Справа № 420/6427/25
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6427/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років за 2021-2024 роки з включенням щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» до складу суми місячного грошового забезпечення;

зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, за 2021-2024 роки з включенням до складу місячного грошового забезпечення для її нарахування додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він проходив військову службу за контрактом у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ). Відповідно до наказу начальника від 21.11.2024 року №749-ос був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про відпустки» одному з батьків, який має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України). З 2021 року по день звільнення з військової служби позивачу не надавалася додаткова відпустка, одному з батьків, який має двох і більше дітей віком до 15 років.

Також позивач наголошує, що його дружина не працює, що підтверджується довідками Пенсійного фонду України ОК-5 та ОК-7, а тому право на відпустку не використовувала. Позивач звертався до військової частини щодо вказаних виплат, проте отримав відмову, що, на його переконання, порушує його законне право на отримання грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 11.03.2025 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

24.03.2025 року за вхід.№ЕС/26629/25 надійшов відзив на позов, в якому, зокрема, наголошено на необґрунтованості вимог позивача. Насамперед слід зазначити, що позовні вимоги є передчасними, оскільки позивач взагалі не отримав компенсацію за невикористану відпустку, і не може знати в якому розмірі він отримає вказану компенсацію. При звільненні позивач не надав документів, які підтверджують, що його дружина ОСОБА_2 не скористалася своїм правом на додаткову соціальну відпустку за кожен відповідний рік. Отже, для нарахування позивачу компенсації він повинен підтвердити, що інший із двох батьків, в даному випадку дружина ОСОБА_2 , не скористалась своїм правом на відпустку за місцем роботи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), що підтверджується витягом з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 21.11.2024 №749-ос.

Вказаним наказом ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення за пунктом «г» (через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): дружина, якщо обоє із подружжя проходить військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років пункту 3 частину п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Вислуга років на 21.11.2024 року становить:

- календарна військова - 05р 00м 21дн

- пільгова військова 00р 06м 13дн

- всього військова 05р 07м 04дн

Відповідно до абзацу 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за 30 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік та за 10 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2024.

Грошову допомогу для оздоровлення за 2024 рік отримав.

Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік отримав.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 01.09.2023 №726 гідний виплати на період воєнного стану додаткової винагороди у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань за листопад 2024 року в кількості 12 діб.

Відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 №558 (з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.01.2024 №22-ос) гідний виплати всіх видів грошового забезпечення за прослужений період в поточному році в повному обсязі.

Як встановлено судом, інформації про виплату позивачу грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років вказаний наказ не містить.

19.12.2024 ОСОБА_1 звернувся із заявою до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби (військова частина НОМЕР_2 ) щодо виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років. До заяви надано:

копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , яке підтверджує реєстрацію шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 19.08.2017 року;

копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 ) серії НОМЕР_4 ;

копію свідоцтва про народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 (батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 ) серії НОМЕР_5 ;

копію свідоцтва про народження ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 (батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 ) серії НОМЕР_6 ;

копію паспорту ОСОБА_2 № НОМЕР_7 ;

довідку ОК-5 ОСОБА_2 .

Листом №09/Ш-14573/310 від 16.01.2025 НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби (військова частина НОМЕР_2 ) повідомив позивача, що згідно інформації, яка міститься в довідках ОК-5 та ОК-7, наявні відомості про фактичні суми заробітної плати, з якої сплачується єдиний соціальний внесок та страховий стаж, починаючи з 01.05.2015 по 04.10.2023, що не є підтвердженням, що дружина позивача є безробітною.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» № 504/96-ВР від 15.11.1996 (зі змінами та доповненнями) (далі - Закон №504/96-ВР) установлені такі види відпусток: щорічні відпустки; основна відпустка (ст. 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (ст. 7 Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст. 8 Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно з ч. 8 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

В даному випадку спірним є питання виплати позивачу грошової компенсації за всі не використані дні соціальної відпустки, передбаченої статтею 19 Закону України №504/96-ВР, за період 2021-2024 роки.

Відповідно до ст.19 Закону №504/96-ВР в редакції, що діяла до 09.05.2021, жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73, 83 Кодексу законів про працю України).

За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення рівних можливостей матері та батька у догляді за дитиною» від 15.04.2021 №1401-IX, який набрав чинності 09.05.2021, внесені зміни до ст. 19 Закону України «Про відпустки», а саме: слова «Жінці, яка працює і має» замінено словами «Одному з батьків, які мають».

