Справа № 200/4499/24
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2025-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року справа №200/4499/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді- доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гайдара А.В. , Компанієць І.Д., за участі секретар судового засідання Кобець К.В., представника позивача Цибрій Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 р. у справі № 200/4499/24 (головуючий І інстанції Череповський Є.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ), в якому просив:

- скасувати та визнати протиправним:

акт службового розслідування від 20.11.2022 відносно старшого стрільця відділення контрдиверсійної боротьби взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 ;

наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 43 від 24.11.2022 про результати службового розслідування відносно старшого стрільця відділення контрдиверсійної боротьби взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити доплату старшому стрільцю відділення контрдиверсійної боротьби взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби військової частини НОМЕР_1 старшому солдату ОСОБА_1 суми грошового забезпечення із 21 березня 2022 року по 18 жовтня 2022 року включно, щомісячної премії старшому солдату ОСОБА_1 за період з березня 2022 року по жовтень 2022 року з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 21.03.22 по день фактичної виплати відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових коштів у зв`язку з порушенням терміну їх оплати, затвердженими Постановою КМУ від 21.02.2011 № 159.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року відмовлено у задоволені позовних вимог.

Позивач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування скарги зазначено, що в Наказі Командира військової частини НОМЕР_1 № 228 від 21.10.2022 містяться недостовірні дані про те, що ОСОБА_1 обліковується як безвісно зниклий за особливих обставин у військовій частині НОМЕР_1 .

19.10.2022 позивач прибув до військової частини НОМЕР_1 , і відповідно до Наказу 20.10.2022 № 183 Командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині старшого солдата ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні військової частини НОМЕР_2 , вважати таким, що 19 жовтня 2022 року прибув до військової частини та з 19.10.2022 приступив до тимчасового виконання обов`язків за не вакантною посадою. Тобто станом на момент винесення Наказу № 228 від 21.10.2022 «Про призначення службового розслідування» ОСОБА_1 вже не обліковувався як безвісті зниклий військовій частині НОМЕР_1 , а вже служив.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджено Наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 № 608, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 р. за № 1503/31371.

Скаржник зазначає, що у відповідності до Наказу № 228 від 21.10.2022 підставою для проведення службового розслідування став рапорт самого ОСОБА_1 про прибуття до військової частини НОМЕР_1 19.10.2022.

На думку скаржника, з посиланням на положення Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджено Наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 № 608, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 р. за № 1503/31371, рапорт про прибуття ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 не є підставою для проведення службового розслідування. Підставою для проведення службового розслідування має бути рапорт безпосереднього керівника старшого солдата ОСОБА_1 , який відсутній.

Скаржник зазначає, що відповідно до Порядку проведення службового розслідування (п. 5 глави V) у Акті службового розслідування в обов`язковому порядку має бути підпис безпосереднього командира ОСОБА_1 .

На момент складання Акту службового розслідування ОСОБА_1 займав посаду старшого стрільця відділення контр диверсійної боротьби взводу контр диверсійної боротьби взводу контр диверсійної боротьби роти контр диверсійної боротьби військової частини НОМЕР_1 . Тобто службове розслідування мало бути проведено за участю командира відділення контр диверсійної боротьби взводу контр диверсійної боротьби роти контр диверсійної боротьби військової частини НОМЕР_1 . Відповідно порушений порядок проведення службового розслідування , яке було проведено за відсутності безпосереднього керівника позивача.

У наказані визначено, що старший солдат ОСОБА_1 в період з 21 березня 2022 року по 18 жовтня 2022 року включно самовільно усунувся від виконання службових обов`язків та не з`являвся вчасно без поважних причин на службу після завершення виконання службових обов`язків поза межами військової частини.

Скаржник зазначає, що ОСОБА_1 був поранений, що підтверджується документами наявними у справі. Таким чином документально доведено наявність поранення у ОСОБА_1 , отриманого в Маріуполі, також спростовується п. 3.4. Наказу, що не підтверджується доказами покази старшого солдата ОСОБА_1 про обставини його перебування в Дніпрі.

Суд помилково прийняв до уваги картку обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного, видану КНП «Вінницька клінічна багатопрофільна лікарня Вінницької міської ради , яка складена в формі додатку 13 до Положення про військово лікарську експертизу в ЗСУ.

