Справа № 360/127/25
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року справа №360/127/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Блохіна А.А., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року (головуючий суддя І інстанції Басова Н.М.), складеного у повному обсязі 24 березня 2025 року у м. Дніпро, у справі № 360/127/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов адвоката Котік Олесі Станіславівни в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач 2), в якому позивач просить суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №105236 від 02.12.2024, яким відмовлено ОСОБА_1 в подовженні страхової виплати;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату щомісячних страхових виплат за його заявою від 20.11.2024.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яка виразилась у не поновленні ОСОБА_1 нарахування та виплати страхових виплат.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату страхових виплат за його заявою від 20.11.2024, зареєстровану за №105236, з виплатою усієї суми невиплачених страхових виплат, починаючи з 01.09.2022.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області відмовлено.

Відповідач (Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області) не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та відмовити у задоволені позовних вимог посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що відповідно до інформації Єдиної інформаційно-аналітичної системи Фонду соціального страхування України ОСОБА_1 на обліку у відділеннях УВД ФССУ в Донецькій області та ГУ ПФУ в Донецькій області як отримувач щомісячних страхових виплат не перебував.

За продовженням виплат ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Донецькій області за період з 01.01.2023 по теперішній час не звертався.

02.12.2024 через веб портал електронних послуг Пенсійного фонду України надійшло звернення ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з проханням надати інформацію про причини відмови у продовженні страхових виплат.

Звернення, яке надійшло через портал від 02.12.2024 ВЕБ-05001-Ф-С-24_193789 (вх. №31447/Р-0500-24) було надіслано Головному управлінню Пенсійного фонду України в Луганській області за належністю, оскільки заявник відповідно до заяви як одержувач страхових виплат перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області.

Позивач у позовній заяві зазначає про те, що 20.11.2024 звернувся з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо поновлення виплати регресу, але рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області № 105236 відмовлено в подовженні страхової виплати.

Проте, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області заява ОСОБА_1 не розглядалася, оскільки заява адресована Головному управлінню Пенсійного фонду України в Луганській області.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Позивач є особою з ІІІ групою інвалідності, що підтверджується довідкою серії 12 ААБ №142639.

Відповідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, від 20.11.2019 серія 12ААА № 033312, ступінь втрати професійної працездатності позивача становить 40% з 01.12.2019 та діє безстроково.

Постановою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області від 08.09.2022 № 44037/674080/12502/37 припинено потерпілому ОСОБА_1 щомісячну страхову виплату в розмірі 6886,63 грн на підставі п.6 ч.1 ст.46, ч.2 ст.16 Закону №1105-XIV (невідоме місце мешкання).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 30.05.2024 № 65977 - за результатами проведеного відеоконференцзв`язку 18.03.2024 та опрацювання наданих одержувачем документів, відповідей на поставлені запитання в ході відеоконференції особу ОСОБА_1 встановлено.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 11.11.2024 № 455017 - за результатами проведеного відеоконференцзв`язку 08.11.2024 та опрацювання наданих одержувачем документів, відповідей на поставлені запитання в ході відеоконференції особу ОСОБА_1 встановлено.

20.11.2024 позивач через веб портал Пенсійного фонду України звернувся з заявою, в якій просив поновити страхову виплату.

На заяву від 20.11.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області надано відповідь від 02.12.2024 №1200-0208-8/30723, в якій зазначено, що за розглядом заяви від 20.11.2024 про призначення/перерахунок/продовження виплати у зв`язку з нещасним випадком на виробництві (професійним захворюванням), подану засобами веб-порталу електронних послуг Пенсійного фонду України, яка зареєстрована в підсистемі "Звернення" Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області за № 105236, Головним управлінням 02.12.2024 відмовлено в подовженні страхової виплати.

Матеріалами справи підтверджено, що дійсно Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області (м. Костянтинівка) відмовлено позивачу за заявою від 20.11.2024 (витяг з порталу Пенсійного фонду).

02.12.2024 позивач через веб-портал звернувся з заявою до Головного управління ПФУ в Донецькій області, в якій просив надіслати причину відмови чи інструкцію як правильно подавати заяву.

Листом Головного управління ПФУ в Донецькій області від 02.12.2024 №32713-31447/Р-02/8-0500/24 відповідно до Закону України від 02 жовтня 1996 №393/96-ВР «Про звернення громадян» надіслало на розгляд за належністю звернення ОСОБА_1 , що надійшло через веб-портал (вх. №31447/Р-0500-24), оскільки заявник відповідно до заяви, як одержувач страхових виплат, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фондуУкраїни в Луганській області.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 06.12.2024 № 9317-9586/Р-02/8-1200/24 позивачу було надано роз`яснення стосовно припинення та про порядок продовження щомісячних страхових виплат.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХIV (далі - Закон № 1105-ХIV).

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону № 1105-ХIV (в чинній редакції), страховими виплатами є грошові суми, які уповноважений орган управління виплачує застрахованій особі чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Нарахування та проведення страхових виплат урегульовано у декількох нормативних актах:

1) статті 46 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення;

2) статті 173 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), відповідно до якої шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку;

3) Законі України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі - Закон № 1105-ХІV), який із 01 січня 2015 року діяв в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII та має назву "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", визначає відповідно до Конституції України та основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на момент виникнення спірних правовідносин правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві.

У статті 27 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР "Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 16/98-ВР) передбачено підстави припинення страхових виплат:а) якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості; б) якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність; в) якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи; г) внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов`язків щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування;д) в інших випадках, передбачених законами.

У відповідності до вимог ст. 46 Закону № 1105-ХIV, страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці". Належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини. Страхові виплати за поточний місяць провадяться протягом місяця з дня настання страхового випадку. Доставка і переказ сум, що виплачуються потерпілим, провадяться за рахунок Фонду. За бажанням одержувачів ці суми можуть перераховуватися на їх особові рахунки в банку.

Відтак, враховуючи встановлену протиправність дій відповідача щодо припинення страхових виплат, суд вважає, що обмеження їх виплат будь-яким строком є протиправним.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону № 1105-XIV у чинній редакції передбачено, що 1. здійснення страхових виплат і надання соціальних послуг припиняються: 1) якщо потерпілим є особа, якій оформлено документи для виїзду за кордон на постійне проживання/залишення на постійне проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що страхові виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від реабілітації у сфері охорони здоров`я чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) у разі смерті отримувача страхових виплат; 7) у разі добровільної відмови від страхової виплати потерпілим або особами, які мають право на страхові виплати в разі смерті потерпілого; 8) в інших випадках, передбачених законом.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач є громадянином України, є внутрішньо переміщеною особою, особою з втратою професійної працездатності в розмірі 40 % за професійними захворюваннями безстроково.

Враховуючи викладене, а також встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що припинення виплати позивачу страхових виплат з 01.09.2022 року є безпідставними.

Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року у справі № 360/127/25 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року у справі № 360/127/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 серпня 2025 року.

Судді А.В. Гайдар

А.А. Блохін

І.Д. Компанієць