Отже, з 09.05.2021 розширено коло осіб, які мають право на визначенуст.19 Закону №504/96-ВР щорічну додаткову оплачувану відпустку тривалістю 10 календарних днів, і за змістом цієї норми до таких осіб, зокрема, включено не тільки матір, а і батька двох або більше дітей віком до 15 років.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ) визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом №2011-ХІІ не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження військової служби.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 16.05.2019 у справі №620/4218/18.

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку №260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.

Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому в особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період.

Тобто, особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу частини, відповідач протиправно не провів з позивачем усіх необхідних розрахунків, зокрема, щодо нарахування та виплати грошових компенсацій за невикористані календарні дні додаткової відпустки як одному з батьків, які мають двох дітей віком до 15 років.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач починаючи з 2020 року виховував трьох неповнолітніх дітей віком до 15 років, а з 09.05.2021 набув право на отримання додаткової відпустки передбаченої ст. 19 Закону України «Про відпустки».

Що стосується нарахування додаткової відпустки передбаченої ст. 19 Закону України «Про відпустки» за період 2021-2024, суд зазначає.

Нормами пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-XII передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки.

Відповідно до пункту 2 розділу І Наказу №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану (доповнено згідно із Наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року №44, який застосовується з 01 лютого 2023 року).

Відповідно до пункту 6 розділу XXXI Порядку №260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 р. №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168 (далі - постанова №168).

При цьому, за своєю правовою природою, щомісячна додаткова винагорода, запроваджена постановою КМУ №168, є додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс до категорії винагород, виплату якої запроваджено під час воєнного стану.

За правилами підпункту 6 розділу ХХІІІ Порядку №260 до розміру грошового забезпечення, з якого обчислюється допомога на оздоровлення не включаються винагороди, незалежно від їхнього виду (щомісячні чи одноразові).

Аналогічне виключення стосовно винагород міститься і в пункті 5 розділу ХХХІІ Порядку №260, яким визначено умови виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.

Отже, делегуючи КМУ право визначати розміри грошового забезпечення, а Міністру оборони України установлювати порядок його виплати, законодавець установив певну ієрархію щодо визначення переліку складових грошового забезпечення, що враховуються при обчисленні окремих видів одноразових виплат для військовослужбовців. Тому саме положення Порядку №260 унормували приписи Закону №2011-ХІІ, установивши пряму норму щодо виключення винагороди із категорії складових грошового забезпечення, з суми яких обчислюється розмір допомоги на оздоровлення.

Аналогічні правові висновки сформовано Верховним Судом у постанові від 08 серпня 2024 року у справі №240/26703/23.

Водночас, підпункт 6 розділу ХХХІ Порядку №260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої компенсації.

Навпаки, за приписами указаної норми до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. Тому при обчисленні розміру таких виплат, відповідач зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.09.2024 року у справі №240/32125/23.

Таким чином, враховуючи те, що додаткова винагорода, запроваджена постановою КМУ №168 є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення та виплачувалася позивачу у 2022, 2023, 2024 роках, тому вказана винагорода входить до його складу грошового забезпечення (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні щорічної основної відпустки.

З наданої до суду архівної відомості №1 за період з січня 2022 по грудень 2022 (№004РІ-7670) та особистої картки на грошове забезпечення за 2022 рік вбачається нарахування додаткової винагороди згідно Постанови КМУ №168 від 28.02.2022) з березня 2022 року по грудень 2022 року (29550,69 грн., 5806,45 грн., 30000,00 грн., 30000,00 грн., 30000,00 грн., 30000,00 грн., 30000,00 грн., 30000,00 грн., 30000,00 грн., 60000,00 грн.).

З наданої до суду архівної відомості №1 за період з січня 2023 по грудень 2023 (№004РІ-7670) та особистої картки на грошове забезпечення за 2023 рік вбачається нарахування додаткової винагороди згідно Постанови КМУ №168 від 28.02.2022) з лютого 2023 року по грудень 2023 року (30000,00 грн., 30000,00 грн., 30000,00 грн., 30000,00 грн., 30000,00 грн., … 79000,00 грн., 20000,00 грн., 20322,58 грн., 30000,00 грн.)

З наданої до суду архівної відомості №1 за період з січня 2024 по грудень 2024 (№004РІ-7670) та особистої картки на грошове забезпечення за 2024 рік вбачається нарахування додаткової винагороди згідно Постанови КМУ №168 від 28.02.2022) з січня 2024 року по грудень 2024 року (30000,00 грн., 30000,00 грн., 28965,52 грн., 15483,87 грн., 30000,00 грн., 29032,00 грн., 16000,00 грн., 29032,00 грн., 30000,00 грн., 30000,00 грн., 19354,84 грн., 9000,00 грн.)

Отже, відповідачем повинно бути враховано додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпуски.