Від відповідача надійшов відзив на скаргу в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

В обґрунтування зазначено, зокрема, щодо скасування Акту службового розслідування та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.11.2022 № 43, документи, на які посилається позивач щодо факту отримання поранення під час участі в бойових діях та перебування на стаціонарному лікуванні, що унеможливило прибуття до військової частини НОМЕР_1 є неналежними доказами, оскільки не були надані військовослужбовцем під час проведення службового розслідування щодо відсутності на військовій службі, а також не містять достовірної інформації про обставини отримання поранення. Також, довідки та відповіді від закладів МОЗ свідчать лише про звернення позивача для отримання медичної допомоги, та заперечують перебування останнього на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, саме позивач повинен був у можливий спосіб звернутися до свого безпосереднього командира, а у разі його відсутності до наступного прямого начальника та повідомити про обставини та події, що з ним трапились.

Позивач самостійно надавав пояснення, в порядку передбаченого Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 № 608, а також був ознайомленим із наказом про результати службового розслідування, що підтверджується аркушем ознайомлення.

Стосовно виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди за період з 21.03.2022 по 18.10.2022, відповідач зазначає, що з урахуванням приписів Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі Порядок № 260), оскільки в період з 21 березня 2022 року по 18 жовтня 2022 року старший солдат ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та був відсутній на службі, виплата грошового забезпечення, у тому числі додаткової винагороди, у зазначений період військовослужбовцю не здійснювалось відповідно до чинного законодавства.

Від позивача надійшла відповідь на відзив на скаргу.

В обґрунтуванням зазначено, зокрема, обставини аналогічні наведеним у апеляційній скарзі.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання не з`явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Позивач має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій згідно посвідчення серії НОМЕР_3 виданого 03 липня 2006 року.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2022 № 39 позивача призваного по мобілізації відповідно до Указу Президента України Про загальну мобілізацію №65/2022 від 26 лютого 2022 року, призначеного на посаду наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26 лютого 2022 року №9/дск, з 26 лютого 2022 року зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення, та вважати таким, що 26 лютого 2022 року прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з відповідним посадовим окладом.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2022 №3 позивач вважається таким, що з 25.03.2022 безвісті зниклий в районі виконання бойових завдань за призначенням.

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.05.2022 № 4, позивача від займаної посади увільнено.

Відповідно до довідки від 27.04.2022 № 506- позивач є внутрішньо переміщеною особою. Фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.10.2022 №183, позивача, який перебуває у розпорядженні військової частини НОМЕР_2 , вважати таким, що 19 жовтня 2022 року прибув до військової частини НОМЕР_1 , який до цього часу обліковувався як безвісті зниклий в районі виконання бойових завдань за призначенням, з 19 жовтня 2022 року зарахувати на всі види забезпечення, на котлове забезпечення з 21 жовтня 2022 року, і вважати таким, що з 19 жовтня 2022 року приступив до тимчасового виконання обов`язків за невакантною посадою старшого стрільця відділення контрдиверсійної боротьби взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 21.10.2022 №228 було призначено службове розслідування щодо встановлення обставин відсутності у військовій частині та отримання поранення позивачем, який обліковується як безвісті зниклий за особливих обставин у військовій частині НОМЕР_1 . Проведення службового розслідування доручено офіцеру морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 .

Згідно довідки № 1924 КП "ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ОБЛАСНА КЛІНИЧНА ЛІКАРНЯ І. І. Мечнікова "ДОР", позивачу 21.03.2022 о 6:55 було надано медичну допомогу. Діагноз - вогнепальне кульове поранення лівого стегна. Госпіталізації не потребує. Вказане також підтверджується довідкою №863.

Згідно довідки від 17.03.23, виданої КНП "МІСЬКА КЛІНИЧНА ЛІКАРНЯ № 16" вбачається, що 23.03.2022 позивач знаходився на амбулаторному прийомі у лікаря травматолога з діагнозом "Відкрита рана лівого стегна". Проведена перев`язка.

Згідно листа Філії № 1 КНП "МІСЬКА КЛІНИЧНА ЛІКАРНЯ № 16" Дніпровської міської ради від 31.05.2024 №82, вбачається, що 23.03.2022 ОСОБА_1 звертався за медичною допомогою до лікаря - травматолога філії № 1 КНП" МІСЬКА КЛІНИЧНА ЛІКАРНЯ № 16" ДМР ОСОБА_3 , діагноз - відкрита рана стегна.

