Справа № 500/3681/25
Суддя: Грицюк Роман Петрович
Дата ухвалення: 2025-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3681/25

21 серпня 2025 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Грицюка Р.П., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, у якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17.12.2024 № 86 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.04.1983, а саме: з 01.09.1981 по 09.03.1983, з 21.12.2001 по 24.12.2002, періоди провадження підприємницької діяльності з 03.04.2000 по 31.12.2002, з 01.01.2010 по 31.12.2011, з 10.12.2021 по 31.12.2021, з 01.10.2022 по 30.09.2024, з 01.01.2003 по 31.12.2005, з 01.03.2022 по 30.09.2022 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 12.12.2024 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком. Надалі за принципом екстериторіальності заяву була розглянута Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - Відповідач).

Відповідачем прийнято рішення від 17.12.2024 № 86 щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу роботи.

Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, а тому звернулася до суду із даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 24.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач скористався своїм правом для подання відзиву на позовну заяву, зазначивши, що необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону, для призначення пенсії позивачці становить 31 рік. Страховий стаж заявниці становить 25 років 01 місяць 05 днів. Страховий стаж заявниці для визначення права становить 26 років 05 місяців 20 днів.

Також відповідач повідомляє про результати розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано:

-період роботи з 01.09.1981 по 09.03.1983, оскільки запис внесено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 20.06.1974 № 162, а саме: відсутня дата видачі диплому;

-період роботи з 21.12.2001 по 24.12.2002, оскільки відсутня інформація про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного загальнообов`язковою державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5;

- до страхового стажу не зараховано періоди провадження підприємницької діяльності згідно довідки Головного управління державної податкової служби в Тернопільській області від 05.12.2024 № 1459/19-00-24-10: з 03.04.2000 по 31.12.2002 з 01.01.2010 по 31.12.2011, 10.12.2021 по 31.12.2021, з 01.10.2022 по 30.09.2024 на загальній системі оподаткування, оскільки відсутня інформація про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5; періоди з 01.01.2003 по 31.12.2005, з 01.03.2022 по 30.09.2022 на спрощеній системі оподаткування, оскільки відсутня інформація про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5. Підприємець..

Інших заяв, в тому числі по суті справи, на адресу суду не надходило.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами. Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

12 грудня 2024 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та надала всі необхідні документи, що підтверджують страховий стаж.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17.12.2024 № 86 у призначенні пенсії позивачу відмовлено у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З даного рішення також слідує те, що пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі -Закон) становить 60 років. Вік заявниці 60 років. Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону становить 31 рік.

У разі відсутності, починаючи з 01 січня 2018 року, страхового стажу передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року від 24 до 34 років.

У разі відсутності, починаючи з 01 січня 2019 року, страхового стажу передбаченого частиною першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років мають особи за наявності страхового стажу: починаючи 01 січня 2028 року від 15 до 25 років

Страховий стаж заявниці становить 25 років 01 місяць 05 днів. Страховий стаж заявниці для визначення права становить 26 років 05 місяців 20 днів.

Також відповідач повідомляє про результати розгляду документів, доданих до заяви (трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.04.1983) до страхового стажу не зараховано:

-період роботи з 01.09.1981 по 09.03.1983, оскільки запис внесено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 20.06.1974 № 162, а саме: відсутня дата видачі диплому;

-період роботи з 21.12.2001 по 24.12.2002, оскільки відсутня інформація про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного загальнообов`язковою державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5;

- до страхового стажу не зараховано періоди провадження підприємницької діяльності згідно довідки Головного управління державної податкової служби в Тернопільській області від 05.12.2024 № 1459/19-00-24-10:

- періоди з 03.04.2000 по 31.12.2002 з 01.01.2010 по 31.12.2011, 10.12.2021 по 31.12.2021, з 01.10.2022 по 30.09.2024 на загальній системі оподаткування, оскільки відсутня інформація про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5;

-періоди з 01.01.2003 по 31.12.2005, з 01.03.2022 по 30.09.2022 на спрощеній системі оподаткування, оскільки відсутня інформація про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5. Підприємець.

Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення № 86 від 17.12.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону за відсутності необхідного страхового стажу- 31 рік. Дата з якої заявниця матиме право на пенсійну виплату 18.09.2027.

Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Згідно із ч.1 ст.8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної систем мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із даним Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою ст.24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності даним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із ч.1 ст.26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

В силу статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно із статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637.

