Справа № 127/21797/25
Суддя: Борисюк І. Е.
Дата ухвалення: 2025-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/127/179/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря судового засідання Сторожука А.В.,

адвоката позивача Юрченка Т.П.,

представника відповідача Коваленка В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької митниці Державної митної служби України про скасування постанови в справі про порушення митних правил,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Вінницької митниці Державної митної служби України про скасування постанови в справі про порушення митних правил

Позов мотивовано тим, що постановою Вінницької митниці у справі про порушення митних правил № 0189/UA401000/25 від 03.06.2025 позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 407 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування - 474 539, 00 гривень. Позивач не погоджується із даною постановою і вважає, що вона прийнята із порушенням вимог чинного законодавства, у відповідача були відсутні підстави для притягнення позивача до відповідальності. Згідно оскаржуваної постанови, підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил слугувало те, що в ході проведення перевірочних заходів з використанням інформації, що міститься у базі даних АСМО «Інспектор» встановлено, що громадянин України ОСОБА_2 06.06.2024 о 18:32:09 год. вийшов за межі митної території України в якості пішохода через пункт пропуску «Могилів-Подільський-Отач» митного поста «Дністер» Вінницької митниці. Відповідно до інформації модуля «Облік валютних цінностей» АСМО «Інспектор» В.Шарденков не декларував валютні цінності при переміщенні через митний кордон України в напрямку «вихід з України» 06.06.2024. Таким чином, В.Шарденков, на думку відповідача, не задекларував валютні цінності, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, а саме: 59 131, 99 доларів США. Загальна сума незадекларованої валюти в еквіваленті за курсом, встановленим Національним банком України станом на 06.06.2024, становить 2 372 694, 99 гривень. Позивач заперечує факт вчинення правопорушення, оскільки при перетині ним державного кордону України у нього були відсутні грошові кошти в сумі, що зазначена митним органом в оскаржуваній постанові. Так, в лютому 2024 року позивач здійснив реалізацію транспортного засобу BMW X7 DRIVE, 2022 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , за ціною 3 500 000, 00 гривень. Більша частина вказаних грошових коштів необхідна була для розвитку бізнесу, що розташований на території Республіки Молдова. Водночас, в лютому того ж року, до позивача звернувся його бізнес-партнер, який на підставі відповідного договору отримав позику в сумі, що еквівалентна 65 000, 00 доларів США. Позику було надано, строком, що не перевищує 4 місяці, при цьому повернення позики мало б бути здійснено однією сумою. Враховуючи завершення строків надання позички, а також нагальну необхідність позивача у коштах, що були передані в позику, наприкінці травня 2024 року позивач звернувся до позичальника із відповідною вимогою. У відповідь на це позичальник повідомив щодо можливості передачі грошових коштів в Молдові, оскільки наразі такої суми на території України у нього немає. В свою чергу, оскільки такі кошти необхідно було задекларувати під час перетину кордону із Молдовою, позивачу було запропоновано отримати готівкові кошти на кордоні між двома країнами. Такі кошти були передані представником позичальника. Яким чином вказана особа перейшла із сумою 65 000 доларів США позивачу не відомо. Натомість, під час перетину кордону України у позивача були грошові кошти в сумі, що не перевищує 5 000, 00 доларів США. У зв`язку із вищезазначеним, позивач не порушував законодавства України, в тому числі і Митного кодексу України. Крім того, враховуючи неодноразовий перетин державного кордону України, позивачу було відомо про обмеження щодо суми грошових коштів, які можуть бути переміщені без декларування. Також, позивачу було відомо і про відповідальність за порушення таких обмежень. Позивач зазначив, що йому було відомо про повернення суми позики на кордоні з Молдовою, тому з метою декларування таких коштів, він взяв з собою документи, які б підтверджували їх походження, а саме продаж транспортного засобу. На думку позивача, у відповідача не було достатніх законних підстав вважати, що позивач вчинив дії, які полягають у переміщенні товарів, що підлягали б декларуванню. Відповідачем не зазначено в постанові посилання на будь-який належний, об?єктивний та обґрунтований доказ, який би підтвердив переміщення позивачем та вказував на наявність у його діях складу порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 471 Митного кодексу У країни. Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Крім того, позивач послався на порушення співробітником Вінницької митниці вимог до оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачених ст. 254 КУпАП та ст. 494 МК України, а саме не дотримано строку складення не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення. Позивач зазначив, що «порушення митних правил» встановлене Вінницькою митницею 13.02.2025, тобто в день надходження листа від митних органів Республіки Молдова, але в порушення вимог ст. 254 КУпАП та ст. 494 МК України відповідач склав протокол про порушення митних правил лише 24.04.2025, тобто не невідкладно і не впродовж 24 годин, а через 70 календарних днів, 50 з яких - робочі. Допущені порушення при складанні протоколу про порушення митних правил, на думку позивача, позбавляли уповноважену особу митного органу можливості здійснити повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи, а отже досягти завдань провадження у справі про порушення митних правил, що в свою чергу є перешкодою для розгляду адміністративної справи по суті, з?ясування її обставин та прийняття рішення по ній. Позивач у передбаченому Митним кодексом України порядку не повідомлявся відповідачем про надання пояснень та прийняття участі у складанні протоколу про порушення митних правил. При цьому, обов?язковою умовою для розгляду справи про адміністративне стягнення за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, є наявність даних про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи. Належні докази ознайомлення або отримання позивачем протоколу у справі про адміністративне правопорушення або повідомлення станом на час винесення посадовими особами Вінницької митниці постанови у справі про адміністративне правопорушення, що б свідчило про належне сповіщення позивача про дату і місце розгляду справи про порушення митних правил, відсутні. Із постанови про порушення митних правил вбачається, що відповідач жодного разу не зазначив повне найменування адресата, а тому неможливо встановити і підтвердити факт направлення акту саме позивачу. Позивач зауважив, що оскаржувана постанова містить лише хронологічний виклад подій, що передували початку процедури притягнення за порушення митних правил, однак відсутні будь-які відомості про вжиті відповідачем заходи на встановлення наявності в діях особи складу митного правопорушення. На думку позивача, протокол прийнятий з порушенням строків на його складення, тобто вважається недопустимим доказом; відповідь митних органів Республіки Молдова № 28/25-1099 від 12.02.2025 разом із документами, що стосуються реалізації транспортного засобу марки BMW X7 DRIVE, 2022 року випуску, не вказує на переміщення позивачем через митний кордон України незадекларованої суми, а вказує лише на перетин саме кордону із Молдовою; витяги з АСМО «Інспектор» містять лише відомості про декларування на кордоні України. Тобто, в матеріалах справи про порушення митних правил відсутні будь-які належні і допустимі докази, які б прямо вказували на порушення позивачем ч. 1 ст. 471 МК України.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про скасування постанови Вінницької митниці № 0189/UA401000/25 від 03.06.2025 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 407 МК України та закриття справи про порушення митних правил.

