Справа № 160/23574/25
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2025-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
- визнати протиправною бездіяльність Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків та Державної податкової служби України по невнесенню коригувань до Плану-графіку проведення документальних планових перевірок платників податків на 2025 рік шляхом виключення Товариства з обмеженою відповідальністю "СКЛЯННИЙ АЛЬЯНС" з Плану-графіку проведення документальних планових перевірок платників податків на 2025 рік;
- зобов`язати Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків та Державну податкову службу України виключити Товариства з обмеженою відповідальністю "СКЛЯННИЙ АЛЬЯНС" з Плану-графіку проведення документальних планових перевірок платників податків на 2025 рік.
2. Позовна заява обґрунтована тим, що бездіяльність Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків та Державної податкової служби України, що полягає у невнесенні коригувань до Плану-графіку проведення документальних планових перевірок платників податків на 2025 рік шляхом виключення Товариства з обмеженою відповідальністю "СКЛЯННИЙ АЛЬЯНС" з Плану-графіку проведення документальних планових перевірок платників податків на 2025 рік, є протиправною.
7. 20.08.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "СКЛЯННИЙ АЛЬЯНС" надійшла заява про забезпечення позову, у якій просить:
8. В обґрунтування заяви зазначено, що 19.08.2025 працівниками Головного управління ДПС у Дніпропетровській області було здійснено виїзд за юридичною адресою ТОВ «СКЛЯННИЙ АЛЬЯНС» з метою проведення фактичної перевірки підприємства.
10. Відповідно до даного наказу перевірку заплановано провести з 19.08.2025 тривалістю не більше 10 діб.
11. За аналізом фотокопії наказу та направлень на перевірку позивач, вважаючи відсутніми законні підстави для проведення фактичної перевірки, звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
13. Позивач також звертає увагу, що непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
14. Позивач вважає за необхідне звернути увагу, що звернення до суду з вимогами про оскарження наказу на перевірку, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (ч. 4 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України).
15. Отже, оскарження наказу на проведення фактичної перевірки не зупиняє його дії та не має наслідком неможливість її проведення. При цьому саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення щодо себе заходів податкового контролю.
16. Позивач вважає за необхідне зазначити, що платник податків втрачає право на подальше оскарження наказу про проведення перевірки у разі допуску посадових осіб контролюючого органу до її проведення. Скасування наказу за вказаних обставин не може призвести до відновлення порушених прав платника податків, оскільки права останнього порушують лише наслідки проведення такої перевірки у вигляді податкового повідомлення-рішення. У свою чергу, застосування такого способу захисту як недопуск до перевірки посадових осіб контролюючого органу в період розгляду судом адміністративного позову може мати негативні наслідки у вигляді застосування до платника податків адміністративного арешту майна в порядку, визначеному ст. 94 ПК України.
18. Позивач також зазначає, що травні 2025 він отримав від контролюючого органу Повідомлення про включення до переліку платників податків з високим рівнем добровільного дотримання податкового законодавства.
20. Підставою для включення позивача до даного переліку слугувала одночасна відповідність всім вимогам пп. 69.41.1 пп. 69.41 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України та критеріям, визначеним пп. 69.41.2.1 пп. 69.41.2 пп. 69.41 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України.
22. Таким чином, законодавчо встановлена заборона контролюючим органам, передбачена пп. а) пп. 69.41.3 пп. 69.41 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, на проведення фактичних перевірок платників податків, які включенні до Переліку платників податків з високим рівнем добровільного дотримання податкового законодавства, свідчить про відсутність законних підстав у посадових осіб Головного управління ДПС у Дніпропетровській області для проведення фактичної перевірки, призначеної наказом № 5202-п від 19.08.2025.
24. Обґрунтовуючи подане клопотання позивач зазначає, що підпунктом 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України визначено, що у разі якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу може бути застосовано арешт майна.
25. Оскарження наказу на проведення фактичної перевірки не зупиняє його дії та не має наслідком неможливість її проведення.