Так, з трудової книжки позивача від 05.04.1983 серії НОМЕР_1 встановлено, що в ній містяться записи на підтвердження спірних періодів записи, а саме:

- навчалась в Львівському ТУ-57 по спеціальності кресляра-конструктора з 01.09.1981 по 31.03.1983 (запис №1);

- 21.12.2001 прийнята на роботу директором Борсуківського ПЗП Лановецького Рай СТ (запис №15);

- 24.12.2002 звільнена з роботи по згоді сторін (ст. 36 п. 1 КЗпП України) (запис №16).

Так, в оскарженому рішенні відповідачем не враховано: період роботи з 01.09.1981 по 09.03.1983, оскільки запис внесено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 20.06.1974 № 162, а саме: відсутня дата видачі диплому;

- період роботи з 21.12.2001 по 24.12.2002, оскільки відсутня інформація про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного загальнообов`язковою державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5;

- до страхового стажу не зараховано періоди провадження підприємницької діяльності згідно довідки Головного управління державної податкової служби в Тернопільській області від 05.12.2024 № 1459/19-00-24-10: періоди з 03.04.2000 по 31.12.2002 з 01.01.2010 по 31.12.2011,10.12.2021 по 31.12.2021, з 01.10.2022 по 30.09.2024 на загальній системі оподаткування, оскільки відсутня інформація про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5;

- періоди з 01.01.2003 по 31.12.2005, з 01.03.2022 по 30.09.2022 на спрощеній системі оподаткування, оскільки відсутня інформація про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5. Підприємець.

Щодо не зарахування періоду роботи з 01.09.1981 по 09.03.1983, оскільки запис внесено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 20.06.1974 № 162, а саме: відсутня дата видачі диплому та щодо періоду роботи з 21.12.2001 по 24.12.2002 і відсутня інформація про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного загальнообов`язковою державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5, суд зазначає наступне.

Частиною третьою ст. 44 Закону №1058 передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Також суд зазначає про те, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Подібна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 року у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Відтак, на думку суду, дії відповідача щодо не зарахування стажу лише через формальні неточності є протиправними.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому його безпідставно не взято до уваги відповідачами при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.

Таким чином відповідач протиправно не врахував означений період до страхового стажу позивача. Відповідно відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів трудової діяльності для проведення перерахунку пенсії є необґрунтованим та таким, що прийнято без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи.

Суд вважає, що у спірному випадку відповідач не перевірив записи у трудовій книжці позивача, натомість не зарахував спірні періоди роботи позивача без обґрунтованих підстав, пославшись лише на формальні неточності у записах.

Таким чином, позивач не несе відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Головним управлінням ПФУ в Одеській області не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а та від 17.07.2018 у справі №220/989/17.

Як було наголошено раніше, що основним документом є трудова книжка.

Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).

Пунктом 2.1 Порядку №22-1, передбачено перелік документів, що додаються до заяви для призначення пенсії.

Пунктом 4.2 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку №22-1 встановлено, що при прийманні документів працівник сервісного центру:

ідентифікує заявника (його представника);

надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

з`ясовує наявність у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал;

видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;

повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За п.4.7 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Крім того, суд зазначає, що згідно із пунктом 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається, що Пенсійний фонд, під час вирішення питання щодо призначення пенсії, зобов`язаний збирати, перевіряти певні обставини та відомості, які необхідні для вирішення питання щодо призначення пенсії, для чого останньому надається тримісячний термін.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач, при вирішення питання про призначення пенсії позивачу, не дотримався справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, оскільки не використав надані законом повноваження для з`ясування тих чи інших обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Щодо не врахування періоду здійснення підприємницької діяльності, оскільки відсутні дані про особу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено вище, відповідно до абзацу 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне, пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22- 1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі Порядок №22-1).

Абзацом 4 підпункту 2 пункту-2.1. Порядку №22-1 встановлено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за Спрощеною системою оподаткування.

Таким чином, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу періоду здійснення особою підприємницької діяльності є сплата страхових внесків (єдиного внеску).

Пунктом 2 частини першої статті 11 Закону №1058-IV встановлено, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:

1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

2) з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

3) з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно із пунктом 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 р. № 637, час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 01 травня 1993 року, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток № 1).