Ухвалою суду від 14.07.2025 було забезпечено вищевказаний позов.

Також, ухвалою суду від 14.07.2025 вищевказану заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі, яку вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, в порядку розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ. Також, даною ухвалою суду ОСОБА_1 поновлено пропущений з поважних причин процесуальний строк для звернення до адміністративного суду; запропоновано відповідачу надати суду відзив і усі докази в порядку і строки, встановлені судом.

У відповідності до ч. 2 ст. 268 КАС України відповідач вважається повідомленим належним чином про розгляд справи з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на вебпорталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Ухвала суду від 14.07.2025 була надіслана до ЄДРСР 14.07.2025, зареєстрована 15.07.2025 і оприлюднена 16.07.2025.

З матеріалів справи вбачається, що копія ухвали суду від 14.07.2025 була надіслана судом до електронних кабінетів учасників справи і доставлена до них 16.07.2025, що підтверджується відповідними довідками про доставку електронних документів. Крім того, дані процесуальні документи були направлені судом поштовим зв`язком, зокрема на адресу відповідача, і були одержані ним 17.07.2025, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення.

29.07.2025 на адресу суду від представниці відповідача надійшов відзив на позов із викладеними у ньому запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.

Так, у своєму відзиві представниця відповідача заперечувала щодо задоволення позовних вимог, аргументуючи тим, що матеріалами справи про порушення митних правил встановлено та повністю підтверджується те, що ОСОБА_1 не задекларував валютні цінності, що переміщуються громадянами через митний кордон України в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, чим вчинив порушення митних правил, передбачене ч. 1 ст. 471 МК України, що підтверджується матеріалами справи, зокрема протоколом про порушення митних правил. На думку представниці відповідача підстави для визнання оскаржуваної постанови протиправною та її скасування немає. Представниця відповідача просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

12.08.2025 на адресу суду надійшла відповідь на відзив від адвоката позивача разом із доданими до неї документами.

Однак, враховуючи положення ч. 3 ст. 159 і ч. 1 ст. 269 КАС України, 12.08.2025 суд постановив ухвалу про залишення без розгляду вищевказаної відповіді на відзив без оформлення окремого документа, яка занесена до протоколу судового засідання. При цьому судом було роз`яснено адвокату позивача, що він не позбавлений права надати усно пояснення по суті справи, зокрема викладені ним у відповіді на відзив, в ході розгляду справи. Водночас, враховуючи положення ст. 79 КАС України, а також думку представника відповідача, суд, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, постановив ухвалу про прийняття до розгляду поданих разом із відповіддю на відзив документів в якості доказів по справі (ухвала постановлена без оформлення окремого документа та занесена до протоколу судового засідання).

Враховуючи вищевикладене і положення ч. 6 ст. 162 КАС України, суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні адвокат позивача підтримав позовні вимоги, аргументуючи мотивами викладеними у позові, та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог, аргументуючи мотивами викладеними у відзиві, та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

По справі судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

24.04.2025 головним державним інспектором оперативного відділу управління боротьби з контрабандою та порушенням митних правил Вінницької митниці Валігурською Н.К. було складено протокол про порушення митних правил № 0189/UA401000/25 відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 407 МК України.

З даного протоколу вбачається, що: (дослівно)

«Вінницькою митницею під час проведення перевірки щодо дотримання митного законодавства України при переміщенні через митний кордон валютних цінностей громадянами, в рамках взаємодії з уповноваженими органами іноземних держав, направлено лист митним органам Республіки Молдова від 14.01.2025 № 7.12-5/20-03/11/370 щодо наявності фактів декларування валютних цінностей громадянами під час в?їзду/входу на територію ОСОБА_4 , що перемішувались через пункти пропуску в зоні діяльності Вінницької митниці.

13.02.2025 Вінницькою митницею отримано відповідь митних органів Республіки Молдова № 28/25-1099 від 12.02.2025, згідно якої встановлено, що 06.06.2024 на прикордонному переході «Otaci» (код 112000), митниці «Nord», Молдова, гр. України ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), під час проходження митного контролю були задекларовані і пред`явленні до митного контролю валютні цінності, а саме грошові кошти (банкноти) на суму: 70 000, 00 (сімдесят тисяч) доларів США. Валютні цінності були задекларовані на бланку декларації встановленої форми ОСОБА_4 .