26. Позивач вважає за необхідне зазначити, що платник податків втрачає право на подальше оскарження наказу про проведення перевірки у разі допуску посадових осіб контролюючого органу до її проведення. Скасування наказу за вказаних обставин не може призвести до відновлення порушених прав платника податків, оскільки права останнього порушують лише наслідки проведення такої перевірки у вигляді податкового повідомлення-рішення. У свою чергу, застосування такого способу захисту як недопуск до перевірки посадових осіб контролюючого органу в період розгляду судом адміністративного позову може мати негативні наслідки у вигляді застосування до платника податків адміністративного арешту майна в порядку, визначеному ст. 94 ПК України.
27. Відповідно до п. 94.7 ст. 94 ПК України рішення про накладення арешту на майно повинне бути прийняте до 24 години робочого дня, що настає за днем складення протоколу про тимчасове затримання майна, але коли відповідно до законодавства України контролюючий орган закінчує роботу раніше, то такий строк закінчується на час такого закінчення роботи.
28. Позивач вважає за необхідне звернути увагу, на тому, що підприємство забезпечує роботою значну кількість працівників. Згідно штатного розпису позивач забезпечує роботою 427 працівника.
29. Не зважаючи на введення воєнного стану в країні, підприємство продовжує сплачувати податки та збори у значних розмірах, тим самим поповнюючи бюджет та підтримуючи економічну стійкість держави, що підтверджується витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи ДПС щодо стану розрахунків платника з бюджетом та сплати єдиного внеску.
30. В свою чергу, враховуючи не вручення наказу та направлень на перевірку може бути оцінене контролюючим органом як недопуск до перевірки посадових осіб контролюючого органу, що призведе до негативних наслідків у вигляді застосування до платника податків адміністративного арешту майна в порядку, визначеному ст. 94 ПК України.
31. Дослідивши матеріали позовної заяви, заяви про забезпечення позову та доданих документів, вирішуючи по суті заяву про забезпечення позову, суд виходить з наступного.
32. Відповідно до ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
33. Частинами 1, 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
34. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
35. За приписами ч. 4 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
36. Заходи забезпечення позову відповідають предмету позовної заяви та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.
37. Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
38. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
39. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
40. Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти певні дії.
41. При розгляді та вирішенні заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову судом надається оцінка обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не беруть участь у розгляді справи.
42. Порядок розгляду заяви про забезпечення позову визначений ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
43. За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову, існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
46. Також, Головним управління ДПС у Дніпропетровській області складено направлення на перевірку від 19.08.2025 №8377 та №8378.
48. В наказі назначено, що перевірка буде проводитись протягом 10 діб з 19.08.2025.
50. Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
51. Нормами Податкового кодексу України з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів установлено умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог Податкового кодексу призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.
52. Зміст положень ст. ст. 78, 79, 81 Податкового кодексу України свідчить про те, що суб`єкт господарювання має право не погодитися з рішенням контролюючого органу про призначення перевірки та оскаржити його в суді.
53. Водночас, у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.
54. Вказана позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №816/228/17.
55. Виходячи з викладеного, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що такий спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства та такі позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку жодного судочинства.
57. Таким чином, проведення перевірки у період оскарження у судовому порядку рішення про її призначення та до вирішення питання про законність цього рішення є нівелюванням зазначеного права платника податку щодо оскарження в суді наказу про призначення такої перевірки.
58. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13.02.2019 у справі №813/112/18 з приводу забезпечення позову у справі про оскарження наказу про призначення податкової перевірки.
59. Реалізація податковим органом своїх функцій податкового контролю шляхом проведення документальної позапланової виїзної перевірки може призвести до порушення прав та інтересів заявника, а саме: до донарахування податкових зобов`язань.