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 р. №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-11 (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

З огляду на таке правове регулювання, до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме:

- до 01 травня 1993 року час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків;

- до 01 січня 1998 року підтверджується спеціальним торговим патентом, патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків;

- з 01 січня 1998 року до 01 січня 2004 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб підприємців, якщо вони підтвердженні довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування; сплатою фіксованого податку (патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян); спеціальним торговим Патентом; свідоцтвом про сплату єдиного податку: довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; а з 01 липня 2000 додатково лише за умови сплати страхових внесків.

Позивачем на підтвердження здійснення підприємницької діяльності надано свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 №417772 від 03.04.2000, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 18.12.2014.

Також на підставі матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до довідки від 05.12.2024 виданої Головним управлінням ДПС в Тернопільській області підтверджується, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) перебуває на обліку як суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа та є платником податків. Згідно поданої податкової звітності та бази АІС «ПОДАТКИ» за період з 03.04.2000 по 23.08.2018 (дата припинення ФОП) перебувала на:

За період з 03.04.2000 року по 23.08.2018 року перебувала на:

03.04.2000 по 31.12.2002 - платник загальної системи оподаткування; 01.01.2003 по 31.12.2008 - платник спрощеної системи оподаткування, 01.01.2009 по 23.08.2018 - платник загальної системи оподаткування; за період з 10.12.2021 (дата реєстрації ФОП) по 30.09.2024 перебуває на:

10.12.2021 по 31.12.2021 - платник загальної системи оподаткування;

01.01.2022 по 30.09.2022 - платник спрощеної системи оподаткування;

01.10.2022 по 30.09.2024 - платник загальної системи оподаткування.

Також ГУ ДПС у Тернопільській області повідомило про те, що відповідно до вимог наказу Міністерства фінансів України від 12.04.2012 № 578/5 "Про затвердження Переліку типових документів, що створюються під час діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів" особові рахунки платників податків в податкових органах зберігаються 5 років.

На запит представника позивача Головним управлінням ДПС в Тернопільській області було надано інформацію від 14.05.2025, з якої слідує наступне.

З 10.12.2021 по 30.09.2024 фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 сплачено слідуючі платежі:

З 10.12.2021 по 31.12.2021:

Акцизний збір, 14040200 215,00 грн.

Військовий збір, 11011001 - 240,00 грн.

Податок на доходи фізичних осіб, то сплачується за результатами річного декларування, 11010500 - 13263,00 грн.

Єдиний соціальний внесок для фізичних осіб-підприємців, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність, 71040000 4826,86 грн.

З 01.01.2022 по 31.12.2022:

Єдиний податок, 18050400 11700,00 грн.

Плата за ліцензії на право роздрібної торгівлі, 22011100 - 500,00 грн.

Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, 11010100 1200,00 грн.

Військовий збір, 11011001 - 150,00 грн.

Єдиний внесок, нарахований роботодавцем на суми заробітної плати, 71010000 7000,00 грн.

Єдиний соціальний внесок для фізичних осіб-підприємців, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність, 71040000 - 2750,00 грн.

З 01.01.2023 по 31.12.2023:

Податок на доходи фізичних осіб, цю сплачується за результатами річного декларування, 11010500 - 520,00 грн.

Плата за ліцензії на право роздрібної торгівлі, 22011100 - 500,00 грн.

Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, 11010100 - 3600,00 грн.

Військовий збір, 11011000 473,00 грн

Військовий збір, 11011001 43,00 грн

Акцизний збір, 14040200 - 3175,00 грн

Єдиний внесок, нарахований роботодавцем на суми заробітної плати, 71010000 -15920,00 грн

Єдиний соціальний внесок для фізичних осіб-підприємців, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійна діяльність, 71040000 - 110,00 грн.

З 01.01.2024 по 30.09.2024:

Акцизний збір, 14040200 2760,00 грн.

Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування, 11010500 - 5000,00 грн.

Плата за ліцензії на право роздрібної торгівлі, 22011100 - 900,00 грн.

Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, 11010100 - 6500,00 грн.

Військовий збір, 11011001 - 840,00 грн.

Військовий збір, 11011001 - 470,00 грн.

Єдиний внесок, нарахований роботодавцем на суми заробітної плати, 71010000 -24920,00 грн

Головним управлінням ДПС в Тернопільській області також повідомлено, що згідно ст.291-292 «Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб, із зазначенням строків зберігання документів» від 12.04.2012 року №578/5 (зі змінами і доповненнями), який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 квітня 2012 року за №571/20884 термін зберігання облікових справ платників податків і зборів (обов`язкових платежів) та особових рахунків платників податків і зборів (обов`язкових платежів) складає 5 років. Тому дані облікової справи по ОСОБА_1 за період з 03.04.2000 по 23.08.2018 відсутні.