Відповідно до листа КНП Міська клінічна лікарня №6 Дніпровської міської ради від 05.06.2024 № 9/1421, зазначено, що ОСОБА_1 04.04.2022 вперше звернувся за медичною допомогою до приймального відділення КНП МКЛ №6 ДМР з приводу отриманого поранення в лютому місяці 2022 року, де йому оброблено рану відповідним чином.

Разом з тим, він на амбулаторному та стаціонарному лікуванні в КНП МКЛ №6 ДМР не перебував, після 04.04.2022 до закладу не звертався. Вказане підтверджується копією Журналу обліку прийому хворих у стаціонар та відмов у госпіталізації та довідкою про огляд чергового лікаря хірург, в якій зазначено: дата та час огляду - 04.04.2022 (12:50), в області лівого стегна по передній поверхні гранулююча рана 2х4 см., а також у верхній треті стегна гранулююча рана 1х0,5 см. Діагноз: гранулюючі вогнепальні рани лівого стегна, рани оброблені розчином бета-діна та накладено пов`язку. Зі слів: травма 27.02.2022 під час бойових дій в м. Маріуполь.

В акті службового розслідування від 20.11.2022 зазначено, що відповідно до вимог ст. 87 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 85 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства Оборони України від 21.11.2017 № 608, Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.10.2022 № 228 "Про призначення службового розслідування" офіцером відділення морально - психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_4 проведено службове розслідування з метою з`ясування обставини відсутності у військовій частині та отримання поранення старшим стрільцем відділення контрдиверсійної боротьби військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_1 , який згідно з Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 21 травня 2022 року обліковується як без вісті зниклий за особливих обставин, а також встановлення ступеня вини старшого солдата ОСОБА_1 .

В розділі 2. Опис обставин вчиненого правопорушення зазначено:

У ході проведення службового розслідування стало відомо, що солдат ОСОБА_1 26 лютого 2022 року прибув до розташування військової частини НГУ НОМЕР_4 у АДРЕСА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , де був зарахований до військової частини НОМЕР_1 на посаду старшого стрільця відділення контрдиверсійної боротьби взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби військової частини НОМЕР_1 та приступив на чергування в штаб військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до рапорту та пояснень старшого солдата ОСОБА_1 відомо, що 27 березня 2022 року він отримав наказ сідати в автобус та його відвезли на територію заводу Азовсталь. Прибувши на Азовсталь він та інші військовослужбовці розмістились на першому поверсі невідомої будівлі. Через деякий проміжок часу до будівлі зайшов офіцер та віддав команду до бою, в зв`язку з тим, що на території заводу знаходиться ворожа диверсійно-розвідувальна група старший солдат ОСОБА_1 вибіг з будівлі та зайняв позицію для бою, коли почалась інтенсивна стрільба з флангів і він змінив позицію, де через деякий проміжок часу відчув удар в ліву ногу в області стегна і побачив, що його поранили. До старшого солдата ОСОБА_1 підійшов медик з полку " ІНФОРМАЦІЯ_1 " і допоміг йому вийти з сектору обстрілу, надав першу медичну допомогу, після чого його загрузили до автомобіля відвезли до військового шпиталю, де зробили операцію та витягнули кулю.

В військовому шпиталі старший солдат ОСОБА_1 пробув приблизно 3-4 дні та приблизно 3-4 березня його перевели до лікарні швидкої медичної допомоги (на Новосільці).

9 березня 2022 року старший солдат ОСОБА_1 відпросився у лікаря з`їздити додому дізнатись що з родиною. Пробувши вдома з родиною до 12 березня 2022 року, він повернувся до лікарні, щоб зробити перев`язку. Зробивши перев`язку, він повернувся до дому.

14 березня 2022 року старший солдат ОСОБА_1 повернувся до лікарні, але військових там вже не було, вони перемістились в невідомому напрямку, ОСОБА_1 повернувся додому.

16 березня 2022 року старший солдат ОСОБА_1 разом з родиною на власному автомобілі виїхав з міста Маріуполь в сторону населеного пункту Мелекино. Завдяки малолітнім дітям та дружині він видавав себе за цивільного, приховуючи поранення. Вночі вони дістались міста Бердянськ. В Бердянську він три доби шукав бензин для автомобіля.