В ході проведення перевірочних заходів з використанням інформації, що міститься у базі даних АСМО «Інспектор» встановлено, що громадянин України ОСОБА_7 ( ОСОБА_6 ), 06.06.2024 року о 18:32:09 год., вийшов за межі митної території України в якості пішохода, через пропуску «Могилів-Подільський-Отач» митного поста «Дністер» Вінницької митниці. Згідно інформації модуля «Облік валютних цінностей» АСМО «Інспектор», громадянин України ОСОБА_7 ( ОСОБА_6 ) не декларував валютні цінності при переміщенні через митний кордон України в напрямку «вихід з України» 06.06.2024…

18.03.2025 громадянину України ОСОБА_8 ( ОСОБА_6 ) за наявною в митних органах адресою надіслано запрошення (лист № 7.12-5/20-03/10/1582 від 14.03.2025 року) про необхідність прибуття до Вінницької митниці в термін до 14.04.2025 року з метою проведення опитування та складання протоколу про порушення митних правил. В зазначений термін громадянин України ОСОБА_7 ( ОСОБА_6 ) до митниці не прибув, про обставини, які б перешкоджали прибуттю або перенесення опитування не повідомив, пояснень з підтверджуючими документами на адресу митниці не направив. Відповідно до інформації з офіційного сайту Укрпошти за трекінгом № 348, письмове відправлення не було отримано (повернуто за закінченням терміну зберігання).

Таким чином, громадянин України ОСОБА_7 ( ОСОБА_6 ) 06.06.2024 не задекларував валютні цінності, що переміщуються громадянами через митний кордон України в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, а саме: 59 131, 99 (п?ятдесят дев?ять тисяч сто тридцять один 99) доларів США, що за курсом НБУ станом на 06.06.2024 становило 2 372 694, 99 грн. (два мільйони триста сімдесят дві тисячі шістсот дев?яносто чотири грн. 99 коп.).

Зазначені дії мають ознаки порушення (порушень) митних правил, передбаченого частиною 1 статті 471 Митного кодексу України.»

Провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил (ч. 1 ст. 488 МК України).

Згідно із ч. 1 ст. 491 МК України підставами для порушення справи про порушення митних правил є:

1) безпосереднє виявлення посадовими особами митного органу порушення митних правил;

2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що проводять заходи офіційного контролю;

3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій.

Про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа митного органу, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (ч. 1 ст. 494 МК України).

Як вбачається із вищевказаного протоколу від 24.04.2025, ОСОБА_1 не був присутній при його складенні.

Якщо при складенні протоколу особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не була присутня, до протоколу вноситься відповідний запис, який підписується посадовою особою митного органу, яка склала протокол, та свідками, якщо вони є, після чого один примірник протягом трьох робочих днів надсилається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, за повідомленою нею або наявною в митних органах адресою (місце проживання або фактичного перебування) (ч. 9 ст. 494 МК України).

З матеріалів справи вбачається, що примірник протоколу про порушення митних № 0189/UA401000/25 від 24.04.2025 було направлено за адресами місця проживання (перебування) ОСОБА_1 наявними в митних органах, а саме: АДРЕСА_1 , які були доставлені адресату 05.05.2025 і 03.05.2025, відповідно.

Твердження адвоката позивача про те, що позивач не отримував вищевказаний протокол, адже не проживає за вказаними адресами, не заслуговують на увагу, оскільки у відповідності до ч. 10 ст. 494 МК України протокол вважається врученим у тому числі у разі, якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не перебувала за повідомленою нею або наявною в митних органах адресою або місце проживання чи фактичного перебування, повідомлене такою особою, є недостовірним.

Як вбачається із витягів з баз даних АСМО «Інспектор», наявних в матеріалах справи, позивачем митному органу при неодноразовому перетині кордону України повідомлялась адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Також не заслуговують на увагу твердження адвоката позивача про те, що позивач не отримував жодних повідомлень та рішень відповідача за вищевказаною адресою, оскільки за цією ж адресою проживає також ОСОБА_7 , який є його батьком, а не зазначення відправником у поштових відправленнях по батькові позивача, вказувало на можливість одержання таких повідомлень й ОСОБА_5 . Такі доводи є безпідставними, оскільки у відповідності до Правил поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2023 № 1071), рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначками «Судова повістка», «Повістка ТЦК»), повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. Так, за загальним правилом таке поштове відправлення вважається врученим адресату (одержувачу), якщо воно вручене будь-якому повнолітньому члену сім`ї адресата.

03.06.2025 в.о. заступника начальника Вінницької митниці Данівим Р.І. було винесено постанову в справі про порушення митних правил № 0189/UA401000/2, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 407 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, що становить 474 539, 00 гривень.

З вищевказаної постанови вбачається, що: (дослівно)

«24.04.2025 головним державним інспектором оперативного відділу управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Вінницької митниці Валігурською Н.К. складено протокол за ознаками порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 471 МК України, у відношенні гр. України ОСОБА_1 ( ОСОБА_6 ).

Матеріали справи свідчать, що Вінницькою митницею під час проведення перевірки щодо дотримання митного законодавства України при переміщенні через митний кордон валютних цінностей громадянами, в рамках взаємодії з уповноваженими органами іноземних держав, направлено лист митним органам Республіки Молдова від 14.01.2025 № 7.12-5/20-03/11/370, щодо наявності фактів декларування валютних цінностей громадянами під час в?їзду/входу на територію ОСОБА_4 , що перемішувались через пункти пропуску в зоні діяльності Вінницької митниці.

