Справа № 280/6697/25
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

19 серпня 2025 року Справа № 280/6697/25 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Стрельнікова Н.В., перевіривши матеріали позовної заяви

Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Запорізькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі-відповідач), у якому позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДПС У ЗАПОРІЗЬКІЙ ОБЛАСТІ щодо реєстрації ОСОБА_1 на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2025 року, другої групи зі ставкою 20% та зобов`язати ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДПС У ЗАПОРІЗЬКІЙ ОБЛАСТІ зареєструвати з 01.01.2025.

Ухвалою судді від 06.08.2025 позовну заяву у справі залишено без руху та наданий позивачу строк 10 днів з моменту отримання цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду оформленої у відповідності до статті 167 КАС України /або обґрунтувань за яких позивач вважає, що строк звернення до суду у відповідній частині не пропущений, разом із доказами на підтвердження таких обставин.

Згідно наявною в матеріалах справи довідки про доставку електронного листа документ в електронному вигляді, а саме ухвала про залишення позовної заяви без руху була надіслана представнику позивача Мормуль П.В. позивача в його електронний кабінет та доставлено 07.80.2025.

Останні день для усунення недоліків припадає на 18.08.2025 .

08.08.2025 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, у якій зазначено, що позивач вважає, що строки на звернення до адміністративного суду не пропущені з огляду на наступне. Предметом позовних вимог зазначених у позовній заяві є, зокрема, визнання протиправною бездіяльності Відповідача, яка полягає у не реєстрації Позивача платником податків на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2025 року, другої групи зі ставкою 20%.

Вказана бездіяльність, розпочалась з дати отримання Відповідачем листа Позивача від 14.02.2025 року і триває по теперішній час. У Позивача відсутні докази, що Відповідач умисно не зареєстрував Позивача платником податків на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2025 року, другої групи зі ставкою 20% після отримання відомостей за №000703637 щодо державної реєстрації Позивача (лист Відповідача від 14.03.2025), в яких за твердженнями Відповідача були відсутні відомості щодо обрання спрощеної системи оподаткування. В країні триває повномасштабна війна з російською федерацією. Дійсно в кінці грудня 2024 року на державні реєстри України була вчинена потужна кібератака за наслідками якої вказані реєстри не працювали довгий час. Враховуючи викладене, Позивач не може достеменно стверджувати, що Відповідач отримав заяву Позивача з усіма необхідними відомостями щодо обрання системи оподаткування. Проте, Позивач звернувся до Відповідача з письмовою заявою від 14.02.2025 до якої додав лист Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради №С-019 від 07.02.2025 року в якому є підтвердження, що Позивач в своїй заяві про державну реєстрації фізичної особи-підприємця через портал «Дія» зазначив інформацію про обрання системи оподаткування, а саме обрав спрощену систему оподаткування з 01.01.2025 року, другу групу, 20%. Таким чином, Відповідач починаю з 14.02.2025 року достеменно знав, що Позивач подаючи через портал «Дія» заяву щодо державної реєстрації фізичної особи- підприємця №12024 вказав відомості про обрання спрощеної системи оподаткування з 01.01.2025 року, другої групи зі ставкою 20%. Підсумовуючи вищевикладене, подана позовна заява містить відомості, що Відповідач порушив права та законі інтереси Позивач починаючи саме з 14.02.2025. Враховуючи вищевказане просив відкрити провадження у справ.

Розглянувши у подане клопотання суддя дійшов наступного висновку.

Особливості строків звернення до адміністративного суду врегульовані ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), частиною 1 якої передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частинами другою, четвертою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства, пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії).

Суддя наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Отже, законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, при визначенні початку перебігу строку звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися про дійсний стан свого права (інтересу) не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

В свою чергу позивач у позові зазначає, що «18.12.2024 через портал «Дія» подав заяву щодо державної реєстрації фізичної особи-підприємця №1549412- 18122024 обравши прощену систему оподаткування з 01.01.2025 , другу групу платника єдиного податку зі ставкою єдиного податку 20%. По незалежним від Позивача обставинам, ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДПС У ЗАПОРІЗЬКІЙ ОБЛАСТІ не зареєстрував Позивача на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2025 року, другої групи зі ставкою 20%, а зареєстрував платником податків на загальній системі оподаткування.»

Тому суддя приходить до переконання, що з 01.01.2025, позивач вважається таким, що повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів, проте, до адміністративного суду із вказаним позовом звернувся лише 01.08.2025 (дата формування документа в системі «Електронний суд»), тобто з пропуском строку, встановленого ст. 122 КАС України.

Доказів в обґрунтування викладеного, що через кібератаку держані реєстри України не працювали суду не надано (повідомлення на сайті Міністерства юстиції України, органів ДПС тощо. Крім того, представником позивача не конкретизовано які саме реєстри не працювали, який саме довгий час, а саме протягом якого строку ( день, тиждень, місяць, рік), що є абстрактним посиланням.

Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк, демонструючи свою необізнаність підстав щодо не реєстрації тощо звернулась до відповідного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Так, позивач (у разі якщо не зав чи зареєстровано його на спрощеній системі з 01.01.2025) без зайвих зволікань, в розумний строк, мав реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення відповідача, на підставі якого було здійснено чи не здійснено реставрацію, проте позивач звернувся до відповідача із вказаним запитом лише через півтора місяця.

Отже, посилання представника позивача про те, що позивач дізнався про порушення своїх прав лише у з 14.02.2025 , суддя відхиляє, оскільки звернення позивача у лютому 2025 року до відповідача не свідчить про дату коли позивач дізнався про порушення своїх прав, а лише свідчить про те коли позивач почав вчиняти дії спрямовані на захист таких прав і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

Також, суддя зауважує, що учасники справи зобов`язанні діяти вчасно та в належний спосіб, у зв`язку з чим, будь-які зволікання останніх не свідчать про намір добросовісної реалізації права на звернення до суду.

Отже до суду не надано обґрунтувань та доказів наявності обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та /або пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій для звернення до суду із вказаним позовом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді.

Дана позиція суду узгоджується з постановою Верховного Суду від 31.03.2020 по справі № 807/235/16 (адміністративне провадження № К/9901/49805/18).

Враховуючи вищевикладене, суддя приходить до висновку, що позивачем не зазначено жодних обставини які б свідчили, що позивач не міг вчинити процесуальні дії у строк, та обставин які є об`єктивно непереборними або не залежали від волевиявлення особи та пов`язані з дійсно істотною перешкодою для своєчасного вчинення процесуальних дій, а отже, викладене у клопотання не може бути визнано судом як поважні причини пропуску строку звернення до суду, оскільки вказане не свідчить про наявність об`єктивних обставин, що унеможливлювали звернення до суду з позовом вчасно.

З урахуванням наведеного, слід зазначити, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Згідно з ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Станом на 19.08.2025 до суду не надходило інших документів на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху. Також від позивача або його представника до суду не надходило заяв та клопотань про продовження процесуального строку для усунення недоліків позовної заяви.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до ч.5 ст. 169 КАС України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Враховуючи, що позивачем не усунено недоліки позовної заяви та подане клопотання не містить зазначення поважних підстав для поновлення строку звернення до суду з вказаним позовом, які є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, та викладене у ній не спростовує початок перебігу строку звернення до суду, суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення такої заяви та наявність підстав для повернення позовної заяви.

Згідно ч.8 ст.169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 161, 169, 240, 241, 246, 248 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання позивача -відмовити.

Позовну заяву Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу разом з доданими до неї документами.

Ухвала суду набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки, передбачені ст.ст. 293, 294, 295, 296 КАС України.

Суддя Н.В. Стрельнікова