Справа № 640/1441/20
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2025-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні заяви про зміну порядку виконання рішення суду

20 серпня 2025 року м.Київ № 640/1441/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про встановлення або заміну способу та порядку виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві застосування 30-денної тривалості одного місяця страхового стажу тільки відносно окремих частин трудового стажу, які призвели до визначення страхового стажу в розмірі 555 місяців та ненадання відповіді по суті питань у зверненні від 14.08.2019;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві застосувати 30-денну тривалість одного місяця страхового стажу, використану ним відносно окремих частин трудового стажу, до всіх періодів трудової діяльності та при нарахуванні пенсії утриматися від застосування тривалості страхового стажу меншої за 563,63 місяця.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2021 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Суд вирішив: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 та прийняти рішення щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до норм чинного законодавства України; у задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 січня 2021 року повернуто апелянту.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.04.2021 у задоволенні заяви позивача про внесення виправлень у судове рішення відмовлено.

На виконання рішення суду від 27.01.2021, Окружним адміністративним судом міста Києва 01.06.2021 видано виконавчі листи у справі № 640/1441/20.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2021 відмовлено в задоволенні клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 640/1441/20.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2021 заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду та порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду в адміністративній справі №640/1441/20, подану в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України повернуто заявнику.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 червня 2021 року щодо розгляду заяви позивача, поданої в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, без змін.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу суду від 22.06.2021 про відмову у встановленні судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 640/1441/20 задоволено. Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 червня 2021 року скасовано, а клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №640/1441/20 направлено для продовження розгляду з урахуванням висновків, викладених у мотивувальній частині даної постанови, до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2022 в прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2021 у справі №640/1441/20 відмовлено. В задоволенні клопотання позивача про застосування заходів впливу, передбачених статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України, - відмовлено. Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві новий строк в один місяць з дня набрання даною ухвалою законної сили для подання звіту про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2021 у даній справі.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії залишено без задоволення. Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 червня 2022 року залишено без змін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.08.2022 у задоволенні клопотання позивача про застосування до відповідача заходів впливу, передбачених статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України та про встановлення відповідачу 10-денного строку для належного і повного виконання рішення суду відмовлено. У задоволенні звіту відповідача про виконання рішення суду відмовлено.

05.08.2025 від позивачки надійшло клопотання про зміну порядку виконання рішення суду, у якому просить суд:

"Відповідачу в термін, який не перевищує 10 днів з дня надходження повного тексту цієї ухвали:

1. Обчислити страховий стаж позивача станом на 01.01.2004 р. та станом на дати, коли позивач після призначення пенсії набувала додаткового страхового стажу в розмірі, який надає право на перерахунок пенсії (відповідно за даними персоніфікованого обліку та наданими нею додатковими документами - трудовою книжкою) - з 01.01.2006р. (за період роботи з 01.01.2004р. по 31.12.2005р.), з 01.01.2008 р. (за період роботи з 01.01.2006р. по 31.12.2007р.), з 01.01.2010 р. (за період роботи з 01.01.2008 р. по 06.10.2008 р.) та з 01.11.2017 р. (за роботу з 10.01.1997 р по 10.07.1999 р.), за періоди: що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - в порядку, передбаченому законодавством, що діяло раніше, з додаванням до одержаної тривалості стажу одного дня за кожним випадком звільнення у період до 01.01.2004 р., згідно з п.4.6 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1);

- після запровадження персоніфікованого обліку (включно з неповними місяцями роботи - червень 2000 р., січень 2001 р. та жовтень 2008 р.) - в розмірі, визначеному ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме зарахувавши до страхового стажу неповний місяць роботи як повний, за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок, а якщо за відповідний місяць сплачено страхові внески менше за мінімальний страховий внесок, зарахувавши період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за формулою: ТП = Св : В, де:

ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається в місяцях;

Св - сума фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць;

В - мінімальний страховий внесок за відповідний місяць;

- порівняти записи трудової книжки позивача із Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, який був чинним у відповідний період роботи позивача, та додати до її страхового стажу додатково по одному року за кожний повний рік стажу роботи на відповідних виробництвах, роботах, професіях, посадах;

- із застосуванням визначеного таким чином страхового стажу повторно перерахувати пенсію позивача станом на 01.01.2004 р. та на дати, коли позивач після призначення пенсії набувала додатковий страховий стаж в розмірі, який дає право на перерахунок пенсії (відповідно за даними персоніфікованого обліку, та наданих нею додатковими документами - трудовою книжкою);

- порівняти результати проведеного таким чином повторного перерахунку пенсії з результатами фактично проведених з 01.01.2004 р. перерахунків пенсії позивача та прийняти рішення щодо перерахунку пенсії позивача відповідно до норм чинного законодавства України.

Подати звіт про виконання судового рішення додавши до нього копії:

розрахунку страхового стажу позивача станом на 01.01.2004 р. та на дати, коли вона після призначення пенсії набувала додатковий страховий стаж в розмірі, який дає право на перерахунок пенсії, із зазначенням назву акту (актів) законодавства, які діяли до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і визначали порядок зарахування страхового стажу, та їх відповідних норм (статті, розділу, пункту тощо) якими керувався відповідач, та/або надавши копії рішень з цих питань, прийнятих відповідачем, з обґрунтуванням таких рішень;

- повторного перерахунку пенсії позивача станом на 01.01.2004 р. та на дати, коли позивач після призначення пенсії набувала додатковий страховий стаж в розмірі, який дає право на перерахунок пенсії, та фактично проведених перерахунків пенсії позивача;

прийнятого рішення про перерахунок пенсії.

- копію звіту про виконання рішення суду з додатками направити позивачу.

В обґрунтування поданої заяви заявник в заяві зазначив наступне.

Рішення, яке виніс Окружний адміністративний суд міста Києва від 27 січня 2021 року у справі №640/1441/20 набрало законної сили 29.03.2021, а тому з цієї дати воно є обов`язковим для відповідача і підлягає виконанню ним на всій території України. Разом з тим, з дати набрання законної сили по теперішній час, відповідачем рішення суду не було виконано в повному обсязі.

Позивач зазначає про те, що виконавче провадження закінчено (постанова від 28.04.2022) у зв`язку з невиконанням рішенням суду та неможливістю його виконати без участі боржника. Судовий контроль також не вплинув на відповідача, оскільки звівся лише до надання йому нового строку на подання звіту про виконання рішення суду. Наявні в матеріалах справи звіти та листи відповідача засвідчують, що судове рішення не виконується винятково через суб`єктивні обставини - не зважаючи на правову оцінку, надану судом у рішенні, відповідач продовжує стверджувати що не має підстав для перерахунку пенсії. Замість рішення про перерахунок пенсії відповідач по за межами своїх повноважень прийняв так зване "рішення" про пенсійне забезпечення позивачки, протилежного рішенню суду змісту. Зневажаючи вказаною в рішенні суду правовою оцінкою та висновком суду щодо необхідності поновити порушені відповідачем права шляхом: обрахування страхового стажу в місяцях за кожен період, коли я підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; обрахування страхового стажу за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058), а за періоди після її впровадження за даними цієї системи з порівнянням розміру сплаченого страхового внеску за неповні місяці роботи з розміром мінімального страхового внеску; та додання до страхового стажу додатково по одному року за кожний повний рік стажу роботи на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах (далі - Список №1); відповідач продовжує стверджувати, що нібито закон не вимагає нічого іншого, крім використання певних джерел інформації - трудової книжки та даних персоніфікованого обліку.

Позивачка наголошує на тому, що спір у даній справі стосується обрахунку страхового стажу з 01.01.2004 при перерахунку пенсії відповідно до Закону №1058. Суд встановив, що захист її порушених відповідачем прав потребує вийти за межі позовних вимог. Рішення суду не містить обмежень періоду, за який відповідач має провести повторний перерахунок пенсії. Застосоване судом словосполучення "повторний перерахунок" беззаперечно вказує на те, що відповідач має повторно перерахувати пенсію станом на ту ж дату, на яку мав обрахувати її страховий стаж - з 01.01.2004. Підстав для перерахунку пенсії на іншу дату не має, оскільки такою підставою є або Закон, або рішення суду, або відповідна заява застрахованої особи. Стверджуючи, що страховий стаж позивача визначено "на підставі даних трудової книжки та системи персоніфікованого обліку" відповідач приховує, що наявні дані персоніфікованого обліку він не враховував для розрахунку страхового стажу позивача від 01.01.2004 р. до 01.11.2017 р., коли вона випадково це виявила, звернувшись із заявою про перерахунок пенсії, пов`язану із збільшенням страхового стажу за період 1997-1999 років. Записи в трудовій книжці про роботу за Списком № 1 відповідач з невідомих причин ігнорує. На думку позивачки, виконання судового рішення у даній справі ускладнюється тим, що його ефективне виконання залежить виключно від визначення та реалізації відповідачем комплексу відповідних дій, до чого відповідач не мотивований, а визначені в резолютивній частині судового рішення заходи не містять: дати, станом на яку має бути повторно перерахована пенсія (враховуючи, збільшення її страхового стажу як за даними персоніфікованого обліку у період 2004-2008 р.р., так і трудової книжки, додатково поданими нею у 2017 р.); змісту дій відповідача при повторному перерахунку пенсії, зокрема щодо його проведення із визначенням тривалості страхового стажу з урахуванням правової позиції, вказаної в рішенні суду; визначення норм законодавства, які до набрання чинності Законом №1058, визначали порядок обрахунку страхового стажу за періоди до запровадження системи персоніфікованого обліку і яких відповідач має дотриматись при повторному перерахунку пенсії; припису щодо порівняння записів її трудової книжки зі Списком № 1; взаємозв`язку між повторним перерахунком пенсії та прийняттям рішення про повторний перерахунок пенсії; строку проведення повторного перерахунку пенсії та прийняття рішення про її перерахунок.