13.02.2025 Вінницькою митницею отримано відповідь митних органів Республіки Молдова № 28/25-1099 від 12.02.2025, згідно якої встановлено, що 06.06.2024 на прикордонному переході «Otaci» (код 112000), митниці «Nord», Молдова, гр. України ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), під час проходження митного контролю були задекларовані і пред`явленні до митного контролю валютні цінності, а саме грошові кошти (банкноти) на суму: 70 000, 00 (сімдесят тисяч) доларів США.

Валютні цінності були задекларовані на бланку декларації встановленої форми Р.Молдова ОСОБА_9 від 06.06.2024.

До митної декларації гр. України ОСОБА_7 ( ОСОБА_6 ) надав документи, які підтверджують походження валютних цінностей, а саме - договір комісії N?302 від 01.02.2024 щодо продажу транспортного засооу марки BMW X7 DRIVE 300, 2022 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , за ціною не нижче узгодженої, а саме: 3 500 000 грн. (три мільйона п?ятсот тисяч гривень 00 копійок), договір купівлі-продажу транспортного засобу № 8517/24/000267 від 02.02.2024, акт огляду реалізованого транспортного засобу № 8517/24/1/000336 від 02.02.2024.

В ході проведення перевірочних заходів з використанням інформації, що міститься у базі даних АСМО «Інспектор» встановлено, що громадянин України ОСОБА_7 ( ОСОБА_6 ), 06.06.2024 року о 18:32:09 год., вийшов за межі митної території України в якості пішохода, через пропуску «Могилів-Подільський-Отач» митного поста «Дністер» Вінницької митниці.

Згідно інформації модуля «Облік валютних цінностей» АСМО «Інспектор», громадянин України ОСОБА_7 ( ОСОБА_6 ) не декларував валютні цінності при переміщенні через митний кордон України в напрямку «вихід з України» 06.06.2024…

При проходженні митного контролю в пункті пропуску «Могилів-Подільський-Отач» митного поста «Дністер» Вінницької митниці 06.06.2024 року громадянином України ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) жодних документів, які б підтверджували зняття готівки з власних рахунків у банках, надано не було.

Таким чином, гр. України ОСОБА_7 ( ОСОБА_6 ) не задекларував валютні цінності, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, а саме: 59 131, 99 доларів США (п?ятдесят дев?ять тисяч сто тридцять один долар США 99 центів). Загальна сума незадекларованої валюти в еквіваленті за курсом, встановленим Національним банком України, станом на 06.06.2024 становить 2 372 694, 99 грн. (два мільйони триста сімдесят дві тисячі шістсот дев?яносто чотири гривні 99 копійок).

Громадянину України ОСОБА_8 ( ОСОБА_6 ) за наявною в митних органах адресою надіслано запрошення від 14.03.2025, про необхідність прибуття до Вінницької митниці в термін до 14.04.2025, з метою проведення опитування та вирішення питання щодо складання протоколу про порушення митних правил.

В зазначений термін гр. України ОСОБА_7 ( ОСОБА_6 ) до митниці не прибув, про обставини, які б перешкоджали прибуттю або перенесення опитування, не повідомив.

Відповідно до інформації з офіційного трекінгу відправлень «Укрпошти» за № 348, лист Вінницької митниці № 7.12-5/20-03/10/1582 від 14.03.2025 позначкою «за закінченням терміну зберігання» не був отриманий та повернутий оператором поштового зв?язку із

За даним фактом Вінницькою митницею 24.04.2025 складено протокол про порушення митних правил № 0189/UA401000/2025 у відношенні гр. України ОСОБА_1 ( ОСОБА_6 ).

Відповідно до ч. 9 ст. 494 МК України, гр. України ОСОБА_8 ( ОСОБА_6 ) направлено повідомлення про складання протоколу про порушення митних правил листом Вінницької митниці № 7.12-3/20-03/10/2545 від 25.04.2025 разом із другим примірником протоколу № 0189/UA401000/2025 від 24.04.2025. Згідно позначки повідомленні про вручення на рекомендованому поштового відправлення «Укрпошти» № 438, лист Вінницької митниці № 7.12-3/20-03/10/2545 від 25.04.2025, відправлений на ім?я гр. України ОСОБА_1 ( ОСОБА_6 ), вручений оператором поштового зв`язку 03.05.2025 одержувачу особисто.

Таким чином встановлено, що гр. України ОСОБА_7 ( ОСОБА_6 ) не задекларував валютні цінності, переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, чим вчинив порушення митних правил, передбачене ч. 1 ст. 471 МК України, що підтверджується матеріалами справи, зокрема протоколом про порушення митних правил № 0189/UA401000/2025 від 24.04.2025, відповіддю митних органів Республіки Молдова № 28/25-1099 від 12.02.2025, митною декларацією Р.Молдова від 06.06.2024 на ім?я гр. України ОСОБА_1 , витягами з АСМО «Інспектор», документами, що стосуються реалізації транспортного засобу марки BMW X7 DRIVE 300, 2022 року випуску, VIN-код: НОМЕР_2 та ін.

Відповідно до ч. 1 ст. 459 МК України, адміністративна відповідальність за порушення митних правил встановлюється МК України і згідно вимог частини 1 статті 471 МК України, передбачає адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, що станом на 06.06.2024, згідно з офіційним курсом Національного банку. України, становить 474 539 грн. (чотириста сімдесят чотири тисячі п?ятсот тридцять дев`ять гривень).

