Справа № 400/4225/25
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2025-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/4225/25

Головуючий в 1 інстанції: Ярощук В.Г.

Час і місце ухвалення: м. Миколаїв

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одеса адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 червня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним рішення від 05.03.2025 № 45; зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача області від 05.03.2025 № 45 щодо відмови у призначені позивачці пенсії за віком;

- зобов`язати відповідача призначити та виплачувати пенсію за віком позивачці з дня звернення із заявою про призначення пенсії 25.02.2025.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 25.02.2025 позивач звернулась до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії за віком. Однак, рішенням відповідача від 05.03.2025 № 45 їй відмовлено у призначені пенсії на тій підставі, що її страховий стаж на день звернення становить 18 років 10 місяців 07 днів, замість необхідних 21 року. На думку позивачки, це рішення є протиправним, оскільки відповідач необґрунтовано не зарахував до її страхового стажу періоди її роботи згідно із трудовою книжкою на території Республіки Казахстан з 01.01.1992 по 31.03.1992 та з 01.04.1992 по 03.10.1994.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 червня 2025 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову в призначенні пенсії від 05.03.2025 № 45.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 25.02.2025 з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні суду.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, подало апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що до страхового стажу позивачки не враховано періоди її роботи на території Республіки Казахстан у зв`язку з тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення (далі Постанова № 1328) передбачено вихід України з Угоди від 13.03.1992. За результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19.06.2023. Тому до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території Республіки Казахстан по 31.12.1991.

Апелянт вказує, що прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є його дискреційними повноваженнями, втручання до яких з боку суду є неприпустимим.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що Згідно із записами №№ 10-12 трудової книжки позивачки НОМЕР_1 позивачка працювала з 04.09.1987 по 03.10.1994 в зернорадгоспі Бтарське (с. Карасу, Карасуський район, Костанайська область, Республіка Казахстан). Вказане також підтверджується Архівною довідкою філії Комунальної державної установи Державний архів Костанайської області управління інформатизації, надання державних послуг і архівів Акимата Костанайської області Карасуський районний державний архів від 18.09.2024 № Р-2.

Відповідно до Архівної довідки філії Комунальної державної установи Державний архів Костанайської області управління інформатизації, надання державних послуг і архівів Акимата Костанайської області Карасуський районний державний архів від 18.09.2024 № Р-2 про заробітну плату позивачка у періоди з січня 1992 року по жовтень 1994 року отримувала заробітну плату (крім лютого, квітня і вересня 1992 року, квітня 1993 року, червня і вересня 1994 року).

25.02.2025 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення йому пенсії за віком.

У зв`язку з тим, що призначення / перерахунок пенсії здійснюється за екстериторіальним принципом, вищенаведена заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, яке 05.03.2025 прийняло рішення № 45 про відмову у призначенні пенсії.

Вказане рішення аргументовано тим, що позивачка не має право на призначення пенсії, оскільки у неї відсутній необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а саме: 21 рік. Страховий стаж для визначення права становить 18 років 10 місяців 07дні. До страхового стажу позивачки не зараховано періоди її роботи на території Республіки Казахстан з 01.01.1992 по 31.03.1992, з 01.04.1992 по 03.10.1994, оскільки з 02.12.2022 набула чинності Постанова № 1328.

Вважаючи вищенаведене рішення про відмову у призначені їй пенсії протиправною, позивачка звернулася до суду з цим позовом. Він переконаний, що відповідачі порушили його право на отримання пенсії за віком.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що органи пенсійного фонду України зобов`язані були зарахувати до страхового стажу позивачки періоди її роботи на території Республіка Казахстан на підставі її трудової книжки, яка велася в Республіці Молдова, та архівних довідок філії Комунальної державної установи Державний архів Костанайської області управління інформатизації, надання державних послуг і архівів Акимата Костанайської області Карасуський районний державний архів від 18.09.2024 № Р-2.

Зобов`язуючи відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії з урахуванням висновків суду, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи наявні у матеріалах справи докази, суд не має можливості достовірно стверджувати, що у разі зарахування до страхового стажу позивачки за період з 01.01.1992 по 03.10.1994, що вона відповідатиме усім умовам, необхідним для призначення їй пенсії віком.

Колегія суддів надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів апелянта виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. (далі Закон № 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Абзацом тридцять шостим статті 1 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування.

Згідно з абзацом першим пункту 1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV цей Закон набирав чинності з 01.01.2004.

Таким чином, страховий стаж за період до 31.12.2003 обчислюється на підставі документів і в порядку, визначених законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, тобто Закону України Про пенсійне забезпечення.

Періоди роботи позивача до 31.12.2003 можуть бути зараховані до страхового стажу лише на підставі документів і в порядку, визначених Законом України Про пенсійне забезпечення.

Згідно з частинами першою та другою статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пунктом а частини третьої статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення визначено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Частиною другою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно з абзацом першим частини третьої статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 (далі Угода від 13.03.1992) обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за період роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Учасниками Угоди від 13.03.1992 були Україна та Республіка Казахстан.

Статтею 13 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що кожен учасник її може вийти із неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди щодо цього учасника припиняється зі спливом 6-ти місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-членів Співдружності, які виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і у випадку її виходу з Угоди держави-члена, на території якого вони проживають.

Відповідно до пункту 1 Постанови № 1328 постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Постанова № 1328 набрала чинності 01.12.2022.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з пунктом b частини першої статті 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, складену 23.05.1969, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.

Таким чином, в Україні обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, на території Республіки Казахстан до 01.12.2022.

Відповідно до статті 2 Угоди Міністерством соціального захисту населення України та Міністерством соціального захисту населення Республіки Казахстан, вчинену 21.09.1995 в м. Алмати (далі Угода від 21.09.1995), ця Угода поширюється на всі види державного пенсійного забезпечення громадян, що встановлені або будуть встановлені законодавством кожної держави.

Пенсійне забезпечення громадян України і громадян Республіки Казахстан та членів їх сімей здійснюється відповідно до законодавства тієї держави, на території якої вони проживають (стаття 4 Угоди від 21.09.1995).

Згідно зі статтею 6 Угоди від 21.09.1995 призначення пенсії проводиться за поданням потрібних документів, які підтверджують право на неї згідно з законодавством держави проживання.

Документи, видані у встановленому порядку на території держав-учасниць цієї Угоди, приймаються без легалізації.

Таким чином, документи, які стосуються призначення пенсії за віком, і які видані на території Республіки Казахстан приймають в Україні без легалізації.

Отже, трудова книжка, яка велася на території Республіки Казахстан, і архівні довідки приймається в Україні без легалізації, і вони є належними документами про підтвердження відповідного стажу роботу і розміру отриманої заробітної плати.

Враховуючи наведене, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, що органи Пенсійного фонду України не зобов`язані були зарахувати до страхового стажу позивачки періоди її роботи на території Республіка Казахстан на підставі її трудової книжки, яка велася в Республіці Молдова, та архівних довідок філії Комунальної державної установи Державний архів Костанайської області управління інформатизації, надання державних послуг і архівів Акимата Костанайської області Карасуський районний державний архів від 18.09.2024 № Р-2.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що позивачка подала органам Пенсійного фонду України належні документи, що підтверджують її стаж роботи (страховий стаж) з 01.01.1992 по 03.10.1994 на території Республіки Казахстан, за наслідком чого, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 05.03.2025 № 45 про відмову у призначенні пенсії є протиправним.

Таким чином, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України

Повний текст постанови складено та підписано 19 серпня 2025 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова