Справа № 500/2720/25
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №500/2720/25
20 серпня 2025 року м. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника відповідача про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення судових витрат в адміністративній справі за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Орендно-приватного підприємства "Острівецьке" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені
У провадженні Тернопільського окружного адміністративного суду перебувала справа №500/2720/25 за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Орендно-приватного підприємства "Острівецьке" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.08.2025 в задоволенні позову Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Орендно-приватного підприємства "Острівецьке" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені відмовлено повністю.

Питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішувалося.

11.08.2025 до суду надійшла заява представника відповідача - адвоката Штогрина Миколи Петровича про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на користь відповідача понесені судові витрати по справі, зокрема на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн, що підтверджується актом виконаних робіт та квитанцією про оплату.

14.08.2025 до суду надійшло письмове заперечення позивача Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №500/2720/25, де просить відмовити в її задоволенні.

Вказує, що кошторисом видатків Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю у 2025 році не передбачено витрати на професійну правничу допомогу. Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю фінансується виключно з державного бюджету тому на такі послуги - кошти не передбачено.

З посиланням на норми чинного законодавства вважає, що заявлена сума витрат на правничу допомогу 5000,00 грн не відповідає реальній складності справи, обсягу здійснених дій адвоката та часу, витраченого на їх виконання. Справу було розглянуто судом першої інстанції за правилами письмового провадження у порядку спрощеного позовного провадження, без проведення судових засідань без складної фактичної чи правової основи. Обставини справи не вимагали проведення багатоетапного аналізу, збору значного обсягу доказів чи активної участі представника, розмір витрат не обґрунтований належним чином.

Сам факт підписання акта приймання наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 27.05.2025 №27/05/2025 не свідчить про реальне понесення витрат, що є обов`язковою умовою для компенсації, відсутні належні докази, що підтверджують здійснення витрат саме в межах цієї справи у передбаченому процесуальному порядку.

Перевіривши доводи заяв учасників справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для ухвалення додаткового рішення з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон №5076-VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. (частина дев`ята статті 139 КАС України).

Відповідно до частини третьої статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

За приписами частини п`ятої статті 143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Як передбачено пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За положеннями частини третьої суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Процесуальним законодавством визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Отже, аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо є неспівмірним (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.08.2022 у справі №520/6658/21).

Для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу матеріали справи містять такі документи:

копію договору №27/05/2025 про надання правничої (правової) допомоги від 27.05.2025, укладеного між адвокатом Штогрин Миколою Петровичем і Орендно-приватному підприємству "Острівецьке" (арк.спр.66);

ордер на надання правничої допомоги Орендно-приватним підприємством "Острівецьке" на підставі договору №27/05/2025 від 27.05.2025 адвокатом Штогрин Миколою Петровичем від 05.06.2025 (арк.спр.69);

свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серії ТР №000415, видане 24.01.2020 Штогрину Миколі Петровичу (арк.спр.106);

акт приймання наданих послуг до договору про надання правової допомоги №27/05/2025 від 27.05.2025, складений 04.08.2025 на суму 5000,00 грн (арк.спр.120)

платіжну інструкцію №307 від 10.06.2025 про оплату ТЗБ Будівельник ПРАТ (арк.спр.120 зворот).

Суд враховує, що згідно із правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Отже, враховуючи приписи частини сьомої статті 139 КАС України витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу цієї справи, суд враховує, що предметом позову було стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.

Суд зазначає, що адміністративні справи такої категорії являються досить поширеними у судовій практиці, із уже сформованими правовими позиціями у подібних правовідносинах. Тому підготовка відзиву на позовну заяву не вимагала надмірного і значного обсягу юридичної (правової) роботи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", заява №71660/11, пункт 95).

Суд вважає за необхідне зазначити, що Верховним Судом сформовано усталену практику з питань стягнення витрат на правничу допомогу. Так, Верховний Суд у постановах від 14 листопада 2019 року у справі №826/15063/18 та від 22 жовтня 2021 року у справі №160/7922/20 виходив з того, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 23.01.2025 у справі №240/32993/23.

Отож, враховуючи складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження), наявність численної судової практики у такій категорії справ, час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг, їх обсяг, виходячи із принципів обґрунтованості їх розміру та співмірності, зважаючи також на подане заперечення позивача щодо заявлених витрат на оплату правничої допомоги, суд дійшов висновку про те, що на користь відповідача за рахунок бюджетних асигнувань позивача необхідно стягнути 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу; решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести відповідач.

Заява представника відповідача підлягає до задоволення частково.

Також суд враховує, що питання стягнення витрат на правничу допомогу із суб`єкта владних повноважень, як позивача, на користь відповідача юридичної особи у разі відмови у задоволенні позову було предметом касаційного розгляду справи №815/3117/18, в якій Верховний Суд постановою від 18.06.2020 залишив без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, у тому числі щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу.

Керуючись статтями 134, 139, 143, 243, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву представника відповідача - адвоката Штогрина Миколи Петровича від 11.08.2025 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення щодо судових витрат у справі №500/2720/25 в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на користь Орендно-приватного підприємства "Острівецьке" судові витрати на професійну правничу допомогу на суму 2000,00 грн.

У задоволенні решти вимог заяви про ухвалення додаткового судового рішення відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст додаткового рішення складено 20 серпня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (місцезнаходження: вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46021, );

відповідач:

- Орендно-приватне підприємство "Острівецьке" (місцезнаходження: с. Острівець, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 48107, ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.