60. Отже, для відновлення порушених прав заявника необхідно буде докласти значних зусиль та витрат (зокрема, проведення перевірки та нарахування податкових зобов`язань, а також звернення податкового органу до суду із заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна призведе до необхідності ініціювання судових процесів щодо оскарження актів, прийнятих за результатами перевірки, що, в свою чергу, потягне за собою матеріальні витрати у вигляді сплати судового збору, оплати правової допомоги тощо).
61. Наведене свідчить про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат без вжиття заходів забезпечення позову, оскільки існує ймовірність проведення перевірки на підставі оскаржуваного наказу, у разі подальшого визнання його протиправним та скасування судом, та прийняття за результатами такої перевірки рішень про визначення грошових зобов`язань, які можуть мати наслідки у вигляді тривалого судового оскарження та понесення судових витрат.
62. Враховуючи викладене, виходячи із змісту поданої заяви та доводів позивача, суд вважає, що в даному випадку вжиття заходів забезпечення адміністративного позову є співмірним заявленим позовним вимогам та обставинам справи. Вжиття заходів забезпечення позову про зупинення дії оскаржуваного наказу не скасовує чинність останнього, а лише тимчасово забороняє застосування передбачених цим наказом заходів.
63. Суд також зазначає, що вжиття судом заходів забезпечення позову жодним чином не вплине на можливість реалізації податковим органом його контролюючих функцій після розгляду справи по суті, а також не порушить прав та законних інтересів контролюючого органа чи інших осіб.
64. Під час розгляду питання про вжиття заходів забезпечення позову суд не надає правової оцінки ані спірному наказу, ані діям контролюючого органу щодо винесення зазначеного наказу, оскільки дослідження цих обставин належить здійснювати під час розгляду по суті справи.
69. Забезпечення позову у цій справі має на меті зберегти правове становище учасників справи до розгляду по суті судом заявлених позовних вимог.
70. Суд зазначає, що заява про забезпечення позову в цій частині ґрунтується на припущеннях, які не підтвердженні належними доказами.
71. Станом на день розгляду заяви про забезпечення позову відсутні інші акти індивідуальної дії або документально підтвердженні факти щодо можливості проведення інших перевірок або вчинення інших дій, які не охоплені наказом від 19.08.2025 №5202-п.
72. Аналіз норм чинного законодавства свідчить, що заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, вказати про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Факт наявності визначених обставин має підтверджуватись певними доказами.
73. Положеннями ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
74. Згідно до ч. 7 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
75. Припущення щодо можливого ускладнення виконання рішення через відсутність реальних обставин не може бути підставою для забезпечення позову.
78. З огляду на викладене, заява про забезпечення позову в цій частині не підлягає задоволенню.
79. Суд також зазначає, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.
80. З огляду на викладене у сукупності, суд робить висновок, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову може унеможливити поновлення порушених прав заявника у разі вирішення спору на його користь.
81. Проміжний або тимчасовий захист є одним з найбільш суттєвих засобів, за допомогою якого особі може бути гарантоване ефективний правовий захист від протиправної діяльності суб`єкта владних повноважень.
82. Це важливо, оскільки за найефективнішої судової системи складність багатьох справ може призвести до значної затримки, перш ніж буде прийняте рішення у справі за розглядом позовних вимог по суті. Тому призупинення дії адміністративного рішення чи судова заборона, що зупиняє його виконання до винесення судового рішення, має ключове значення для системи ефективних засобів правового захисту.
83. Судом враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні у справі Беєлер проти Італії, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні ч. 1 ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.
84. Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
85. У рішенні від 09.01.2007 у справі Інтерсплав проти України Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати справедливий баланс між інтересами особи і суспільства.
87. Суд наголошує, що вжиття таких заходів жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.
88. Керуючись ст. ст. 150-154, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,
91. У задоволенні іншої частини заяви відмовити.
92. Виконання ухвали з питань забезпечення адміністративного позову здійснюється негайно в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень.
95. Ухвала може бути пред`явлена до виконання в порядку Закону України "Про виконавче провадження" до 20.08.2028 (включно).
96. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
97. Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя Р.З. Голобутовський