Враховуючи викладене, можна дійти висновку, що на час прийняття наказу від 21.11.2024 №749-ос про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не проведено з ним усіх необхідних розрахунків, зокрема, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпуски як одному з батьків, які мають двох дітей віком до 15 років за 2022, 2023 роки на яку позивач має право.

Водночас, суд дійшов висновку, що позивач не має права на включення до складу грошового забезпечення, з якого нараховується грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки одному з батьків, які мають двох та більше дітей віком до 15 років, додаткову винагороду, передбачену Постановою №168 за період 2021 року, оскільки додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, виплачувалася позивачу щомісячно з моменту її установлення Кабінетом Міністрів України.

Також суд вважає, що позивачем не підтверджено його право на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки одному з батьків, які мають двох та більше дітей віком до 15 років за 2024 рік, так як форма ОК-5 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ПФУ (з QR-кодом 4864 8188 7178 5821) ОСОБА_2 , надана позивачем та наявна в матеріалах справи, не містить інформації про 2024 рік.

Разом з цим, оцінюючи заперечення відповідача щодо недоведеності факту того, що дружина позивача є безробітною, суд зазначає таке.

Право на таку відпустку повної тривалості разі виникає незалежно від відпрацьованого часу, а скористатися додатковою соціальною відпусткою може тільки один із батьків.

При цьому, роботодавцеві має бути наданий будь-який належним чином оформлений і засвідчений в установленому порядку документ, у якому з достатньою достовірністю підтверджується, що другому з батьків дітей не надавалася така соціальна відпустка.

Таким документом є довідка з місця роботи другого з батьків, у якій зазначено, що працівник не використовував додаткову відпустку.

Але, якщо працівник таку довідку не може надати з об`єктивних причин (другий з подружжя є безробітним, приватним підприємцем тощо), то відповідними документами можуть стати: копія трудової книжки, витяг із електронної трудової книжки з порталу електронних послуг ПФУ, дані про трудовий та страховий стаж із реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ПФУ, довідка з центру зайнятості, довідка про зайняття підприємницькою діяльністю тощо.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком трьох дітей до 15 років, що не заперечується відповідачем та не підлягає доказуванню.

Разом із заявою позивачем надано форму ОК-5 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ПФУ (з QR-кодом 4864 8188 7178 5821).

Відповідно до п. 8 ст. 11 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058), який набрав чинності з 1 січня 2004 року, особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини, підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню. Тобто період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховується особам до страхового стажу.

Звітні відомості за таких осіб формуються та подаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - страхувальниками).

При цьому страхувальники відображають у звітності суми мінімального розміру заробітної плати, встановленої законодавством за визначені періоди (місяці).

Зазначені суми використовуються виключно для зарахування страхового стажу в повному обсязі особам, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку, і не є сумами соціальної допомоги, що отримують особи по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку від органів соціального захисту населення або від виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі утворення) рад.

Тобто, у разі перебування особи у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в індивідуальних відомостях про застраховану особу (ОК-5, ОК-7) по територіальному органу соціального захисту населення чи по виконавчому органу сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі утворення) рад у графі щодо сум фактичного заробітку (доходу) відображається інформація в розмірі мінімальної заробітної плати за кожен повний місяць перебування особи у такій відпустці або розраховані суми пропорційно до сплачених страхових внесків за конкретну кількість днів у місяці (перебування неповний місяці у відпустці), а суми допомоги, яка призначається територіальним органом соціального захисту населення чи виконавчим органом сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі утворення) рад для підтримки матерів протягом трьох років з моменту народження дитини у звітності і, як результат, в індивідуальних відомостях про застраховану особу не відображаються.

Як вбачається, довідка ОК-5 ОСОБА_2 містить інформацію про те, що страхувальник - Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської районної державної адміністрації () відображав інформацію в розмірі мінімальної заробітної плати за кожен повний місяць перебування особи у такій відпустці або розраховані суми пропорційно до сплачених страхових внесків за конкретну кількість днів у місяці (перебування неповний місяці у відпустці). Вказана довідка містить дані з 01.05.2015 по 04.10.2023, що є цілком логічним, оскільки перша дитина - ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , а третя дитина - ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 (три роки виповнилось - 04.10.2023).

Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт того, що дружина позивача не використовувала відпустку одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років у 2022 та 2023 роках.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Керуючись ст.ст.2-9, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років за 2022-2023 роки з включенням щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» до складу суми місячного грошового забезпечення.

Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, за 2022-2023 роки з включенням до складу місячного грошового забезпечення для її нарахування додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 )

НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) (адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_9 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_4 )

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА