Справа № 300/3176/25
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2025-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" серпня 2025 р. справа № 300/3176/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо не розгляду поданої 27.12.2024 з пакетом документів заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період із підтвердними документами на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як особи, що не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути та задовольнити заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 27.12.2024 звернувся до відповідача із заявою та підтверджуючими документами про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (оскільки мати є особою з інвалідністю ІІ групи). Проте, за доводами позивача, всупереч усім розумним термінам розгляду заяви про відстрочку посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 не надано жодної відповіді (ні про задоволення, ні про відмову у задоволенні поданої заяви) ні поштовим, ні телефонним, ні електронним зв`язком. На переконання позивача, така поведінка відповідача має ознаки протиправної бездіяльності щодо не розгляду заяви позивача, яка не відповідає нормам закону.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
ІНФОРМАЦІЯ_2 скеровано суду відзив на позовну заяву, який зареєстровано судом 29.05.2024 та у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зазначено, що від позивача 30.12.2024 за вх. №9541 засобами поштового зв`язку надійшла заява про надання відстрочки на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону №3543, до якої надано відповідний пакет документів. Заява позивача була винесена на розгляд комісії 03.01.2025 за результатами розгляду якої встановлено відсутність документів, які б підтверджували факт розлучення батьків позивача ОСОБА_2 з ОСОБА_3 та документів неможливості ОСОБА_3 утримувати ОСОБА_2 . Окрім цього, позивачем не надано документів того, що ОСОБА_3 є військовозобов`язаним та заяву матері про те, що з числа військовозобов`язаних членів сім`я вона обрає позивача. Вказаної інформації встановити комісією не вдалося, у зв`язку з чим протокольним рішення позивачу відмовлено в наданні відстрочки. Після прийнятого комісією рішення, ІНФОРМАЦІЯ_2 сформовано повідомлення про відмову в наданні відстрочки №30 від 03.01.2025, в якому повідомлено про причини відмови. Також представник відповідача зазначив, що у подальшому ІНФОРМАЦІЯ_2 вчинялися спроби повідомити позивача про прийняте рішення засобами телефонного зв`язку, проте додзвонитися до позивача не вдалося. Окрім цього, у зв`язку з вкрай обмеженим фінансування на поштовий зв`язок, надіслати позивачу повідомлення засобами поштового зв`язку не представилося можливим. З огляду на викладені обставини, відповідач вважає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 вчинено усіх можливих заходів повідомлення позивача про прийняте рішення. З огляду на викладене, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити (а.с. 42-45).
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, зазначає наступне.
Як встановлено судом з матеріалів справи, позивач засобами поштового зв`язку цінним листом з описом вкладення звернувся до відповідача із заявою від 27.12.2024 про отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (а.с. 14), до якої долучив документи за переліком, а саме:
нотаріально завірену копію паспорта ОСОБА_1 (а.с. 12-13);
нотаріально завірену копію паспорта матері ОСОБА_2 (а.с. 23-28);
нотаріально завірену копію тимчасового посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_1 №8/211 від 15.05.2019 (а.с. 34);
нотаріально завірену копію довідки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ №748041 ОСОБА_2 (а.с. 31-32);
нотаріально завірену копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 із зазначенням матері ОСОБА_2 та батька ОСОБА_3 (а.с. 30);
нотаріально завірену копію картки платника податків ОСОБА_2 (а.с. 29);
витяг з реєстру територіальної громади від 26.12.2024 щодо ОСОБА_1 (а.с. 21);
витяг з реєстру територіальної громади від 26.12.2024 щодо ОСОБА_2 (а.с. 20);
витяг з ОСОБА_4 (а.с. 19).
Заява позивача разом із доданими документами отримана відповідачем 30.12.2024, що підтверджується трекінгом відстеження поштового відправлення (а.с. 15), а також підтверджується відповідачем у відзиві.
Надалі, як свідчать матеріали справи, подана позивачем заява винесена на розгляд комісії та 03.01.2025 за результатами розгляду якої протокольним рішення позивачу відмовлено в наданні відстрочки.
Так, після прийнятого комісією рішення, ІНФОРМАЦІЯ_2 сформовано повідомлення про відмову в наданні відстрочки №30 від 03.01.2025, в якому повідомлено про причини відмови: не надано документів, що підтверджують неможливість іншої особи, а саме батька заявника ОСОБА_3 утримувати мати заявника ОСОБА_2 , а саме: довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, або документ, що підтверджує перебування під арештом (крім домашнього арешту), або відбування покарання у вигляді обмеження волі, що передбачено додатком 5 до постанови КМУ від 16.05.2024 №560 (а.с. 49).
Однак, як зазначає відповідач, таке повідомлення не направлялось позивачу через вкрай обмежене фінансування на поштовий зв`язок, у зв`язку із чим ІНФОРМАЦІЯ_2 вчинялися спроби повідомити позивача про прийняте рішення засобами телефонного зв`язку, проте додзвонитися до позивача не вдалося.
Не тримавши від відповідача жодної відповіді на подану заяву та вважаючи таке протиправною бездіяльністю відповідача щодо не розгляду заяви, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено та наразі триває.
Таким чином, на дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (в редакції станом на час виникнення спірних відносин, надалі Закон №389-VIII).
Окрім того, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі Закон №3543-XII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначено засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Так, статтею 1 Закону №3543-XII визначено, що мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 23 Закону №3543-XII визначені категорії громадян, для яких встановлена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Так, згідно пункту 13 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.
Тобто, саме під час мобілізації військовозобов`язані, які, зокрема, мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи, не підлягають призову на військову службу, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати.
При цьому, суд зауважує, що згідно з пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки). Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.
Відповідно до абзацу 9 пункту 11 Положення №154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
Пунктом 12 Положення №154 визначено, що керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що до повноважень територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить оформлення військовозобов`язаним відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 №3633-IX було внесено зміни до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які набрали чинності 18.05.2024, зокрема статтю 22 Закону викладено в новій редакції. Так, новою редакцією статті 22 передбачено, зокрема, що «Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України».
Так, Кабінет Міністрів України, на виконання вказаної норми, 16.05.2024 прийняв Постанову №560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» (надалі Порядок №560).
Відповідно до п. 56 Порядку №560, відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Пунктом 57 Порядку №560 передбачено, що для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:
голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);
члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Відповідно до п. 58 Порядку №560, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлятися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на відстрочку з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (пункт 59 Порядку №560).
Згідно з пунктом 60 Порядку №560, комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади. На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом. Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення. У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку. До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Отже, наведеними нормами визначено, що військовозобов`язаний має право на особисте подання на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяви за встановленою формою з доданими до неї документами, які підтверджують право на відстрочку, а комісії, утворені при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період зобов`язані, зокрема, вивчити отриману заяву та додані до неї документи, оцінити законність підстав для надання відстрочки, й фактично розглянути такі документи протягом семи днів з дати їх надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади. Така комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки, що оформляються протоколом. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за встановленою формою.
Як вбачається з наявних у справі матеріалів, заява ОСОБА_1 від 27.12.2024 отримана відповідачем 30.12.2024.
При цьому, з повідомлення №30 від 03.01.2025 вбачається, що відповідачем розглянуто заяву позивача та додані до неї документи та протоколом від 03.01.2025 №1/2025 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (а.с. 49). Підставою значиться: не надання документів, що підтверджують неможливість іншої особи, а саме батька заявника ОСОБА_3 утримувати мати заявника ОСОБА_2 , а саме: довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, або документ, що підтверджує перебування під арештом (крім домашнього арешту), або відбування покарання у вигляді обмеження волі, що передбачено додатком 5 до постанови КМУ від 16.05.2024 №560.
Таким чином, суд встановив, що в даному випадку відсутня бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви позивача від 27.12.2024, оскільки фактично вона є розглянутою та за результатами такого розгляду прийняте відповідне рішення.
У зв`язку із цим, у задоволенні позовної вимоги щодо протиправності бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо не розгляду поданої 27.12.2024 з пакетом документів слід відмовити.
При цьому, суд бере до уваги доводи відповідача про вкрай обмежене фінансування на поштовий зв`язок, що унеможливило направлення відповідного повідомлення позивачу, оскільки вимогами пункту 60 Порядку №560 передбачено альтернативні засоби повідомлення про прийняте рішення, зокрема, окрім поштового зв`язку, про прийняте комісією рішення відповідач має право повідомляти засобами телефонного чи електронного зв`язку.
Так, суд зауважує, що позивач у заяві від 27.12.2024 зазначив свій контактний номер телефону (а.с. 14), на які відповідач здійснював спроби зателефонувати.
При цьому, суд зауважує, що позивач, який не відповідає на телефонні дзвінки по номеру телефону, який ним вказано як контактний, як ініціатор надання йому відстрочки, також має право цікавитись результатом розгляду його звернення, проте, матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 з метою отримання інформації про результат розгляду його заяви звертався до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Щодо позовної вимоги зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.
Так, судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою від 27.12.2024, в якій просив надати йому відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією у зв`язку з тим, що він має матір із числа осіб з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується Довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААВ №748041 (а.с. 31-32).
Суд зауважує, що згаданим документом (Довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААВ №748041), який міститься в переліку документів визначених Додатком 5 до постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, підтверджується, що мати позивача є інвалідом ІІ групи.
Водночас, суд зауважує, що серед долучених позивачем документів до заяви від 27.12.2024, містяться:
копія паспорта матері ОСОБА_2 , в якому на десятій сторінці міститься штамп про підтвердження реєстрації шлюбу із ОСОБА_3 (а.с. 27). При цьому, жодних відміток про розірвання шлюбу у паспорті не міститься;
копія свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 із зазначенням матері ОСОБА_2 та батька ОСОБА_3 (а.с. 30).
Таким чином, суд зауважує, що доданими документами підтверджується наявність двох осіб, які відповідно до закону зобов`язані утримувати ОСОБА_2 , зокрема такими є позивач та його батько.
В той же час, позивачем до поданої заяви не додано заяву матері за формою у відповідності до законодавства із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові особи, яку вона обирає для здійснення свого утримання, з якої можна було б встановити, що саме позивача остання обирає для такого утримання.
При цьому, враховуючи вищенаведене, суд відхиляє доводи позивача про те, що його мати ОСОБА_2 розлучена та не проживає із його батьком ОСОБА_3 , оскільки матеріалами справи підтверджується протилежне.
Отже, суд дійшов висновку про відсутність в даному випадку підстав для надання відстрочки позивачу на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII.
З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач правомірно відмовив в наданні відстрочки ОСОБА_1 у зв`язку із не наданням документів, що підтверджують неможливість іншої особи, а саме батька заявника ОСОБА_3 утримувати мати заявника ОСОБА_2 , тобто, як суб`єкт владних повноважень, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, відтак підстави для задоволення позову відсутні.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідач діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги не підлягають до задоволення.
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України судом не вирішується.
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
у задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Відповідачу рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.