Справа № 520/8107/25
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2025-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

21 серпня 2025 року справа № 520/8107/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Григоров Д.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради (майдан Павлівський, буд. 4,м. Харків,61003, ) третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) , третя особа: Служба у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (просп. Архітектора Альошина, буд.11,м. Харків,Харківський р-н, Харківська обл.,61007, ) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати протиправною відмову Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 17.03.2025 про реєстрацію місця проживання (перебування) за адресою АДРЕСА_3 неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;

- зобов`язати Департамент реєстрації Харківської міської ради повторно розглянути заяву неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП: НОМЕР_3 , проживає АДРЕСА_3 від 17.03.2025 про реєстрацію місця проживання (перебування) за адресою АДРЕСА_3 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

В обгрунтування позовних вимог зазначалося, що відмова у реєстрація місця проживання є незаконною.

Ухвалою суду від 12.05.2025р. відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін.

Відповідач позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні позову відмовити. При цьому посилався на те, що при зверненні до відповідача зі спірного в цій справі ОСОБА_2 не було надано згоду батька - ОСОБА_3 на реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 за вказаною заявником адресою та не надано військово-обліковий документ, що стало підставою для прийняття рішення про відмову у реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивачка надала до суду пояснення, за якими просила позовні вимоги задовольнити.

Треті особи, повідомлені про можливість надати до суду пояснення з приводу позовних вимог, зазначених пояснень не надали без повідомлення причин.

Дослідивши наявні в матеріалах справи, вивчивши доводи адміністративного позову та відзиву відповідача, суд встановив наступні обставини.

17.03.2025р. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до органу реєстрації з заявою щодо здійснення реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

До заяви було додано наступні документи: квитанція про сплату адміністративного збору; паспорт громадянина України (ГО - карта) № НОМЕР_4 від 17.11.2023, 6321, дійсний до 17.11.2027; свідоцтво про народження ОСОБА_2 серія НОМЕР_5 .

При розгляді вказаної заяви ОСОБА_2 про реєстрацію місця проживання посадовою особою органу реєстрації було встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Згідно наданих до суду копій свідоцтва про шлюб, Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища вбачається, що позивачка є матір`ю ОСОБА_2 .

Згідно з відомостями Реєстру територіальної громади міста Харкова місце проживання батьків ОСОБА_2 зареєстровано за різними адресами. За адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано місце проживання лише ОСОБА_1 .

Таким чином, посадовою особою органу реєстрації було встановлено та підтверджено судовим розглядом, що заяву про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 подано без згоди батька, у заяві від 17.03.2025р. міститься згода лише ОСОБА_1 , яка є матір`ю ОСОБА_2 .

З врахуванням викладеного, орган реєстрації дійшов висновку, що в порушення п. 32 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» ОСОБА_2 не було надано згоду батька - ОСОБА_3 на реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 за вказаною адресою та в порушення п. 35 Порядку № 265 не надано військово-обліковий документ, що стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення про відмову у реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 .

Про підстави відмови у реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за вказаною адресою органом реєстрації було зазначено у відповідному розділі заяви ОСОБА_2 про реєстрацію місця проживання від 17.03.2025. Крім того, заявнику було додатково надано роз`яснення підстав відмови у декларуванні/реєстрації місця проживання (перебування).

Вирішуючи справу по суті, суд зауважує, що Згідно з ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1,2 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст.2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні (далі Закон №1382-ІV), громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

При цьому, відповідно до ст.4 Закону № 1382-ІV законодавство про свободу пересування та вільний вибір місця проживання складається з Конституції України, цього Закону, інших законів та міжнародних договорів України.

Відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг регулюються Законом України Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні (далі Закон № 1871-ІХ), а також Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2022 № 265 (далі Порядок)

Відповідно до ч.4 ст.1 Закону № 1871-ІХ декларування місця проживання, реєстрація місця проживання (перебування) особи не є підставою для набуття такою особою права володіння, користування чи розпорядження житлом ( у тому числі не є підставою для вселення чи визнання за особою права на проживання та/або права користування житлом), про проживання в якому особа повідомила.

За термінами наведеними у п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 1871-ІХ декларування місця проживання особи полягає у повідомленні особою органу реєстрації адреси свого місця проживання шляхом надання декларації про місце проживання в електронній формі з використанням Єдиного державного веб-порталу електронних послуг з подальшим внесенням такої інформації до реєстру територіальної громади;

В свою чергу, відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 2 Закону № 1871-ІХ, реєстрація місця проживання (перебування) особи полягає у внесенні за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.

За приписами п. 11 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону, реєстраційна дія - внесення органом реєстрації до реєстру територіальної громади відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування), зняте з реєстрації місце проживання, задеклароване місце проживання/виключення з реєстру територіальної громади інформації про задеклароване місце проживання, скасування реєстрації місця проживання/зняття з реєстрації місця проживання (перебування)/задекларованого місця проживання/зміненого місця проживання (перебування) з подальшою передачею таких відомостей до відомчої інформаційної системи. Реєстраційна дія є завершеною після отримання органом реєстрації підтвердження про внесення відповідної інформації до відомчої інформаційної системи;

Отже, вказані норми закони передбачають можливість декларування та реєстрації особою місця свого проживання та відповідно здійснення органом реєстрації послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання, які є різними способами визначення особою місця свого проживання.

Так, декларування полягає у повідомленні особою органу реєстрації адреси свого місця проживання шляхом надання декларації про місце проживання в електронній формі. В свою чергу, для реєстрації свого місця проживання особа подає до органу реєстрації заяву про реєстрацію місця проживання (перебування) в паперовій формі, яка є підставою для внесення до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.

Згідно ч.2 ст.7 Закону № 1871-ІХ дитина від 14 до 18 років самостійно декларує місце свого проживання за місцем проживання її батьків або інших законних представників чи одного з них без надання згоди такими особами. Аналогічні приписи містить пункт 14 порядку № 265.

Отже, припис закону щодо відсутності згоди батьків стосується саме декларування дитиною від 14 до 18 років свого місця проживання, а не реєстрації місця проживання.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст.4 Закону № 1871-ІХ, особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування). Порядок декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання, скасування декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), форми декларації (заяв), що подаються для декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого та зареєстрованого місця проживання (перебування), а також порядок ведення реєстру територіальної громади, надання та передачі інформації з та до такого реєстру визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок реєстрації місця проживання (перебування) особи визначений ч.1 ст.9 Закону № 1871-ІХ , відповідно до якої, у разі реєстрації місця проживання (перебування) особи під час особистого відвідування органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) подається заява про реєстрацію місця проживання (перебування) за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Реєстрація місця проживання (перебування) особи, зміна її місця проживання (перебування) може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника, що діє на підставі довіреності, посвідченої у встановленому законом порядку (далі представник).

Пунктом 3 ч. 2 ст.9 цього Закону передбачено, що до заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи додаються документи, що підтверджують право на проживання (перебування) в житлі, адреса якого реєструється для проживання (перебування) (відомості про житло (документи), що підтверджують право власності на житло, рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житла, визнання за особою права користування житлом, жилим приміщенням, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи, визначені Кабінетом Міністрів України.

Отже, зазначеним законом Кабінету Міністрів України надано право визначати порядок реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання, визначати документи, що додаються до заяви про реєстрацію місця проживання особи.

На виконання повноважень, визначених вказаним законом Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 07.02.2022 р. за № 265 Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад, якою затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування).

За приписами п. 31, 32 вказаного Порядку № 265 особи, які досягли 14-річного віку, самостійно подають заяву про реєстрацію місця проживання (перебування). У разі подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особою, яка не досягла 18-річного віку, реєстрація місця проживання (перебування) здійснюється за згодою батьків або інших законних представників такої особи. Згода не надається у разі коли особа є здобувачем освіти та здійснює реєстрацію свого місця проживання (перебування) в гуртожитку, що належить до сфери управління закладу освіти.

У відповідності до п. 34 Порядку № 265, у разі коли місце проживання батьків або інших законних представників особи віком до 18 років задекларовано/зареєстровано за однією адресою, згода іншого з батьків або законних представників не надається.

Суд, дослідивши наведені норми Закону України та Порядку № 265, зазначає, що вони вказують про безумовне право особи віком від 14-18 років самостійно подати заяву про реєстрацію місця проживання (перебування), однак така реєстрація місця проживання (перебування) здійснюється за згодою батьків.

Вказана норма має виключення та не вимагає згоди обох батьків тільки у разі коли місце проживання батьків задекларовано/зареєстровано за однією адресою.

Як встановлено з матеріалів справи, батьки ОСОБА_2 зареєстровані за різними адресами, що сторонами у справі не заперечується. Зокрема, в позовній заяві зазначено, що батько ОСОБА_2 ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_4 , а мати ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, згода батька була необхідна для реєстрації місця проживання.

В позовній заяві позивачка вказувала на те, що батько ОСОБА_2 категорично не згоден на реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1 , що вказує на можливість спору між ними з приводу визначення місця проживання.

Що стосується посилань на необхідність надання військово-облікового документа, суд зазначає, що згідно п. 54 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022р. № 1487, органи реєстрації здійснюють реєстрацію/зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання призовників, військовозобов`язаних та резервістів з урахуванням вимог щодо реєстрації (зняття з реєстрації) місця проживання призовників, військовозобов`язаних та резервістів - додаток 16, за пунктами 1,2,3 якого передбачено проведення перевірки наявності військово-облікових документів призовників, військовозобов`язаних, резервістів; проведення перевірки наявності відміток відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідному підрозділу розвідувального органу про взяття призовника, військовозобов`язаного або резервіста на військовий облік за новим місцем проживання. У разі відсутності такої відмітки призовник, військовозобов`язаний або резервіст направляється до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідному підрозділу розвідувального органу для взяття його на військовий облік; дані про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які зареєстрували своє місце проживання, зазначаються у повідомленні про місце проживання призовників, військовозобов`язаних та резервістів від органів, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб.

Відтак, вимога відповідача щодо надання військово-облікового документа ОСОБА_2 у спірних правовідносинах є законною.

Суд зауважує, що позивачка не заперечує відсутності у ОСОБА_2 військово-облікового документа на час подання заяви про реєстрацію місця проживання, посилаючись на те, що в ІНФОРМАЦІЯ_3 їй ніби-то повідомили про можливість отримати цей документ після реєстрації ОСОБА_2 за місцем проживання. Отже, доводів про незаконність вимоги відповідача з приводу надання військово-облікового документа ОСОБА_2 для здійснення реєстрації місця проживання позовна заява фактично не містить.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону № 1871-ІХ орган реєстрації відмовляє у внесенні до реєстру територіальної громади інформації про задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) особи у разі, якщо особа подала документи або відомості, передбачені цим Законом, не в повному обсязі.

Такі ж приписи має і п.п. 3 п. 87 Порядку № 265, відповідно до якого орган реєстрації відмовляє в декларуванні/реєстрації місця проживання (перебування), знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі, коли особа не подала або подала не в повному обсязі необхідні документи або відомості.

Межі судового контролю при розгляді справ стосовно незаконності рішень суб`єктів владних повноважень визначено ст. 2 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, перевіривши згідно наведеної норми оскаржуване рішення відповідача, яке містило відмову у реєстрації місця проживання, суд вважає, що його прийнято обґрунтовано, із урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що вказує на необхідність в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.В. Григоров