Також, накладаючи адміністративне стягнення, митний орган враховує при цьому характер вчиненого правопорушення, обставини його вчинення та особу винного.

Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували відповідальність гр. України ОСОБА_1 ( ОСОБА_6 ), під час розгляду справи, митницею не встановлено.»

Із вищевказаної постанови вбачається, що її було винесено у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У відповідності до ч. 1 і ч. 2 ст. 526 МК України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника ; про час та місце розгляду справи про порушення митних правил митним органом цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.

Як вбачається із матеріалів справи вищевказана процесуальна дія була вчинена під час вручення позивачу копії протоколу про порушення митних правил, який містив повідомлення про час та місце розгляду справи про порушення митних правил митним органом.

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги встановлення судом наявності у митного органу даних про сповіщення позивача про місце і час розгляду справи, суд прийшов до висновку, враховуючи положення ч. 4 ст. 526 МК України, про правомірність розгляду відповідачем справи у відсутність ОСОБА_1 .

Твердження адвоката позивача щодо порушення відповідачем порядку складання протоколу про порушення митних правил від 24.04.2025 є безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 491 МК України підставами для порушення справи про порушення митних правил є: 1) безпосереднє виявлення посадовими особами митного органу порушення митних правил; 2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що проводять заходи офіційного контролю; 3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій.

Здійснюючи митну справу, митні органи виконують з основних завдань, зокрема таке, здійснення контролю за дотриманням правил переміщення валютних цінностей через митний кордон України (п. 8 ч. 2 ст. 544 МК України).

Згідно із ст. 567 МК України взаємодія митних органів України з митними та іншими уповноваженими органами іноземних держав, а також з міжнародними організаціями з питань боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил здійснюється в порядку, передбаченому міжнародними договорами України, укладеними відповідно до закону.

З матеріалів справи вбачається, що 13.02.2025 відповідач, отримавши запитувану інформацію від митних органів Р.Молдова, запропонував ОСОБА_1 з`явитись до митного органу і надати пояснення щодо недекларування ним валютних цінностей 06.06.2024, направивши відповідне повідомлення від 14.03.2025 засобами поштового зв`язку за наявною в митному органі адресою проживання ОСОБА_1 , а також провів перевірочні заходи, зокрема, з використанням інформації, що міститься станом на 24.04.2025 у базі даних АСМО «Інспектор», і виявив порушення позивачем митних правил.

Таким чином, безпосереднє виявлення посадовою особою митного органу порушення митних правил мало місце 24.04.2025. Відповідно протокол про порушення митних правил відносно позивача було складено із дотриманням вимог ст. 494 МК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до ст. 522 цього Кодексу розглядаються митними органами або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення. Строк накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зупиняється на час розгляду таких справ судом.

Адміністративне стягнення за вказане порушення митних правил накладено на позивача оскаржуваною постановою 03.06.2025, тобто в межах встановленого ст. 467 МК України шестимісячного строку з дня виявлення такого порушення митним органом.

Згідно із ч. 6 ст. 530 МК України перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Митна справа здійснюється на основі принципів: 1) виключної юрисдикції України на її митній території; 2) виключних повноважень митних органів України щодо здійснення митної справи; 3) законності та презумпції невинуватості; 4) єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України; 5) спрощення законної торгівлі; 6) визнання рівності та правомірності інтересів усіх суб`єктів господарювання незалежно від форми власності; 7) додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб; 8) заохочення доброчесності; 9) гласності та прозорості; 10) відповідальності всіх учасників відносин, що регулюються цим Кодексом (ч. 1 ст. 8 МК України).

Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин (ст. 248 КУпАП). Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності та ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення (ст.ст. 7, 8 КУпАП). Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ст. 7 КУпАП).

У даному випадку, необхідність проведення належної підготовки до розгляду справи про порушення митних правил та обов`язок з`ясування при її розгляді обставин, визначених ст. 489 МК України, покладено саме на відповідача.

У відповідності до ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням. Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.

Згідно із ч. 1 і ч. 2 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність; адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає у разі, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 459 МК України адміністративна відповідальність за порушення митних правил встановлюється цим Кодексом.

Так, за змістом ч. 1 ст. 471 МК України за недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, тягне за собою адміністративну відповідальність - накладення штрафу в розмірі 20 відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, згідно з офіційним курсом Національного банку України на день вчинення порушення митних правил.

Недекларуванням у вищевказаній статті вважається незаявлення громадянином за встановленою формою точних та достовірних відомостей, перелік яких визначений цим Кодексом, про товари, які переміщуються (пересилаються) таким громадянином через митний кордон України (у тому числі при проходженні (проїзді) ним каналом, позначеним символами зеленого кольору («зелений коридор»).

У відповідності до п. 12 ч. 1 ст. 4 МК України термін і поняття «валютні цінності» вживається в такому значенні:

а) валюта України - грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет та в інших формах, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території України, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу;

б) іноземна валюта - іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу;

в) платіжні документи та цінні папери (акції, облігації, купони до них, векселі (тратти), боргові розписки, акредитиви, чеки, банківські накази, депозитні сертифікати, інші фінансові та банківські документи), виражені у валюті України, в іноземній валюті або банківських металах;

г) банківські метали - золото, срібло, платина, метали платинової групи, доведені (афіновані) до найвищих проб, у зливках і порошках, що мають сертифікат якості, а також монети, вироблені з дорогоцінних металів.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 МК України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності органів доходів і зборів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.