В період повторної реєстрації з 10.12.2021 по 30.09.2024 суб`єкт господарювання ОСОБА_1 податкову звітність подавала на підставі вимог п.п.«в», п.49.3, ст. 49 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року із змінами і доповненнями: в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку визначеному Інструкцією з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв`язку, затвердженої наказом ДПА України від 10.04.08 p. №233, що забезпечує зручність та оперативність у процесі звітування, а також можливість платнику отримувати підтвердження про прийняття документів.

Варто зазначити, що дана інформація не була опрацьована при прийнятті рішення органом пенсійного фонду, оскільки отримана позивачем лише 14.05.2025, а рішення про відмову прийнято 17.12.2024.

Відтак, в цій частині заявлені позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у зарахуванні спірних періодів до загального стажу, а тому її порушені права підлягають відновленню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ПФУ в Одеській області № 86 від 17.12.2024.

Суд також застосовує позицію Верховного Суду, сформовану в пункті 49 постанови від 31 січня 2025 року по справі №120/8471/23, яка передбачає, що орган же пенсійного фонду, відмовивши у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду здійснення ним підприємницької діяльності з підстав відсутності відомостей про сплату страхових внесків, не скористався наданими йому законодавством інструментами, спрямованими на надання допомоги у зборі необхідних даних, не вчинив жодних заходів щодо перевірки та підтвердження факту здійснення підприємницької діяльності у спірні періоди й не витребував в уповноважених суб`єктів відповідних документів та інших відомостей для визначення права на пенсію, а також не запропонував ОСОБА_1 усіх можливих способів отримання такої інформації.

Оскільки відповідачем формально та без детального з`ясування обставин та документів поданих позивачем для перерахунку пенсії, прийнято рішення про відмову в проведенні перерахунку позивачу пенсії, суд, керуючись нормами, визначеними частиною другою ст. 2 КАС України, вважає, що спірне рішення відповідача є протиправним та таким, що підлягає до скасування.

Вирішуючи даний спір по суті, суд звертає увагу на тому, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що пенсійні органи в межах наданих законом повноважень не позбавлені права звернення до установ, організацій будь-якої форми власності з метою уточнення даних, що мають значення для вирішення питання про призначення пенсії.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій.

Так, питання щодо проведення перерахунку пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 № 21-87а13.

Так, обрахунок пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

У силу положень частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру.

Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Аналізуючи даний адміністративний спір суд наголошує, що суб`єкт владних повноважень у спірних взаємовідносинах здійснив реалізацію дискреційних повноважень шляхом відмови у призначенні пенсії за відсутності поданих позивачем необхідних документів. Разом з тим, відповідач не здійснював перевірку і не надав оцінки отриманим у межах цієї справи документів, що підтверджують сплату страхових внесків - довідки ГУ ДПС в Тернопільській області від 14.05.2025 №10758/6/19-00-24-10.

Суд зазначає, що відповідачем не було надано оцінки і не забезпечено можливості перевірки здобутих письмових доказів, що стали підставою для прийняття рішення у цій справі.

Таким чином, суд вважає, що відповідач при розгляді заяви діяв поза межею наданих повноважень та реалізації дискреційних функцій, відповідно вважає за необхідне, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, ухвалити рішення про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду, наведених у мотивувальній частині цього рішення.

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, то саме цей орган і має завершити процедуру розгляду повторно заяви позивача про перерахунок пенсії.

Відтак, у сукупності наведених вище обставин, на переконання суду, у спірному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивачки від 12.12.2024 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення із урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього рішення.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви з викладених вище підстав.

Згідно із ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1212,00 грн, хоча до сплати підлягало 1211,20 грн.

Повернення судового збору у випадках, визначених ст. 7 Закону України «Про судовий збір», здійснюється відповідно до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182 (зі змінами, унесеними наказом Міністерства фінансів України від 26.11.2024 № 606 «Про внесення змін до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10.12.2024 за № 1888/43233).

Відтак, відповідно до положень ч.1 ст.139 КАС України, суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму сплаченого судового збору розмірі 605,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 86 від 17.12.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 12.12.2024 із урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього рішення.

У задоволенні решти вимог позовної заяви - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 21 серпня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: вул. Канатна, 83, м. Одеса, Одеський р-н, Одеська обл., 65012 ).

Головуючий суддя Грицюк Р.П.