20 березня 2022 року старший солдат ОСОБА_1 разом з родиною виїхав в сторону міста Запоріжжя, куди прибули ввечері того ж дня. У місті Запоріжжі їх при в`їзді в місто переписала поліція, нагодували волонтери, надали старшому солдату ОСОБА_1 медичну допомогу в зв`язку з пораненням і він з родиною виїхав в місто Дніпро.

В Дніпрі старший солдат ОСОБА_1 разом з родиною оселився у подруги дружини та пробув там близько місяця. Протягом цього часу старший солдат ОСОБА_1 звертався до військового шпиталю в місті Дніпро за допомогою в зв`язку з пораненням, але йому відмовили по причині відсутності медичних документів про поранення. Також він звертався до територіальної оборони міста Дніпра з метою вступити до їх лав, але йому відмовили в зв`язку з пораненням.

22 квітня 2022 року старший солдат ОСОБА_1 разом з родиною поїхав в місто Вінниця. Протягом часу знаходження в місті Вінниця він лікувався та налагоджував побут своєї родини.

Відповідно до пояснень старшого солдата ОСОБА_1 , він не намагався знайти свою військову частину бо вважав, що вони або вбиті або в полоні.

Про існування бригади він дізнався із соціальних мереж і одразу зв`язався з нею через месенджер фейсбук, після чого йому надали номер телефону бригади, по якому він зателефонував і йому надали адресу куди потрібно їхати. 19.10.2022 року він прибув до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до пунктів 3.2, 3.3, 3.4, 3.5, 3.6 акту зазначено, що доказів того, що старший солдат ОСОБА_1 27 березня 2022 року отримав наказ переміститися на територію заводу Азовсталь та про отримання поранення під час службового розслідування не здобуто.

Доказів того, що старший солдат ОСОБА_1 перебував у лікарні та шукав свою військову частину у АДРЕСА_2 під час службового розслідування не отримано.

Доказів, що підтверджують покази старшого солдата ОСОБА_1 про обставини виходу на підконтрольну Україні територію під час службового розслідування не отримано. Так само не підтверджуються доказами покази старшого солдата ОСОБА_1 про обставини і строки його перебування у місті Запоріжжі і місті Дніпрі.

22 квітня 2022 року старший солдат ОСОБА_1 разом з родиною виїхав в місто Вінниця, це підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 27.04.2022 №506-.

У період із 21 березня 2022 року по 18 жовтня 2022 року включно старший солдат ОСОБА_1 , перебуваючи на території підконтрольній Україні мав нічим не обмежену можливість звернутися до належних органів військового управління для повідомлення про свій статус військовослужбовця Збройних Сил України. Проте, маючи таку можливість безперешкодного звернення до органів військового управління, старший солдат ОСОБА_1 не прибув до них для прибуття до військової частини і продовження проходження військової служби. Натомість перебував у місцях за своїм бажанням та проводив час на власний розсуд. Тобто, в умовах військового стану, в порушення вимог абзацу дванадцятого пункту 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, не з`явився на службу без поважних причин будучи військовослужбовцем.

Службовим розслідуванням не підтвердження отримання старшим солдатом ОСОБА_1 не тільки кульового поранення, а й іншого поранення.

Виходячи з матеріалів службового розслідування, в діях старшого солдата ОСОБА_1 вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України.

Своїми діями та бездіяльністю старший солдат ОСОБА_1 порушив вимоги абзаців 2, 3, 5, 7, 11 статті 11, статті 12, 14, 16, абзаців 7, 8, 12, 16 статті 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзаци 1, 2, 6 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення є особиста недисциплінованість та свідоме недбале ставлення до обов`язків військової служби старшого солдата ОСОБА_1 .

Вважати, що старший солдат ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби та обов`язки з урятування людських життів своєї дружини та дітей шляхом евакуації їх на підконтрольну Україні територію із 26 лютого 2022 року по 20 березня 2022 року включно.

До акту службового розслідування було додано: копію наказу про проведення службового розслідування, пояснення позивача, копію картки обстеження військовозобов`язаного (позивача), витяги з наказів військової частини НОМЕР_1 , копію довідки ВПО, копію паспорта позивача.