Згідно із ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів. Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

У ході розгляду справи судом встановлено, що 06.06.2024 при проходження митного контрою в пункті пропуску «Могилів-Подільський Отач» митного поста «Дністер» Вінницької митниці Шарденков В.В. в напрямку «вихід з України» не декларував валютні цінності. Водночас, як повідомили учасники справи, вийшовши за межі митної території України в якості пішохода, на прикордонному переході «Otaci» митниці «Nord» Р.Молдова, ОСОБА_1 під час проходження митного контролю задекларував і пред`явив до митного контролю валютні цінності, а саме грошові кошти в сумі 70 000, 00 доларів США, надавши до митної декларації на підтвердження походження валютних цінностей договір комісії № 302 від 01.02.2024 щодо продажу транспортного засобу за ціною 3 500 000, 00 гривень, договір купівлі-продажу транспортного засобу № 8517/24/000267 від 02.02.2024 та акти огляду транспортного засобу № 8517/24/1/000336 від 01.02.2024 та № 8517/24/000267 від 02.02.2024.

В судовому засіданні адвокат позивача пояснив, що на момент перетину кордону в напрямку «вихід з України» ОСОБА_1 не мав валютних цінностей для їх декларування і отримав грошові кошти в буферній зоні митної території Р.Молдова від фізичних осіб, які є громадянами ОСОБА_4 , на виконання умов договору позики, укладеного із ОСОБА_10 . У зв`язку із чим, перетинаючи кордон із ОСОБА_11 , задекларував відповідні валютні цінності, обгрунтовуючи свої твердження, зокрема, наданими суду договором позики від 05.03.2024, поясненнями ОСОБА_12 від 23.07.2025, ОСОБА_13 і ОСОБА_14 від 07.08.2025, посвідченими нотаріально.

Так, із договору комісії № 302 від 01.02.2024, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_15 , вбачається, що останній за дорученням ОСОБА_1 зобов`язався за комісійну винагороду вчинити за його рахунок від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу BMW X 7 XDRIVE 30D, 2022 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , за ціною 3 500 000, 00 гривень. Того ж дня, 01.02.2024, між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_15 було складено акт технічного стану транспортного засобу № 8517/24/1/000336.

02.02.2024, на підставі вищевказаного договору комісії між ФОП ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , в інтересах якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_17 , було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеного транспортного засобу. Того ж дня, 02.02.2024 між ФОП ОСОБА_15 та ОСОБА_16 було складено акт огляду реалізованого транспортного засобу № 8517/24/000267.

Як вбачається із договору позики від 05.03.2024, ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_12 позику у вигляді грошових коштів у сумі 65 000, 00 доларів США, яку той зобов`язався повернути до 10.06.2024.

Із письмових пояснень громадянина Р. ОСОБА_18 вбачається, що в середині лютого місяця 2024 року у нього виникла нагальна необхідність погасити свої особисті боргові зобов`язання, розмір яких становив еквівалент 65 000, 00 доларів США, на території України. Перебуваючи на той час на території України, 05.03.2024 ОСОБА_12 звернувся до ОСОБА_1 щодо отримання короткострокової позики, у зв`язку із чим останнім було запропоновано укласти договір позики. В середині травня місяця 2025 року до ОСОБА_12 звернувся ОСОБА_1 і повідомив про дату звершення позики і те, що йому ці грошові кошти необхідні для розширення свого підприємства в Р.Молдова, а тому просив їх повернути до 01.06.2024. Також ОСОБА_1 повідомив, що такі кошти потрібно повернути в Україні, щоб він мав можливість їх в подальшому задекларувати та внести в касу банку вже у Молдові. У відповідь на це ОСОБА_10 було запропоновано передати зазначені грошові кошти перед митним постом «Атакі», тобто на мосту між двома кордонами, що надало б йому можливість здійснити декларування вказаних грошових коштів в митних органах Молдови, на що ОСОБА_1 погодився. Як повідомив ОСОБА_12 , попередньо погодивши із ОСОБА_1 дату перетину ним кордону, він звернувся до своїх знайомих з м. Атакі Окницького району, які майже щодня бувають на території України, щоб вони, непорушуючи законодавства ОСОБА_4 , змогли передати грошові кошти в сумі 65 000, 00 доларів США ОСОБА_1 перед митним постом «Атакі», на що ті погодились. ОСОБА_12 повідомив, що грошові кошти в сумі 65 000, 00 доларів США були передані зі сторони ОСОБА_4 , ОСОБА_1 отримав їх вже після перетину державного кордону з Україною і не міг їх переносити з території України.

Із письмових пояснень громадян ОСОБА_4 ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вбачається, що із ОСОБА_1 вони особисто не знайомі, ні в дружніх, ні у будь-яких інших відносинах з ним не перебувають. ОСОБА_19 та ОСОБА_14 повідомили, що на початку літа минулого року до них звернувся ОСОБА_12 із проханням організувати перенесення коштів через державний кордон Молдови та передачу їх особі, якою, як надалі було встановлено, був ОСОБА_2 , на що вони погодились. Через кілька днів після цього ОСОБА_12 привіз готівку в сумі 65 000, 00 доларів США і повідомив про орієнтовний час передачі коштів. Грошові кошти ОСОБА_10 у рівних частинах були розділені між 6 (шістьма) людьми, що становило до 10 000, 00 євро на кожного. Також ОСОБА_19 та ОСОБА_14 повідомили, що 06.06.2024 вони перетнули державний кордон Молдови і близько 5-10 хвилин чекали на території мосту між двома кордонами; потім до ОСОБА_12 підійшов ОСОБА_1 , після чого ОСОБА_12 попросив усіх передати йому кошти, що й було зроблено. Потім, як зазначили ОСОБА_19 та ОСОБА_14 , вони повернулися до Молдови.

