Справа № 200/6227/25
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2025-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

22 серпня 2025 року Справа №200/6227/25

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голошивець І.О., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, за його позовом до відповідача 1: ІНФОРМАЦІЯ_1 , до відповідача 2: Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу відповідача 1 №89 від 14.07.2025 року, про визнання протиправним та скасування наказу відповідача 2 та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідача 1: ІНФОРМАЦІЯ_1 , до відповідача 2: Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 89 від 14.07.2025 про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації в особливий період, та направлення для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) про зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та про призначення солдата ОСОБА_1 на посаду у військовій частині НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти наказ про звільнення ОСОБА_1 з військової служби та виключити його зі списків особового складу військової частини.

Разом із позовною заявою до Донецького окружного адміністративного суду надійшла заява позивача про забезпечення позову.

Заява позивача була вмотивована наступним: - «В обґрунтування позовних вимог вказано, що Позивач не підлягав призову на військову службу по мобілізації у зв`язку з наявністю підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзаца 13 п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Проте, посадовими особами відповідачів були вчинені протиправні дії щодо призову ОСОБА_1 на військову службу та направлення його для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 . […]. Наданими до матеріалів позовної заяви підтверджуються, що 10.07.2025 ОСОБА_1 подано особисто заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку з наявністю батька з інвалідністю 2 групи. Однак, 14.07.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено наказ № 89 про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації та відправку до військової частини НОМЕР_2 (згідно наказу), однак фактично ОСОБА_1 доставлений до військової частини НОМЕР_1 , де по теперішній час і знаходиться. Таким чином, на момент винесення начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 наказу про призов та направлення ОСОБА_1 для проходження військової служби за мобілізацією, у відповідності до вимог статті 23 Закону №3543-ХІІ, позивач мав право на відстрочку від призову на військову службу, а отже не підлягав призову на військову службу під час мобілізації. Крім того, подано заяву про незгоду з постановою військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак в порушення вимог п.72 Постанови КМУ № 560 від 16.05.2024 останній не спрямований до обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для проходження військово-лікарської комісії. На даний час, ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та проходить базову військової підготовку. Позивач наголошує, що по закінченню базової військової підготовки має бути повернутися у військову частину НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби, в тому числі для виконання бойових розпоряджень на лінію бойового зіткнення, що в свою чергу може істотно ускладнити чи унеможливити поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. […]. Таким чином, враховуючи наведені обставини, подальші переміщення ОСОБА_1 до інших військових частин можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення прав позивача в разі задоволення позову. Натомість заборона в/ч НОМЕР_1 вчиняти дії з переміщення позивача за межі пункту постійної дислокації військової частини для проходження військової служби в тому числі в зоні бойових дій до набрання законної сили рішенням за заявленим позовом не завдасть шкоди чиїм небудь інтересам. Оскільки, правомірність оскаржуваних наказів відповідачів з питання призову позивача на військову службу підлягає дослідженню лише під час судового розгляду по суті адміністративної справи, позивач вважає, що захід забезпечення адміністративного позову, про який він у своїй заяві просить, в частині заборони Військовій частині НОМЕР_3 в особі її посадових осіб після проходження базової військової підготовки вчиняти дії ОСОБА_1 , переміщувати, переводити, відряджати за межі пункту постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 чи до будь-якої іншої військової частини/навчального центру, та/або до іншого місця служби до набрання законної сили рішення суду, відповідає предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до винесення остаточного рішення у справі.».

В своїй заяві про забезпечення позову, позивач у прохальній її частині, просив суд вжити заходи забезпечення адміністративного позову шляхом заборони Військовій частині НОМЕР_1 в особі її посадових осіб після проходження базової військової підготовки вчиняти дії щодо ОСОБА_1 , переміщувати, переводити, відряджати за межі пункту постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 , в тому числі в зону бойових дій, чи до будь-якої іншої військової частини/навчального центру, та/або до іншого місця служби до набрання законної сили рішенням суду у справі.