Акт службового розслідування підписано офіцером який його провів.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 24.11.2022 року №43 Про результати службового розслідування було визнано, що старший солдат ОСОБА_1 в період з 21 березня 2022 року по 18 жовтня 2022 року включно самовільно усунувся від виконання службових обов`язків та не з`явився вчасно без поважних причин на службу після завершення виконання службових обов`язків поза межами військової частини.

На підставі пункту 9.4 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/3/29 позбавити додаткової винагороди старшого солдата ОСОБА_1 , передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за період із березня по жовтень 2022 року.

Відповідно до абзацу 4 пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам не виплачувати старшому солдату ОСОБА_1 грошове забезпечення із березня 2022 року по 18 жовтня 2022 року включно.

Відповідно до абзацу другого пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам щомісячну премію старшому солдату ОСОБА_1 не виплачувати за період з березня по жовтень 2022 року.

В порядку абзацу 4 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України направити повідомлення та матеріали службового розслідування до територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, оскільки правопорушення містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального Кодексу України.

У картці обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного КНП Вінницька клінічна багатопрофільна лікарня Вінницької міської ради стосовно ОСОБА_1 , зазначено, що в психоневрологічному, наркологічному, протитуберкульозному, дерматовенерологічному диспансері, позивач на обліку не перебуває. В результатах медичного обстеження спеціалістами, яке було проведено в період з 07.06.2022 року по 15.06.2022 року (про, що містяться відповідні записи), зазначено, що ОСОБА_1 придатний до військової служби. Записи про незадовільний стан, хвороби чи вогнепальне поранення, у зазначеній картці відсутні.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у період із 21 березня 2022 року по 18 жовтня 2022 року включно, перебуваючи на території підконтрольній Україні мав можливість звернутися до належних органів військового управління для повідомлення про свій статус військовослужбовця Збройних Сил України. Проте, позивач, маючи можливість безперешкодного звернення до органів військового управління, не прибув до них для прибуття до військової частини і продовження проходження військової служби, що є порушенням військової дисципліни. Натомість перебував у місцях за своїм бажанням та проводив час на власний розсуд.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 - 4, 12, 14 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється:

громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом;

іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Кожен громадянин України, вперше вступаючи на військову службу до Збройних Сил України, інших військових формувань, особисто складає Військову присягу на вірність Українському народу і скріплює її власноручним підписом. Іноземець або особа без громадянства, який (яка) вперше приймається на військову службу до Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту або Національної гвардії України, бере офіційне зобов`язання неухильно додержуватися Конституції та законів України, сумлінно виконувати обов`язки військової служби.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України визначений Положенням про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008)

За п. 5, 6 Положення № 1115/2009, громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.

Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до пункту 12 Положення № 1153/2008, встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Згідно пункту 112 Положення № 1153/2008, військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.

Згідно пункту 144-1 Положення № 1153/2008, для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 252 Положення № 1153/2008, у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду, зокрема:

7) військовослужбовці, які переміщуються на інші посади за штатами воєнного часу, а також військовозобов`язані, приписані на посади до військових частин, та резервісти, призначені на посади до військових частин, після призову приступають до виконання обов`язків за цими посадами з моменту їх призначення наказами по стройовій частині відповідно до мобілізаційного призначення.

Якщо військові частини змінили місце дислокації, військовослужбовці та резервісти зобов`язані прибути до найближчого органу Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або територіального центру комплектування та соціальної підтримки і діяти відповідно до наказу (розпорядження) відповідного начальника органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України чи керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Особи, які не повернулися своєчасно без поважних причин з відпустки до місця проходження військової служби або не прибули після оголошення мобілізації у визначені для них пункти і строки, несуть відповідальність згідно із законодавством. З моменту оголошення мобілізації виїзд військовозобов`язаних та громадян призовного віку з місця постійного проживання без дозволу керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки забороняється.

У відповідності до статті 11 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі Закон № 548), до загальних обов`язків військовослужбовців відноситься необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Згідно із ст. 14 Статуту, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Закону № 548).

Статтею 17 Закону визначено, що на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України..

За положенням ст. 24 Закону, про застосування фізичної сили та спеціальних засобів військовослужбовець доповідає своєму безпосередньому командирові (начальникові).

