Справа № 480/5274/25
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2025-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви в частині позовних вимог
20 серпня 2025 року Справа № 480/5274/25
Cуддя Сумського окружного адміністративного суду Кунець О.М., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення і виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за періоди проходження військової служби у військовій частині в період НОМЕР_1 в період з 29.01.2020 по 19.05.2023, а також всіх належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про Державний бюджет за кожним роком проходження позивачем служби у військовій частині НОМЕР_1 відповідно;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплати ОСОБА_1 , з 29.01.2020 по 19.05.2023, а також всіх інших належний за цей період додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет» за кожним роком проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 відповідно.
Ухвалою суду від 07.07.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням обґрунтованих та поважних причин його пропуску за період з 19.07.2022 по 19.05.2023, а також доказів поважності причин його пропуску.
16.07.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, в якому зазначено, що після переведення позивачки до нового місця служби відповідач не надавав їй наручно грошовий атестат та будь який інший платіжний документ, який би вказував на суму виплаченого та належного їй грошового забезпечення. Таким чином вона не могла дізнатись вчасно, що її права порушені, тому вважає, що строк звернення до суду за захистом свого права нею не порушено ніяким чином.
Ухвалою суду від 18.07.2025 визнано неповажними зазначені ОСОБА_1 у клопотанні причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом та продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовними вимогами за період з 19.07.2022 по 19.05.2023 та доказів поважності причин його пропуску.
Ухвала суду від 18.07.2025 була направлена позивачці через систему "Електронний суд" та доставлена в її електронний кабінет 18.07.2025.

Проте недоліки у встановлений судом строк позивачем не усунуто.

Ухвалою суду від 01.08.2025 позивачу продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду обґрунтованої заяви про поновлення строку на звернення до суду з даним адміністративним позовом щодо позовних вимог за період з 19.07.2022 по 19.05.2023 та доказів поважності причин його пропуску із зазначенням конкретної календарної дати, з якої ОСОБА_1 фактично дізналася про своє порушене право та за яких саме обставин (надаючи відповідні докази) щодо фактів розрахунку її грошового забезпечення на підставі показника прожиткового мінімуму для працездатних станом на 01.01.2018, а не на 01 січня кожного календарного року. Також в ухвалі суду попереджено, що у разі невиконання вимог відповідно до ухвал від 07.07.2025, від 18.07.2025 та від 01.08.2025, позовну заяву буде визнано неподаною та повернуто позивачу протягом п`яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків.

08.08.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про поновлення процесуального строку (сформована в системі "Електронний суд" 07.08.2025), в якій зазначено, що після переведення позивачки до нового місця служби відповідач не надавав їй наручно грошовий атестат та будь який інший платіжний документ, який би вказував на суму виплаченого та належного їй грошового забезпечення. Таким чином вона не могла дізнатись вчасно, що її права порушені, тому просить розглянути вказану заяву та долучити її до матеріалів справи, відкрити провадження у справі та задовольнити позовні вимоги.

Суд зауважує, що в період з 11.08.2025 по 19.08.2025 головуюча по справі суддя Кунець О.М. перебувала у щорічній відпустці.

Після виходу головуючої у справі судді з відпустки, суд, розглянувши матеріали справи та оцінюючи доводи заявника, виходить з такого.

Так, подаючи до суду заяву про поновлення строку звернення до суду від 07.08.2025, позивачем зазначене аналогічне обгрунтування причин пропуску строку звернення до суду, як і у клопотанні про поновлення провадження у справі від 16.07.2025, яке вже було розглянуте судом та ухвалою суду від 18.07.2025 причині зазначені у поданому клопотанні були визнані неповажними.

При цьому суд констатує, що позивач ані у клопотанні від 16.07.2025, ані у заяві від 07.08.2025 так і не повідомила суд коли саме фактично вона дізналася про порушене право та за яких саме обставин (надаючи відповідні докази) щодо фактів розрахунку її грошового забезпечення на підставі показника прожиткового мінімуму для працездатних станом на 01.01.2018, а не на 01 січня кожного календарного року.

Водночас, в силу приписів ч.1 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору за захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести, трьох місяців чи одного місяця від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

В свою чергу, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

При цьому, у силу приписів ст.234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії ч.1 ст.233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Аналогічна правова позиція міститься в рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22.

Виходячи з викладеного, після 19 липня 2022 року строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, що включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22 та у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21, від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22, від 03 серпня 2023 року в справі № 280/6779/22 і від 06 березня 2024 року в справі № 600/5050/23-а.

Суд також звертає увагу на правові висновки Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду викладені у постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23, згідно з якими, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»).»

Судовою палатою Верховного Суду в указані вище постанові наголошено, що період з 19 липня 2022 року регулюється вже нині чинною редакцією статті 233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня одержання особою письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

У зв`язку з цим зроблено висновок про те, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову [у частині вимог за період з 19 липня 2022 року] слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум. В справі №460/21394/23 це відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).

Як вбачається із позовної заяви, позивачем заявлено вимогу щодо нарахування та виплати відповідачем грошового забезпечення, зокрема, за період з 19.07.2022 по 19.05.2023.

З урахуванням наведеного, у цій справі до вказаних вимог застосуванню підлягає ч. 1 ст. 233 КЗпП України у редакції норми з 19.07.2022, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум при звільненні.

Отже, 19.08.2023 - останній день строку звернення до адміністративного суду із зазначеними позовними вимогами.

03.07.2025 позивач через систему "Електронний суд" звернулася до суду із даним адміністративним позовом, тобто з пропуском трьохмісячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом.

Водночас, Верховний Суд у своїй постанові від 29.11.2024 у справі №120/359/24 (адміністративне провадження №К/990/14363/24) зазначив, що стаття 123 КАС України допускає поновлення строків звернення до суду, якщо заявник доведе поважність причин їх пропуску.

Щодо відсутності документа про суми нарахованого та виплаченого грошового забезпечення за спірний період, суд зазначає наступне

За змістом пункту 11.1 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (додаток до наказу Міністерства оборони України 22 травня 2017 №280 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 22 квітня 2021 року №104) грошовий атестат видається військовослужбовцю військовою частиною, в якій він перебуває на грошовому забезпеченні, у таких випадках: - вибуття до нового місця служби (навчання) з виключенням зі списків особового складу військової частини; - зарахування військової частини, що не включена до мережі розпорядників бюджетних коштів, на фінансове забезпечення від однієї військової частини до іншої; - звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби); - відрядження військовослужбовців до органів виконавчої влади та інших цивільних установ із залишенням на військовій службі.

Згідно з абзацом першим пункту 11.3 розділу 11 Правил № 280 грошовий атестат виписується у двох примірниках на кожного військовослужбовця окремо (друкованим способом або ручкою), підписується командиром військової частини і начальником фінансового органу і засвідчується особистим підписом власника грошового атестата та відтиском гербової печатки з найменуванням частини, зазначеної в атестаті, та реєструється в журналі реєстрації вихідної документації.

Перший примірник грошового атестата видається під підпис у картці особового рахунку військовослужбовця, в якій зазначається дата його видачі, а другий залишається в діловодстві фінансового органу військової частини (абзац п`ятий пункту 11.3 розділу 11 Правил №280).

Відповідно до пункту 11.2 розділу 11 Правил №280 у грошовому атестаті зазначаються, зокрема та невиключно, дані про розмір посадового окладу та окладу за військовим званням станом на день видання цього атестата.

Форма грошового атестата встановлена додатком 16 Правил №280. Ця форма передбачає відображення в атестаті всіх складових грошового забезпечення військовослужбовця, які йому нараховані та виплачені у день виключення зі списків особового складу військової частини.

Окрім цього, форма грошового атестата передбачає пункт 14 такого змісту: Правильність даних, зазначених в атестаті, підтверджую ….. (підпис військовослужбовця).

Відтак, про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення військовослужбовець, який вибуває до нового місця служби, або який звільняється з військової служби, дізнається у день виключення його зі списків особового складу військової частини шляхом засвідчення особистим підписом на грошовому атестаті, один примірник якого видається військовослужбовцю, а інший залишається в діловодстві фінансового органу військової частини.

До позовної заяви позивач не долучив грошовий атестат. У той же час зі змісту Правил №280 слідує, що в день виключення з особового складу військової частини позивачу мало бути видано перший примірник грошового атестата.

У заяві про поновлення процесуального строку, позивач наполягає на тому, що після переведення її до нового місця служби відповідач не надавав їй наручно грошовий атестат та будь який інший платіжний документ, який би вказував на суму виплаченого та належного їй грошового забезпечення.

При цьому, як було вже зазначено вище, позивач ані у клопотанні від 16.07.2025, ані у заяві від 07.08.2025 так і не повідомила суд коли саме фактично вона дізналася про порушене право та за яких саме обставин (надаючи відповідні докази) щодо фактів розрахунку її грошового забезпечення на підставі показника прожиткового мінімуму для працездатних станом на 01.01.2018, а не на 01 січня кожного календарного року.

Водночас, на переконання суду, військовослужбовець, який виключений з особового складу певної військової частини та не отримав грошовий атестат, в якому (в силу чинного законодавства та висновку Верховного Суду) зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні/виключенні зі списків особового складу військової частини, вправі звернутися до відповідача із заявою щодо отримання інформації про те, як обраховане грошове забезпечення та на підставі яких нормативно-правових актів, або про підстави ненарахування чи неналежного нарахування грошового забезпечення за певний період, - без зайвих зволікань та до спливу встановленого законом строку звернення до суду. Доказів на підтвердження наявності у позивача вагомих перешкод звернутися до відповідача із заявою щодо отримання такої інформації у період з дня переведення до нового місця служби до дня закінчення встановленого законом трьохмісячного строку звернення до суду позивач також не надала.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що у цій справі в частині позовних вимог щодо обчислення та виплати грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 19.05.2023 позивач звернулася до суду із пропуском установленого процесуальним законом строку та при цьому доказів на підтвердження наявності обставин, які були об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили звернення до суду у строк, який пропущено, до матеріалів позовної заяви не надала і у заяві про поновлення строку звернення не наведено поважності причин його пропуску.

Таким чином, суд не знаходить підстав для визнання поважними підстав пропуску строку звернення до суду.

Згідно з ч.1, 2 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Зазначене кореспондується із приписами п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, відповідно до якого позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Отже, дослідивши викладені у заяві про поновлення процесуального строку доводи та письмові докази у сукупності, судом зроблено висновок, що позивачем пропущено строк для звернення до суду із цим позовом з неповажних причин щодо вимог, звернутих до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення і виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за періоди проходження військової служби у військовій частині в період НОМЕР_1 в період з 19.07.2022 по 19.05.2023, а також всіх належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про Державний бюджет за кожним роком проходження позивачем служби у військовій частині НОМЕР_1 відповідно; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплати ОСОБА_1 , з 19.07.2022 по 19.05.2023, а також всіх інших належний за цей період додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет» за кожним роком проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 відповідно.

На підставі викладеного, позовна заява в зазначеній частині позовних вимог підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст. 169, 248, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення і виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за періоди проходження військової служби у військовій частині в період НОМЕР_1 в період з 19.07.2022 по 19.05.2023, а також всіх належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про Державний бюджет за кожним роком проходження позивачем служби у військовій частині НОМЕР_1 відповідно; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплати ОСОБА_1 , з 19.07.2022 по 19.05.2023, а також всіх інших належний за цей період додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет» за кожним роком проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 відповідно - повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня складання ухвали.

Суддя О.М. Кунець