Справа № 280/2028/25
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

20 серпня 2025 року Справа № 280/2028/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Стрельнікової Н.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Запорізькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач) в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління ДПС у Запорізькій області у реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 платником єдиного податку 2 групи, викладену у листі N 50922/6/08-01-50-09 від 22.11.2024 та дії щодо анулювання реєстрації платника єдиного податку 2 групи 01.12.2024;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Запорізькій області поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 платником єдиного податку 2 групи, з 01.12.2024.

- стягнути з Відповідача на користь позивача всі судові витрати по справі, в тому числі витрати на правову допомогу 5 000,00 грн.

В обґрунтування позовної зави зазначено, що 21.11.2024 ОСОБА_1 подав через веб-портал «Дія» заяву про реєстрацію фізичної особи-підприємця. В цій заяві також зазначено про обрання спрощеної системи оподаткування (друга група) з 01.12.2024. В цей же день в електронному кабінеті платника було виявлено наявність податкового боргу в сумі 340.00 грн., які одразу були сплачені. В подальшому 01.12.2024 в електронному кабінеті платника податків було відображено інформацію про те що ОСОБА_1 взято на облік як платника єдиного податку другої групи. В січні 2025 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до контролюючого органу з метою отримання витягу з реєстру платників єдиного податку. Однак отримав відмову, після чого в електронному кабінеті виявлено що 01.12.2024 реєстрацію платника ЄП анульовано. До лютого 2025 відомості про анулювання реєстрації платника ЄП були відсутні в електронному кабінеті, ніяких рішень про анулювання реєстрації ЄП в електронному кабінеті немає та на адресу платника вони не надходили. Відмови в реєстрації платника єдиного податку позивачу також не надсилали ні в електронному кабінеті ні засобами поштового зв`язку. З метою з`ясування обставин справи 04.03.2025 направлено адвокатський запит. 10.03.2025 було отримано відповідь ГУ ДПС у Запорізькій області згідно з якої вбачається що 22.11.2024 ОСОБА_1 було повідомлено про відмову, підпункту 291.5.8 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України., в реєстрації платником єдиного податку 2-ї групи через те що станом на 22.11.2024 за ним обліковувався податковий борг. Вважає відмову контролюючого органу в реєстрації ОСОБА_1 платником єдиного податку 2-ї групи протиправною оскільки податковий борг був погашений 21.11.2024. З урахуванням відповіді на відзив просив позов задовольнити.

Ухвалою судді від 01.04.2025 відкрито провадження у справі, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.

17.04.2025 Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якій останній заперечує проти позову в повному обсязі. В обґрунтуванні зазначено що згідно з інформаційної-комунікаційною системи контролюючого органу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 22.11.2024 (повторна реєстрація) обліковується в ГУ ДПС у Запорізькій області (Запорізька ДПІ) як фізична особа - підприємець, основний вид діяльності - Неспеціалізована оптова торгівля (46.90). За порушення ФОП ОСОБА_1 п.п.49.18.5 п.49.18 ст.49 ПКУ, та керуючись п.120.1 ст.120 ПКУ контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення (далі ППР) від 18.06.2024 №, яким нараховано штрафну (фінансову) санкцію по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларувння (код платежу 11010500) у сумі 340,00 грн. ППР разом з розрахунком штрафної санкції направлено платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення (трек-код №489), який повернуто з відміткою «за закінченням терміну зберігання» 05.07.2024. Також повідомлено, що позивачем штрафну санкцію визначеної у податковому повідомленні-рішенні від 18.06.2024 № було сплачено 24.11.2024, але в результаті її несвоєчасності сплати була нарахована пеня у відповідності Документ сформований в системі до ст.. 129 ПК України у сумі 17,54 грн., а отже позивачем не погашено податковий борг з податку на доходи з фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування., що підтверджується ІКП за 2024-2025 роки. Відповідно до п.299.5 ст.299 ПКУ, ФОП ОСОБА_1 листом від 22.11.2024 № 50922/ АП/08-01-50-03-13 повідомлено про відмову в реєстрації платником єдиного податку у зв`язку з невідповідністю такого суб`єкта господарювання вимогам, встановленим ст. 291 ПКУ. Просили у задоволенні позову відмовити.

22.04.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вказано наступне. З електронного кабінету платника податків (скріни наявні в матеріалах справи) вбачається що в графі «Дата переходу на спрощену систему оподаткування ( 2 група) відображено 01.12.2024. після чого в графі «Дата анулювання» теж вказано 01.12.2024. Хоча жодного рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку не приймалось та не надсилалось платнику податків. Отже, контролюючий орган все ж здійснив реєстрацію ОСОБА_1 платником єдиного податку 2 групи, а потім, без жодних причин та без прийняття рішень, анулював таку реєстрацію, що є протиправним. 18 грудня 2024 року ОСОБА_1 здійснив оплату Єдиного податку, вказані кошти були зараховані відповідачем, жодних зауважень не надходило. 18.01.2025 Позивач оплатив Єдиний податок за січень-березень 2025 року, і знову не отримав жодних зауважень від відповідача. Позивач вважає що так як реєстрація платником єдиного податку 2 групи відбулась, що відображено в кабінеті платника податків і в подальшому була анульована, належним і ефективним способом захисту буде поновлення такої реєстрації.

26.06.2025 позивачем подано клопотання про долучення доказів.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

21.11.2024 ОСОБА_1 подав через веб-портал «Дія» заяву про реєстрацію фізичної особи-підприємця та зазначив про обрання спрощеної системи оподаткування (друга група) з 01.12.2024.

21.11.2024 ОСОБА_1 на підставі платіжної інструкції 0.0..1 сплатив суму податково боргу у розмірі 340, 00 грн., яку виявив в електронному кабінеті платника податків.

Згідно скріпну з електронного кабінету платника податків позивача в розділі «Облікові дані платника» «Дані про реєстрацію платником єдиного податку» вбачається:

- Дата переходу на спрощену систему оподаткування 01.12.2024;

- Група 2;

- Ставка 20;

- Дата анулювання 01.12.2024.

Отже контролюючим органом прийнято рішення про реєстрацію позивача платником єдиного податку 2 групи, проте в подальшому анульовано таку реєстрацію.

Згідно листа ГУ ДПС в Запорізькій області від 22.11.2024 № 50922/6/08-01-50-09, який надано на адвокатський запит представника позивача, вбачається ОСОБА_1 повідомлено про неможливість переведення його на спрощену систему оподаткування через наявність боргу, а саме залишок несплаченої пені в сумі 340,00 грн.

18.12.2024 ФОП ОСОБА_1 здійснив оплату єдиного податку, 18.01.2025 ФОП ОСОБА_1 оплатив єдиний податок за січень-березень 2025 року.

Листом від 10.03.2025 ГУ ДПС в Запорізькій області повідомлено позивача, що 22.11.2024 ОСОБА_1 було повідомлено про відмову, підпункту 291.5.8 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України., в реєстрації платником єдиного податку 2-ї групи через те що станом на 22.11.2024 за ним обліковується податковий борг.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у реєстрації позивач платником єдиного податку 2 групи, викладену у листі № 50922/6/08-01-50-09 від 22.11.2024 та дії щодо анулювання реєстрації платника єдиного податку 2 групи 01.12.2024, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику /пункт 1.1 статті 1 Податкового кодексу України/.

Згідно з пунктом 291.2 статті 291 Податкового кодексу України (далі ПК України) спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно до пункту 291.3 статті 291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Як передбачає підпункт 2 пункту 291.4 статті 291 ПК України, суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку: друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:

- не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;

- обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Пункт 291.5 статті 291 ПК України визначає коло осіб, які не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп. Це, зокрема, платники податків, які на день подання заяви про реєстрацію платником єдиного податку мають податковий борг, крім безнадійного податкового боргу, що виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) (підпункт 291.5.8).

Порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платниками єдиного податку першої - третьої груп врегульовано підпунктами 298.1.1 - 298.1.4 статті 298 ПК України.

Так, згідно названих норм ПК України, зокрема, для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу за місцем податкової адреси заяву.

Заява подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один з таких способів, зокрема, засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".

Як вбачається з матеріалів справи 21.11.2024 Позивач через портал "Дія" подав заяву встановленої форми про реєстрацію його фізичною-особою підприємцем, при цьому обрав спрощену систему оподаткування, а саме платника єдиного податку другої групи з 01.12.2024 (а.с.24-25).

Згідно скріпну з електронного кабінету платника податків позивача вбачається наявність у позивача податкового кого боргу у суму 340 грн. ( а.с. 26).

21.11.2024 сума податкового боргу у розмірі 340, 00 грн. сплачена позивачем відповідно до платіжної інструкції 0.0..1 від 21.11.2024 (а.с.10) .

Доказів, що станом на час реєстрації позивача у нього був наявній інший податковий борг, матеріали справи не містять.

Згідно з пунктом 299.1 статті 291 ПК України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

У разі відсутності визначених цим Кодексом підстав для відмови у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний протягом двох робочих днів від дати надходження заяви щодо переходу на спрощену систему оподаткування зареєструвати таку особу платником єдиного податку (п. 299.3 ст. 299 ПК України).

Як передбачено пунктами 299.5, 299.6 статті 299 ПК України, у разі відмови у реєстрації платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний надати протягом двох робочих днів з дня подання суб`єктом господарювання відповідної заяви письмову вмотивовану відмову, яка може бути оскаржена суб`єктом господарювання у встановленому порядку.

Підставами для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку є виключно: 1) невідповідність такого суб`єкта вимогам, встановленим статтею 291 цього Кодексу; 2) наявність у суб`єкта господарювання, який утворюється у результаті реорганізації (крім перетворення) будь-якого платника податку, непогашених податкових зобов`язань чи податкового боргу, що виникли до такої реорганізації; 3) недотримання таким суб`єктом вимог, встановлених підпунктом 298.1.4 пункту 298.1 статті 298 цього Кодексу.