Про поранення або смерть, що сталися внаслідок застосування фізичного впливу і спеціальних засобів, а також про всі випадки застосування зброї військовослужбовець зобов`язаний негайно і письмово повідомити свого командира (начальника), а командир (начальник) військової частини негайно доповідає безпосередньому командирові (начальникові), а також повідомляє відповідного прокурора та начальника органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України (далі - Служба правопорядку) в гарнізоні.

Повідомлення начальника органу управління Служби правопорядку про застосування заходів фізичного впливу, спеціальних засобів та зброї здійснюється в разі їх застосування військовослужбовцями Збройних Сил України.

Відповідно до ст. 58 Статуту, командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Відповідно до ст. 59 Статуту, командир (начальник) зобов`язаний, зокрема: завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності.

Згідно із статтею 26 Закону, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Пунктами 1, 2 Дисциплінарного статут визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна грунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Пунктом 5 Дисциплінарного статут передбачено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Відповідно до п. 45 Дисциплінарного статут ЗСУ, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.

Усі дисциплінарні стягнення, крім пониження у військовому званні, пониження в посаді, звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, накладені на військовослужбовців і не зняті до дня звільнення їх у запас чи відставку, вважаються знятими з дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Згідно статті 48 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтями 83 - 86 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

У кожному випадку вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень вимог Закону України "Про запобігання корупції" з метою виявлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, чи одержано інформацію про вчинення такого правопорушення військовослужбовцем, командир військової частини зобов`язаний у межах своїх повноважень вжити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомити про його вчинення відповідному прокуророві та спеціально уповноваженому суб`єктові у сфері протидії корупції.

У разі якщо ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, встановлено під час проведення службового розслідування стосовно військовослужбовця Збройних Сил України чи одержано інформацію про вчинення ним такого правопорушення, командир військової частини зобов`язаний у межах своїх повноважень вжити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомити про його вчинення відповідному прокуророві та начальникові відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

За положенням ст. 87- 88 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608, визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.

Відповідно до абзацу 4 пункту 2 розділу І Порядку № 608 службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

За пунктом 1 розділу II Порядку № 608, службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Пунктом 3 розділу II Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Пунктом 2 розділу IІI Порядку № 608, Міністр оборони України, Головнокомандувач Збройних Сил України, начальник Генерального штабу Збройних Сил України, командувачі видів (сил), окремих родів військ Збройних Сил України, інших органів військового управління можуть призначати службові розслідування безпосередньо або доручати їх проведення (призначення) підпорядкованим посадовим (службовим) особам.

Пунктом 9 розділу ІІІ Порядку № 608 встановлено, що посадові (службові) особи Збройних Сил України зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Повноваження осіб під час службового розслідування встановлені розділом ІV Порядку №608. Зокрема, відповідно до пункту 1 цього розділу, особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

Пунктом 12 розділу ІІІ Порядку № 608 встановлено, що до участі у проведенні службового розслідування заборонено залучати осіб, які є підлеглими військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, осіб, які брали участь у правопорушенні або особисто зацікавлені у результатах розслідування.

Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Згідно з п. 1 розділу ІV Порядку №608 у разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України (пункт 3 розділу ІV Порядку № 608).

Згідно з п. 1 розділу V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до п. 5 розділу V Порядку №608 акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Пунктом 6 розділу V Порядку №608 встановлено, що після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Приписами пункту 1 розділу VІ Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акту та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Згідно з вимогами пункту 2 розділу VІ Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акту про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Відповідно до п. 6 розділу VI Порядку №608, якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Суд наголошує на особливості періоду, під час якого виникли спірні правовідносини.

Так, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/22 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому був продовжений.

Починаючи з 24 лютого 2022 року, вся країна мужньо бореться за виживання, надаючи реальний опір агресору. У таких умовах особлива відповідальність покладається на військових, оскільки відповідно до приписів статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» саме вони несуть державну службу особливого характеру, що полягає у здійсненні професійної оборони держави, її незалежності та територіальної цілісності.

Ураховуючи обставини, які склались на цей час у державі, зокрема, дотримання дисципліни та виконання наказів є першочерговим обов`язком всіх військовослужбовців. Саме від виконання наказів та дотримання дисципліни, наразі залежить майбутнє держави, її територіальна цілісність та незалежність. Отже, застосування негативних наслідків для військових, враховуючи перебування країни у воєнному стані, пов`язане, насамперед, із захистом країни.