Однак, вищевказані письмові пояснення не можуть бути використані судом як показання свідків. Такого порядку надання показань свідками Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено. Статті 65 і 212 КАС України встановлюють спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає їх виклик у судове засідання з наданням права задати питання свідкам усім учасникам справи. ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в судове засідання в якості свідків не викликались, приймаючи до уваги позицію сторін з цього приводу. Водночас, оскільки в поясненнях міститься інформація щодо даної справи, яка має значення для її вирішення, і нотаріусом під час вчинення нотаріальної дії було встановлено особи ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 і перевірено їх дієздатність, дані письмові пояснення розцінюються судом виключно як письмові докази, згідно ст. 94 КАС України.

Судом прийнято до уваги, що вказані письмові докази не є безспірними, а тому оцінюються судом у сукупності з іншими доказами.

Частиною третьою статті 197 МК України передбачено, що переміщення валюти України, іноземної валюти, банківських металів через митний кордон України здійснюється з урахуванням вимог Закону України «Про валюту і валютні операції».

Як встановлено ч. 1 ст. 8 Закону України «Про валюту і валютні операції», транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Частиною третьої цієї статті передбачено, що порядок транскордонного переміщення валютних цінностей суб`єктами валютних операцій і уповноваженими установами визначається Національним банком України з урахуванням норм частини першої цієї статті.

Пунктом 6 Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року № 3, передбачено, що фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Згідно із п. 8 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року № 450, для декларування транскордонного переміщення фізичними особами валюти України, іноземної валюти та банківських металів у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро, а також для письмового декларування фізичними особами платіжних документів та цінних паперів (акцій, облігацій, купонів до них, векселів (тратт), боргових розписок, акредитивів, чеків, банківських наказів, депозитних сертифікатів, інших фінансових та банківських документів), виражених у валюті України, в іноземній валюті або банківських металах, сумарна фактурна вартість яких перевищує суму, встановлену Митним кодексом України для письмового декларування товарів, що переміщуються громадянами, використовується декларація, зазначена в абзаці шостому пункту 2 цього Положення.

Пунктом 18 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року № 5, визначено, що фізичні особи-резиденти здійснюють валютні операції з транскордонного переміщення валютних цінностей шляхом їх вивезення/пересилання за межі України в загальній сумі, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10 000 євро, на підставі документів, що підтверджують: 1) зняття цією фізичною особою готівки з власних рахунків у банках і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою (у разі здійснення такої операції) виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10 000 євро; 2) придбання цією особою банківських металів у банках та/або Національному банку виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10 000 євро. Документи, що підтверджують зняття готівки з власних рахунків у банках фізичними особами-резидентами з метою її вивезення, є чинними протягом 90 календарних днів із дня зняття ними готівки з власних рахунків у банках.

Таким чином, запровадження в Україні обмежень щодо вільного транскордонного переміщення валютних цінностей на суму понад 10 000, 00 євро без їх письмового декларування є частиною програми фінансового моніторингу та заходом валютного контролю, направленим на забезпечення економічної безпеки країни, а також запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом.

За приписами ч. 1 ст. 257 МК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи.

Перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів (ч. 7 ст. 257 МК України).

Декларант зобов`язаний, зокрема, здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей (ч. 1 ст. 266 МК України).

Як вбачається із протоколу про порушення митних правил від 24.04.2025 і оскаржуваної постанови від 03.06.2025, висновок митного органу про порушення позивачем митних правил ґрунтується з отриманої інформації на підставі листа митних органів Р.Молдови.

У відповідності до ч. 1 ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються:

1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів;

2) поясненнями свідків;

3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності;

4) висновком експерта, висновком правовласника про наявність або відсутність порушення прав інтелектуальної власності;

5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами, транспортними засобами комерційного призначення - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Водночас, долучена до матеріалів справи про порушення митних правил копія митної декларації В.Шарденкова, як додатка, отриманого разом з листом (повідомленням) від митних органів Р.Молдови, як і сам цей лист (повідомлення), не містять їх офіційного перекладу на державну мову, в тому числі з урахуванням положень, передбачених ст. 503 МК України. Так, перекладачем може бути посадова особа митного органу, однак в будь-якому разі переклад на державну мову відповідного документу має бути в матеріалах справи про порушення митних правил, засвідчений такою особою і з долученням документу, який підтверджує володіння цією особою мовою, знання якої необхідне для здійснення такого перекладу.

Згідно із ч. 1 ст. 492 МК України провадження у справі про порушення митних правил здійснюється державною мовою.

Розгляд справи без наявності офіційного перекладу документу, покладеного в основу інкримінованого позивачу правопорушення, фактично призвів до того, що відповідач вирішив адміністративну справу на підставі недопустимого доказу. При цьому у відповідності до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Також посилання представника відповідача як на доказ у даній адміністративній справі на вищевказаний лист (повідомлення) митних органів Р.Молдови та вищевказану копію митної декларації, які викладені іноземною мовою, суд оцінює критично, оскільки судам необхідно враховувати, що документи, складені нерезидентами, які подаються сторонами як докази, мають прийматися судами з огляду на їх допустимість після їх легалізації у встановленому законодавством України порядку. Такі висновки викладені Верховним Судом у постановах від 30.01.2020 у справі № 910/14949/18, від 17.08.2021 у справі № 910/14949/18.

У відповідності до ч. 8 ст. 94 КАС України іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, визначених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ч. 4 ст. 94 КАС України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат». Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 910/4473/17.