У зв`язку із викладеним та керуючись ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ), позивачка просить суд встановити чи змінити порядок виконання рішення суду у справі №640/1441/20.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 378 КАС України, невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

У відповідності до вимог ст. ст. 379, 243 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши заяву про заміну способу і порядку виконання судового рішення, суд зазначає про наступне.

За правилами ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Наведена норма кореспондується із положеннями ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Конституційний Суд України у рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012 (справа №1-26/2012) зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу №1-7/2013 Конституційний Суд України у рішенні №5-рп/2013 від 26.06.2013 звернув увагу, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Таким чином, з моменту набрання законної сили судовим рішенням виникає безумовний обов`язок його виконання.

Відповідно до положень ч.ч. 4, 5ст. 372 Кодексу адміністративного судочинства України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1ст. 373 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно ч. 1ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України).

Конституційний Суд України у Рішенні від 25.04.2012 №11-рп/2012 визначив, що зміни способу та порядку виконання рішення є однією з процесуальних гарантій захисту та відновлення захищених судом прав та інтересів фізичних і юридичних осіб. Зі змісту та призначення інституту зміни способу та порядку виконання рішення, ухвали, постанови вбачається, що він є ефективним процесуальним засобом, який спрямований на гарантування виконання судового рішення. За практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (Рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004). Зміни одного способу та порядку виконання судового рішення на інший пов`язані з обов`язковим його виконанням незалежно від того, яким чином це відбувається - добровільно чи примусово (абзац 1, 3 пункту 3 мотивувальної частини рішення).

Отже, встановлення способу або порядку виконання рішення суду здійснюється за умови наявності обставини, що істотно ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання за встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

При цьому, зміна на підставі ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України способу чи порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права.

Процесуальним законодавством регламентовано повноваження суду змінити порядок та спосіб виконання судового рішення, що був встановлений самим судом при вирішенні спору, проте, при застосуванні зазначеного процесуального інституту, необхідно враховувати, що зміна одного способу виконання судового рішення на інший, не повинна призводити до зміни обсягу зобов`язань боржника, визначених судом, до втручання в його дискреційні повноваження та до виникнення нового спору.

Згідно положень ч. 2ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства Україниу разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2021 у справі №640/1441/20 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ) повторно здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та прийняти рішення щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до норм чинного законодавства України.

Зазначене рішення суду є чітким, зрозумілим і не потребує додатково зміни чи встановлення способу і порядку виконання, відмінного від первинно зазначеного у рішенні.

Аналіз резолютивної частини рішення суду та наведених процесуальних норм дають підстави зробити висновок про те, що зобов`язання, покладені на відповідача цим судовим рішенням, є обраними судом видом захисту порушеного права позивача.

Тобто, суд задовольнив позовні вимоги позивача, обравши необхідний та достатній спосіб захисту прав позивачки.

При цьому, заявником не надано суду жодного належного доказу, який би свідчив про наявність обставин, які ускладнюють виконання судового рішення.

Суд зазначає, що наведені заявником обставини не мають наслідком саме істотного ускладнення виконання судового рішення або неможливість його виконання.

Заявник фактично просить суд змінити зміст резолютивної частини рішення, що не відповідає змісту резолютивної частини, оскільки права позивача були захищені шляхом зобов`язання відповідача та повторно здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 та прийняти рішення щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до норм чинного законодавства України.

Таким чином, суд вважає, що встановлені у цій справі обставини не вказують на неможливість виконання судового рішення у цій справі саме через спосіб захисту, застосований судом при його ухваленні, та не надають достатніх правових підстав для застосування процесуального інституту встановлення порядку і способу виконання судового рішення, регламентованого ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням викладеного, суд робить висновок про необґрунтованість поданої заяви про зміну способу або порядку виконання рішення суду у цій справі та відсутність підстав для її задоволення.

Керуючись ст. ст.14, 245, 370, 372, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення або заміну способу та порядку виконання судового рішення по справі №640/1441/20, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала суду може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку та строки, встановленіст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Лисенко В.І.