Проаналізувавши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали позовної заяви суд зазначає наступне.

Статтею 152 Кодексу адміністративного судочинства України визначено зміст і форму заяви про забезпечення позову. Так, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Вичерпний перелік підстав забезпечення позову визначений частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є достатнє обґрунтування того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що відповідно до п.3 ч.1 ст.152 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ», за змістом яких при розгляді заяв про забезпечення позову суд має навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову. Суд також враховує співмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Статтею 151 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено вичерпний перелік заходів забезпечення позову, відповідно до якого позов може бути забезпечено шляхом:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Наведеною вище нормою процесуального закону передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення позову і суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Вирішуючи питання про доцільність вжиття заходів про забезпечення позову суд виходить з того, що умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майнові інтереси та/або права позивача будуть погіршені, порушені і на момент виконання рішення суду, у разі задоволення позову, їх слід буде відновити шляхом вчинення певних дій.

Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі № 826/16888/18 вказав, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Заявник обов`язково повинен обґрунтувати свою заяву і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді такої заяви покладається виключно на заявника.

Як зазначає сам заявник, він не погоджується із наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №89 від 14.07.2025, яким мобілізовано позивача та наказом військової частини НОМЕР_1 з 14.07.2025 прийнято на військову службу під час мобілізації.

Натомість, у заяві про забезпечення позову позивач просить суд заборонити військовій частині НОМЕР_1 вчиняти дії щодо переміщення, переведення, відрядження позивача за межі пункту постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 , в тому числі в зону бойових дій, чи до будь-якої іншої військової частини/навчального центру, та/або до іншого місця служби до набрання законної сили рішенням суду у справі.

Верховний Суд у постанові від 03.05.2023 у справі № 640/15534/22 вказав, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Отже, фактичні обставини справи, в тому числі питання щодо правомірності/неправомірності дій та рішень відповідачів на які посилається позивач, підлягають встановленню і доведенню на підставі зібраних у справі доказів та аналізу норм права, що регулюють спірні правовідносини, під час вирішення справи по суті.

Необхідно зазначити, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Так, заява про забезпечення позову містить тільки загальні покликання на протиправність дій відповідача 1 щодо призову позивача на військову службу, проте суду не надано жодних доказів протиправності дій, рішень чи бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 та доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Варто звернути увагу, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

У подальшому воєнний стан був неодноразово продовжений і триває, у тому числі й на час розгляду заяви про забезпечення позову.

Так, ч. 3 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України доповнено п. 10 згідно із Законом України «Про внесення зміни до частини третьої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України щодо забезпечення позову у виді зупинення наказу або розпорядження командира (начальника) під час воєнного стану чи в бойовій обстановці» № 2359-IX від 08.07.2022, відповідно до якого не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Отже, процесуальний закон містить пряму заборону вживати заходи забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Як зазначено вище, позивач просить забезпечити позов шляхом заборони переміщення позивача до іншого місця служби або військової частини під час дії воєнного стану.

У свою чергу, переміщення військовослужбовця з однієї військової частини до іншої здійснюється на підставі розпорядчого документа командира, це - наказ чи розпорядження.

Беручи до уваги наведені вище обставини, суд дійшов висновку, що обраний заявником вид забезпечення позову, за своїм змістом є фактично забороною вчиняти дії щодо виконання відповідних наказів, які можуть бути видані командиром військової частини в майбутньому, що відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, не допускається в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, відсутні передбачені ч. 1 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для вжиття заходів забезпечення позову у запропонований заявником спосіб, тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Згідно з ч. 5 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 8 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Керуючись статтями 150-154, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, за його позовом до відповідача 1: ІНФОРМАЦІЯ_1 , до відповідача 2: Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу відповідача 1 №89 від 14.07.2025 року, про визнання протиправним та скасування наказу відповідача 2 та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя І.О. Голошивець