Відповідно до ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

Судочинство в судах провадиться державною мовою.

При цьому ні суд, ні інші органи не мають права перебирати на себе обов`язки перекладача, користуватися його правами й нести відповідальність.

За вищевказаних обставин суд позбавлений можливості дослідити надану відповідачем в якості доказу по справі копію митної декларації, одержану від митних органів Р.Молдови, і, відповідно, оцінити даний доказ.

Згідно із ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, суд визнає надані представником відповідача в якості доказів у даній адміністративній справі лист (повідомлення) митних органів Р.Молдови та копію вищевказаної митної декларації недопустимими доказами.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він складається з: а) об`єкту; б) об`єктивної сторони; в) суб`єкту; г) суб`єктивної сторони.

Об`єктивну сторону адміністративного правопорушення характеризують ознаки, які визначають акт зовнішньої поведінки правопорушника. До них належать діяння (дія чи бездіяльність), його шкідливі наслідки, причинний зв`язок між діянням і наслідками, місце, час, обстановка, спосіб, знаряддя та засоби вчинення проступку.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

При цьому, у відповідності до ст. 252 КУпАП і ч. 2 ст. 495 МК України оцінка доказів має ґрунтуватись на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За правилами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази - не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Разом з тим, виходячи із положень ч. 2 ст. 77 КАС України та закріпленого в ч. 4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи, адже таким чином суд неминуче перебирає на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Справа «Karelin v. Russia» від 20 вересня 2016 року). Оцінюючи докази, суд застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом», яке має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 КАС України і ч. 4 ст. 129 Конституції України, суд прийшов до висновку, що відповідачем в ході розгляду справи не доведено правомірність оскаржуваного рішення, наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 471 МК України.

Щодо решти доводів учасників справи, то суд зауважує, враховуючи рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» ((Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1), що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довод. При цьому решта доводів учасників справи не спростовує основного висновку суду.

Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне зазначити, що у своїх численних рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що дотримання органами державної влади або уповноваженими службовими особами встановленої законом процедури притягнення особи до юридичної відповідальності є невід`ємним елементом права особи на справедливий суд констатований у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже будь-яке відхилення від встановленого порядку є порушенням та не може гарантувати застосування до особи справедливих правових заходів, закладених в нормах чинного законодавства.

У ході розгляду справи суд не дійшов висновку, що викладений в ухвалі суду від 14.07.2025 висновок про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, був передчасним.

Отже, заслухавши пояснення адвоката позивача та представника відповідача в судовому засіданні, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові та відповідачем у відзиві, оцінивши відповідно до ст. 90 КАС України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Суд прийшов до висновку про протиправність постанови Вінницької митниці № 0189/UA401000/25 від 03.06.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил за ч. 1 ст. 407 МК України. Тому, враховуючи вищевикладене та положення ч. 1 ст. 6, ч. 2 ст. 9 та п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України і ст. 536 МК України, з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача, суд прийшов до висновку про скасування даної постанови і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду із позовом судового збору в сумі 605, 60 гривень, а також при подачі заяви про забезпечення позову в сумі 605, 60 гривень, що підтверджується квитанціями від 11.07.2025.

Отже, враховуючи положення ч. 1 ст. 139 КАС України, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 211, 20 гривень.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Адвокатом позивача хоча й було вказано у позові попередньо про понесення позивачем судових витрат в сумі 40 454, 00 гривень, зокрема на правничу допомогу адвоката, однак доказів таких витрат суду протягом провадження не надано.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України здійснені стороною у справі судові витрати, зокрема, на правничу допомогу адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною сьомою статті 139 КАС України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом прийнято до уваги, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Склад та розмір витрат, пов`язаних, зокрема, з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Частинами третьою-п`ятою статті 143 КАС України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

При цьому, слід врахувати, що вимога ч. 7 ст. 139 КАС України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Така позиція узгоджується із правовим висновком здійсненим Великою Палатою Верховного Суду 19.02.2020 у постанові по справі № 755/9215/15-ц.

До ухвалення рішення у справі адвокатом позивача не повідомлено суд про неможливість надання доказів, що підтверджують розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, як і будь-яких інших, крім витрат на оплату судового збору; про причини неможливості надання таких доказів. Адвокатом позивача не було зроблено заяву про надання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення у відповідності до положень ч. 7 ст. 139 КАС України.

Представником відповідача не повідомлено про наявність витрат у відповідача, пов`язаних із розглядом даної адміністративної справи.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд, ухвалюючи рішення у справі, не має підстав та обов`язку вирішувати питання щодо встановлення, зокрема позивачу, терміну для надання суду доказів щодо розміру понесених інших витрат, як і призначати засідання для вирішення питання про судові витрати, вказуючи про це у резолютивній частині рішення (п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України).

Отже, доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Митним Кодексом України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про валюту і валютні операції», Положенням про транскордонне переміщення валютних цінностей, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року № 3, Положенням про митні декларації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року № 450, Положенням про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року № 5, ст.ст. 2, 3-9, 44, 72-79, 90, 94, 132, 139, 143, 211, 217, 241-246, 257-258, 262-263, 268-272, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову Вінницької митниці в справі про порушення митних правил № 0189/UA401000/25 від 03.06.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил за ч. 1 ст. 407 МК України, а справу про порушення митних правил закрити.

Судовий збір в сумі 1 211, 20 гривень стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці Державної митної служби України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .

Вінницька митниця Державної митної служби України: ; місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Лебединського, 17.

Суддя