Відповідно до п. 299.10 ПКУ реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку, зокрема, фізичних осіб підприємців першої третьої груп за рішенням контролюючого органу у разі:

подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених ПКУ, в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;

припинення підприємницької діяльності фізичною особою підприємцем відповідно до закону в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;

у випадках, визначених пп. 298.2.3 ПКУ;

втрати платником єдиного податку третьої групи статусу електронного резидента (е-резидента);

наявність щодо платника податку та/або його засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийнятого у порядку, встановленому Законом України від 14.08.2014 №1644-VIІ «Про санкції»: щодо платників першої і другої груп в останній день місяця, у якому прийнято таке рішення; щодо платників третьої групи в останній день кварталу, у якому прийнято таке рішення.

Згідно з пп. 298.2.3 ПКУ платники єдиного податку, зокрема, фізичні особи підприємці зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених ПКУ, у таких випадках та в строки:

у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;

у разі перевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого пп. 3 п. 291.4 ПКУ, платниками єдиного податку першої і другої груп, які використали право на застосування інших ставок, встановлених для третьої групи, з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;

у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи (крім платників єдиного податку третьої групи електронних резидентів (е-резидентів)) з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;

у разі застосування платником єдиного податку іншого способу розрахунків, ніж зазначені у п. 291.6 ПКУ (крім платників єдиного податку третьої групи електронних резидентів (е-резидентів)), з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено такий спосіб розрахунків. При цьому, п. 291.6 ПКУ передбачено, що платники єдиного податку першої третьої груп повинні здійснювати розрахунки за відвантажені товари (виконані роботи, надані послуги) виключно в грошовій формі готівковій або безготівковій (у тому числі з використанням електронних грошей);

у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності;

у разі перевищення чисельності фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником єдиного податку, з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено таке перевищення;

у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку (крім платників єдиного податку третьої групи електронних резидентів (е-резидентів) з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності;

у разі наявності податкового боргу у розмірі, що перевищує суму, визначену абзацом третім п. 59.1 ПКУ, на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів в останній день другого із двох послідовних кварталів. Абзацом третім п. 59.1 ПКУ визначено, що податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (3060 грн);

у разі наявності податкового боргу з єдиного податку у платника єдиного податку, який самостійно визначив позитивне значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання та загальною сумою сплачених податків, зборів, платежів та витрат на оренду земельних ділянок за останній податковий (звітний) рік, на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів в останній день другого із двох послідовних кварталів;

у разі здійснення платниками першої або другої групи діяльності, яка не передбачена у пп. 1 або 2 п. 291.4 ПКУ відповідно, з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому здійснювалася така діяльність.

Згідно з абзацом першим п. 299.11 ПКУ, у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої третьої груп вимог, розділом XIV ПКУ, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Норми ПК України не передбачають встановлення певної форми рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку. Таке рішення надається платнику податків у письмовій формі за підписом керівника контролюючого органу з обов`язковим зазначенням підстав для анулювання реєстрації платника єдиного податку.

Оскільки обставини відмови в переведенні позивача на спрощену систему оподаткування, викладені в листі від 22.11.2024 № 50922/6/08-01-50-09 були усунуті позивачем 21.11.2024, що підтверджується платіжною інструкцією 0.0..1, інших рішень щодо відмови не приймались, відсутні правові підстави щодо не реєстрації позивача з 01.12.2024 на спрощеній системі оподаткування 2 група або для анулювання реєстрації Позивача як платника єдиного податку 2 групи 01.12.2024.

Решта доводів та заперечень відповідачів висновків суду по суті цієї частини заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Щодо відшкодування на користь позивача витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що 04.03.2025 між ФОП ОСОБА_2 та позивачем було укладено договір про надання правової допомоги.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Відповідно до Акту наданих послуг, наданих адвокатом від 24.06.2025, витрати на правову допомогу в межах даної справи склали 5 000,00 грн., які підлягають сплаті впродовж 20 днів після підписання Акту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №826/15063/18.

Суд зазначає, що відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Суд також зазначив, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), № 31107/96).

Відповідач висловив позицію щодо неспівмірності заявлених витрат на професійну правничу допомогу, вважаючи їх завищеними, обґрунтовуючи тим, що справа є типовою, незначної складності та потребує особливих адвокатських знань.

При визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Разом з цим, суд приймає до уваги позицію ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії». Так, ЕСПЛ наголосив, що відшкодовуванню підлягають лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, суд зазначає , що підготовка скарги до ДПС України є надання послуг досудового врегулювання спору, а тому не підлягає стягненню, як послуга з правової допомоги по справі.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на предмет спору, незначну складність адміністративної справи, та враховуючи клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу та співмірність розміру витрат із складністю справи, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 56000, 00 грн. підлягають зменшенню до 3000,00 грн.

Згідно з частиною першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями241,243-246,250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд 166, ЄДРПОУ ВП 44118663) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління ДПС у Запорізькій області у реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 платником єдиного податку 2 групи, викладену у листі № 50922/6/08-01-50-09 від 22.11.2024 та дії щодо анулювання реєстрації платника єдиного податку 2 групи 01.12.2024.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Запорізькій області здійснити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 платником єдиного податку 2 групи, з 01.12.2024.

Стягнути з Головного управління ДПС у Запорізькій області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу 3 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова