Справа № 480/4236/25
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2025-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 серпня 2025 року Справа № 480/4236/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/4236/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання рішення та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій просила:
1) визнати протиправними рішення та бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у відмові у виплаті грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ) на користь законного представника його неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3 ), оформлене листом від 05 травня 2025 року № 1822/4167 та скасувати його,
2) зобов`язати відповідача - Військову частину НОМЕР_1 , вчинити дії по нарахуванню та виплаті грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 на користь законного представника його неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ.
Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу у виплаті грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 на користь законного представника його неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , оскільки станом на 30.01.2025 з ОСОБА_2 було припинено утримання будь-яких аліментів на користь неповнолітнього сина ОСОБА_3 . Відтак, вважає, що нею було дотримано всіх законодавчих умов, визначених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII щодо нарахування та отримання грошових виплат законним представником неповнолітнього сина військовослужбовця, що зник безвісти. З відмовою здійснити виплату позивач не погодилася та звернулася до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 03.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Вказану ухвалу відповідач отримав 04.06.2025, однак станом на сьогодні відзиву на позовну заяву відповідачем не подано.
Частиною другою статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відтак, вбачається можливим розглянути справу за наявними матеріалами у справі.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.15).
07.04.2011 на підставі рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у справі №2-452/2011 був виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів щомісячно 1/4 частини усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття (а.с.8), з приводу примусового виконання якого було відкрито виконавче провадження №72122974 (а.с.7-8).
Відповідно до сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21.12.2024 №2193, надісланого позивачу, солдат ОСОБА_2 , стрілець-помічник гранатометника 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 , 10.12.2024 під час виконання бойових завдань в районі населеного пункту АДРЕСА_1 , зник безвісти (а.с.16).
30.01.2025 на підставі заяви позивача від 29.01.2025 у виконавчому провадженні №72122974 старшим державним виконавцем була прийнята постанова про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с.7-8) та відповідно до довідки Шосткинського відділу державної виконавчої служби у Шосткинському районі Сумської області за період з 01.02.2025 до 19.05.2025 були відсутні на виконанні виконавчі документи про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (а.с.19).
28.03.2025 позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 на користь законного представника його неповнолітньої дитини. На цю заяву відповідач надав відповідь від 05.05.2025 за №1822/4167, в якій з посиланням на пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у редакції Закону 01.02.2025, зазначив, що на користь позивача був виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 аліментів щомісячно 1/4 частини усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття, що являється способом реалізації права законного представника неповнолітньої дитини військовослужбовця на отримання аліментів для утримання дитини шляхом отримання рішення суду, яке набрало законної сили, на отримання аліментів.
Втім 10.04.2025 на адресу відповідача надійшла вимога державного виконавця про повернення виконавчого документу без виконання. У зв`язку з цим з метою правильного застосування норм, військовою частиною було направлено запит до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України щодо роз`яснення можливості/неможливості отримання законним представником неповнолітньої дитини грошового забезпечення військовослужбовця, які реалізували своє право на отримання аліментів, однак з тих чи інших причин виконавче провадження не було відкрито/завершено (а.с.6). Таким чином, цією відповіддю відповідач не вирішив питання за поданою заявою позивача, не нарахував та не виплатив спірне грошове забезпечення, з чим позивач не погодилася та звернулась з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається із Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) та інших нормативно-правових актів.
Відповідно до статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із частиною 6 статті 9 Закону №2011-ХІІ за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.
Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.
Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення.
Відповідно до пункту 2 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі-Порядок №260), грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Згідно з пунктом 8 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується:
щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;
одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
Пунктом 3 розділу ХХХ Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, зокрема безвісно відсутніми (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.
У свою чергу порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 (в редакції чинній на час звернення позивача до відповідача, далі - Порядок №884).
Цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці).
Пунктом 3 Порядку № 884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
Відповідно до пункту 6 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:
- військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;
- військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.
Як встановлено судом відповідач під час розгляду заяви позивача від 28.03.2025, посилався на введення з 01.02.2025 в дію пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції Закону України №3995-ІХ від 08.10.2024, та на призначення позивачу в судовому порядку аліментів з ОСОБА_2 щомісячно 1/4 частини усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття, що, на думку представника відповідача, являється способом реалізації права законного представника неповнолітньої дитини військовослужбовця на отримання аліментів для утримання дитини шляхом отримання рішення суду, яке набрало законної сили.
Стосовно цих доводів суд зауважує, що відповідно до згаданого вище пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (к р і м тих із зазначених осіб, я к і о д е р ж у ю т ь від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Тобто цією нормою передбачено виключення, за наявності яких грошове забезпечення не виплачується, зокрема, у разі, коли законний представник малолітньої (неповнолітньої) дитини саме о д е р ж у є від військовослужбовця аліменти.
Дійсно, позивачем свого часу був звернений до виконання виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 аліментів щомісячно 1/4 частини усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. У той же час, станом на час набрання чинності змінами внесеними до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" , у виконавчій службі не перебувало виконавчих проваджень про стягнення з ОСОБА_2 аліментів, а виконавчий лист був повернений постановою від 30.01.2025 (а.с.7зворот-8,19), про що було відомо відповідачу, як вбачається з його листа від 05.05.2025 (а.с.6).
Відтак, позивачем було дотримано умови для нарахування спірного грошового забезпечення, оскільки на час введення в дію змін до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та станом на час звернення до відповідача, вона не одержувала аліментів від військовослужбовця ОСОБА_4 , як це і передбачено вимогами вказаного Закону.
А відтак, бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті спірного грошового забезпечення позивачу як законному представнику неповнолітнього сина ОСОБА_3 , не відповідає вимогам Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а тому не може бути такою, що відповідає критеріям правомірності визначених в ч.2 ст.2 КАС України, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання такої бездіяльності протиправною та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошове забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 на користь законного представника його неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ.
Поряд з цим суд зауважує, що не вирішенні питання за заявою позивача та не вчинення дій щодо нарахування та виплати спірного грошового забезпечення є пасивною формою поведінки, а тому належним способом захисту є саме визнання протиправною бездіяльність відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Разом з тим, позивач звернулася з позовом, в якому фактично заявлено одну вимогу немайнового характеру, за подання якої згідно вимог п. п. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" та з урахуванням положень ч.3 ст.5 Закону України "Про судовий збір" (щодо застосування коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору у випадку подачі позовної заяви в електронній формі) мало би бути сплачено 968грн.96коп. Відтак, сума у розмірі 104грн.64коп. є надмірно сплаченою, та яка згідно п.п.1 п.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" може бути повернена за клопотанням особи, яка його сплатила.
Отже, з відповідача підлягає стягненню за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача 968грн.96коп. судового збору згідно квитанції від 28.05.2025 (а.с.18).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ,, код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання рішення та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та не виплаті грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 на користь законного представника його неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 .
Зобов`язати Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 на користь законного представника його неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 968грн.96коп.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 20.08.2025.

Суддя І.Г. Шевченко