Справа № 725/3617/25
Суддя: Федіна А. В.
Дата ухвалення: 2025-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 725/3617/25
Номер провадження 2-а/725/59/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2025 року м. Чернівці

Чернівецький районний суд м.Чернівців у складі:

головуючої судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Попової Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року позивач через свого представника звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 05.03.2025 року постановою відповідача на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП по факту того, що він 24.02.2025 року о 10 год. 10 хв., знаходячись в приміщенні Чернівецького обласного об`єднаного центру мобілізації, відмовився від отримання направлення та проходження ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації.

Вказував на те, що 24 лютого 2025 року він був доставлений до ТЦК де невідомі йому особи у військовій формі запропонували пройти ВЛК, без наявності повістки або направлення на проходження ВЛК та за відсутності всіх медичних документів, які підтверджують його стан здоров`я. Крім того, йому не роз`яснили підстави затримання, не надавши для ознайомлення матеріали справи та не забезпечивши його правом на захисника (адвоката), уповноважена службова особа ТЦК отримала підпис позивача в протоколі. При цьому, в порушення ч. 2 ст. 284 КУпАП, копію постанови ним не було отримано. Звертав увагу, що він вчасно оновив свої військово-облікові дані, а саме 14.06.2024 року, має номер в реєстрі «Оберіг», перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 21.01.2015 року, не ухилявся від військового обліку та служби, а також не мав за мету переховуватися від працівників ТЦК та СП, що підтверджується витягом зі застосунку Резерв+ та посвідченням про приписку до дільниці № НОМЕР_1 . На момент винесення спірної постанови, до ІНФОРМАЦІЯ_3 не викликався, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не був присутній, однак посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_3 зобов`язані були у визначений законом спосіб повідомляти про виклик (жодних повісток із вимогою прийти в будь-який територіальний центр комплектування та соціальної підтримки не було отримано та він не отримував, в тому числі для уточнення даних та для проходження ВЛК).

Зазначав, що з оскаржуваної постанови незрозуміло, які саме норми він порушив, оскільки там лише перелічується статті Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Правила військового обліку призовників та військовозобов`язаних, не зазначено який саме нормативно-правовий акт ним було порушено, до яких саме суб`єктів адміністративного правопорушення він належить.

На підставі вище викладеного, просив визнати протиправною та скасувати постанову ЧМТЦК №805 від 05.03.2025 року; провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити; стягнути на користь позивача судові витрати.

На вказану постанову надійшов відзив в якому відповідач позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на наступні обставини. Так, позивач, будучи військовозобов`язаним всупереч встановленим чинним законодавством вимогам правил військового обліку відмовився від отримання направлення та проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації, порушив вказані правила військового обліку в особливий період. Своїми протиправними винними діями він порушив вимоги абзацу 7 ч.3 ст.1, абзацу 3 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ та вимоги Додатку 2 до Порядку, що призвело до порушення ним правил військового обліку, вчиненого в особливий період. Тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.При прийнятті вказаної постанови у якості доказів вини скоєння правопорушення було взято до уваги: протокол від 24.02.2025 року №805 про адміністративне правопорушення; копія рапорту поліції; акт від 24.02.2025 року про відмову від отримання направлення/проходження військово-лікарської комісії; копія направлення; копія журналу направлень.

У відповіді на відзив позивач акцентував увагу на тому, що ні журнал направлень, ні копія направлення, що додається до відзиву, не підтверджують факту належного повідомлення особи про обов`язок з`явитися для проходження ВЛК. ТЦК у відзиві намагається створити враження, що особа зобов`язана безумовно з`являтися для проходження ВЛК. Проте такий обов`язок виникає лише після отримання відповідного документа, оформленого згідно з вимогами законодавства, такого документу йому вручено не було. Вважає, що факт відмови від проходження ВЛК не є правопорушенням, якщо не було належного направлення, не зазначено підстав для проходження ВЛК (зміна облікових даних, скарги на здоров`я, мобілізація тощо), або воно оформлене з порушенням порядку. Таким чином, відсутність вручення направлення та доказів його отримання особою унеможливлює застосування до неї будь-яких правових наслідків.

Сторони та їх представники в судове засідання не з`явились, направили до суду заяви в яких просили справу розглядати без їх участі.

Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно до ст. 129 Конституції України, ст.ст. 9, 77 КАС України адміністративне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Європейський суд з прав людини у справі «Кобець проти України» зазначав, що відповідно до прецедентної практики при оцінці доказів суд керується критерієм «поза розумним сумнівом» та доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що встановлює вину особи.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Так, судом встановлено, що постановлю ІНФОРМАЦІЯ_4 № 805 від 05.03.2025 року позивача визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. (а/с 13).

Частиною першою ст. 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

З диспозиції ч. 3 ст. 210-1 КУпАП вбачається, що остання передбачає відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 24.02.2025 року о 10 год. 10 хв. позивач в приміщені ІНФОРМАЦІЯ_5 , відмовився від отримання направлення та проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації, порушив вказані правила військового обліку в особливий період. Своїми протиправними винними діями він порушив вимоги абзацу 7 ч.3 ст.1, абзацу 3 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ та вимоги Додатку 2 до Порядку, що призвело до порушення ним правил військового обліку, вчиненого в особливий період.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався 17.03.2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.

Відповідно до абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вбачається, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

Згідно п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою КМУ №154 від 23 лютого 2022 року, вбачається, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

При цьому, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з введенням на території України воєнного стану та подальшої мобілізації громадян України, серед іншого встановлено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п. 74 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» №560 від 16 травня 2024 року, вбачається, що резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

За наслідками розгляду справи встановлено, що 22.02.2025 року позивачу було виписане направлення на медичний огляд ВЛК № ІНФОРМАЦІЯ_5 з метою визначення ступеня придатності до військової служби (а/с 42).

Також, відповідачем долучено витяг з журналу реєстрації направлень (а/с 44).

24.02.2025 року було складено акт про відмову позивача від отримання вказаного направлення та від проходження ВЛК за таким направленням (а/с 43).

З системного аналізу положень п. 74 Порядку №560 вбачається, що під ас вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке визначає процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями і поширюється зокрема і на військовозобов`язаних та резервістів.

З наведеного вбачається, що процедурі проходження позивачем медичного огляду передує формування повістки про виклик для проходження відповідного огляду, видача керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період від 16.05.2024 №560 та реєстрація відповідного направлення в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період від 16.05.2024 №560.

Як встановлено матеріалами справи, відповідної процедури та етапності відповідачем дотримано не було, а відомості про те, що позивач повідомлення про відповідальність за ст.ст. 210, 210-1 КУпАП містились лише в акті про відмову від отримання направлення на ВЛК від 24.02.2025 року.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що, оскільки відсутні будь які докази того, що 22.02.2025 відповідачем, на виконання вимог пункту 74 Порядку № 560, позивачу вручалося направлення на проходження медичного огляду під особистий підпис з роз`ясненням вимог законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, у зв`язку з чим, відсутні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

У відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З урахуванням наведеного, суд вважає наявними підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст.7-10, 210-1, 222, 283, 284 КУпАП , ст.ст. 2, 5-10, 14, 72-79, 90, 94, 241-246, 250, 251, 255, 293, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_6 № 805 від 05.03.2025 року якою на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП по факту обставин вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення № 805 від 24.02.2025 року - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Чернівецького районного

суду міста Чернівців Федіна А. В.