоров`я) п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII (надалі Закон №2232- XII) (а.с.23).

В період проходження служби позивач проходив лікування в КНП "Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради".

Зокрема, з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №7677/23 від 30.11.2023 вбачається, що в період з 21.10.2023 по 30.11.2023 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП "Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради" (а.с.53звор.,54).

02.12.2023 на ім`я командира в/ч НОМЕР_2 було подано доповідь про факт самовільного залишення військової частини, яким повідомлено, що ОСОБА_1 після закінчення лікування 30.11.2023, з урахуванням доби до місця розташування частини мав прибути впродовж 01.12.2023 (а.с.50звор.,51).

Зважаючи на інформацію зазначену у доповіді, командиром в/ч НОМЕР_2 видано наказ №98 від 02.12.2023 про призначення службового розслідування для з`ясування причин і умов відсутності на службі солдата ОСОБА_1 (а.с.62).

За результатами службового розслідування складено акт від 02.01.2024, яким, зокрема, підтверджено факт відсутності ОСОБА_1 з 02.12.2023 за місцем розташування військової частини (а.с.43-50).

За наслідками службового розслідування відповідачем видано наказ від 02.01.2024 №3 про результати службового розслідування (а.с.40-42).

Встановлення факту самовільного залишення військової частини позивачем у період з 02.12.2023 по 03.02.2025 (дата звільнення з військової служби), знайшов своє відображення у наказі від 03.02.2025 №35, як підстава для не зарахування вказаного періоду до вислуги років.

Позивач заперечуючи проти вказаних висновків вказує, що відповідачем не враховано ту обставину, що протягом періоду з 18.12.2023 по 27.06.2024, позивач проходив стаціонарне лікування в КНП "Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради", що підтверджується свідоцтвом про хворобу №32 та випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №7677/23 від 27.06.2024 (а.с.11-14).

Таким чином, на переконання позивача, неповернення до військової частини після проходження лікування зумовлене тяжким станом здоров`я, яке унеможливлює виконання службових обов`язків.

Вищевказані обставини стали підставою для звернення до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, врегульовано нормами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII (надалі Закон №2232- XII), нормами «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (надалі Положення № 1153/2008), а вразі необхідності, Дисциплінарним Статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (надалі Дисциплінарний Статут ЗСУ).

Дисциплінарний Статут ЗСУ визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно частини 1 статті 1 Дисциплінарного Статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно до частини 6 статті 5 Дисциплінарного Статуту ЗСУ право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (надалі Статут ВС ЗСУ) визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

У пункті 1 розділу ''Загальні положення'' Статуту ВС ЗСУ визначено, що Збройні Сили України - військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності.

Відповідно до пункту 12 розділу ''Загальні обов`язки військовослужбовців'' Статуту ВС ЗСУ про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Відповідно до пунктів 84-85 Дисциплінарного статуту ЗСУ прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи виданню наказу від 02.01.2024 №3, слугував факт неприбуття позивача до місця розташування військової частини після лікування, яке завершено 30.11.2023.

При цьому суду вважає доведеним той факт, що з 01.12.2023 позивач самовільно, без будь-якого рішення командування військової частини НОМЕР_2 , відбув з місця служби для продовження лікування до КНП "Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради", що по сутні є самовільним залишення місця служби.

До матеріалів справи позивачем не долучено жодного доказу, який давав би підстави стверджувати, що позивач повідомляв командування військової про наміри здійснювати подальше лікування, після його завершення 30.11.2023.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно проведено службове розслідування за фактом самовільного залишення позивачем військової частини, яке завершене виданням наказу №3 від 02.01.2024 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 ».

При цьому, на переконання суду, захист права позивача щодо зарахування до вислуги років в календарному обчисленні періодів з 02.12.2023 по 03.02.2025 має відбуватись шляхом оскарження наказу №35 від 03.02.2025 (а.с.23) у відповідній частині шляхом надання відповідних доказів, які, на переконання позивача, спростовують висновки про самовільне залишення військової частини.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи вищевикладене в його сукупності, суд прийшов до висновку, що доводи позивача не відповідають обставинам справи, тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Правові підстави для відшкодування судових витрат у порядку ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 143, 242-246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України..

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Ю.П. ПАСІЧНИК