Верховний Суд у постанові від 30 квітня 2024 року справа № 420/17256/22 зазначив, що задля встановлення законності спірного наказу за результатами проведеного службового розслідування щодо встановлення наявності чи відсутності складу дисциплінарного проступку позивача попередження про неповну службову відповідність, судам необхідно надати правову оцінку характеру та обставинам вчиненого правопорушення, його наслідкам, ступеню вини, попередній поведінці порушника, невиконанні або неналежному виконанні покладених на нього обов`язків з урахуванням бойового наказу командира роти, згідно з бойовим розпорядженням командира батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_5 від 04 жовтня 2022 року №640/281/178дск, посилання на який міститься в акті службового розслідування.

Колегія суддів зазначає, що з аналізу вказаних нормативних актів вбачається, що причини та умови вчинення правопорушення, що їх зумовили, а також ступінь вини військовослужбовця, з`ясовуються відповідним командиром самостійно або під час службового розслідування, і повинні бути відображені у відповідному висновку службового розслідування. Проведення службового розслідування у межах визначених положенням законодавства може бути доручено підпорядкованим посадовим (службовим) особам, яка відповідно до Порядку № 608 проводить та підписує Акт службового розслідування, що було здійснено відповідачем у даному випадку.

З аналізу норм Дисциплінарного статуту вбачається, що вирішальним при притягненні до дисциплінарної відповідальності за скоєний військовослужбовцем проступку є характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступінь вини, попередня поведінка порушника, а однією із обставин, які потрібно довести, є вина особи в невиконанні або неналежному виконанні покладених на нього обов`язків. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини військовослужбовця, з`ясовуються відповідним командиром самостійно або під час службового розслідування, і повинні бути відображені у відповідному наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності або висновку службового розслідування.

Суд зазначає, що приписами статті 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України» та Порядку № 608 прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення «може» передувати службове розслідування. Тобто з наведеної норми вбачається, що проведення службового розслідування не є обов`язковою підставою для накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення та є правом, а не обов`язком командира.

Аналогічна правова позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 червня 2018 року у справі №822/2446/17.

Суд наголошує, що службове розслідування призначене за передбаченими законодавством підставами для призначення такого розслідування, а саме визначених у пункті 1, 3 розділу II Порядку № 608, зокрема, невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань, інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб).

Щодо посилання скаржника на те, що рапорт про прибуття ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 не є підставою для проведення службового розслідування у відповідності до Порядку № 608, колегія суддів зазначає, що положення Порядку № 608 не визначають за рапортом якої особи провадиться відповідне службове розслідування, а визначає підстави за наявністю яких таке розслідування проводиться. При цьому, за приписами вказаного Порядку, службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Протилежного позивачем не доведено.

При цьому, порушення процедури при прийнятті рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 813/1790/18.

В Акті (висновку) зазначено, які саме дії позивача свідчать про порушення законодавства та дисципліни.

Так, висновок службового розслідування документ, який складається за результатами службового розслідування, містить правову оцінку виявлених фактів та обставин, дій чи бездіяльності осіб рядового і начальницького складу, висновки та пропозиції.

Суд зазначає, що за своєю правовою природою акт службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення.

Акти службового розслідування не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Зафіксовані в результаті службового розслідування обставини можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки. Отже, акт за результатами службового розслідування є лише носієм певної інформації. Водночас обов`язковою ознакою рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.11.2019 у справі № 808/965/17, від 10.02.2021 у справі № 640/9600/20, від 28.04.2022 у справі №240/10485/19.

Колегія суддів зазначає, що акт службового розслідування від 20.11.2022 прийнятий на виконання положень Дисциплінарного статуту та Порядку №608 щодо прямого обов`язку командира у разі виявлення ознак невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків провести відповідне службове розслідування та скласти акт. Акт прийнятий за результатами службового розслідування, сам по собі не створює безпосередньо для позивача будь-яких правових наслідків.

Посилання скаржника на те, що службове розслідування проведене не за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, документально не підтверджується. Колегія суддів зазначає, що законодавство не вимагає надання письмових пояснень безпосереднім начальником та підписання ним акту у разі якщо проведення долучено іншій особі.

Матеріали справи, а саме матеріали службового розслідування свідчать, що позивач 26 лютого 2022 року прибув до розташування військової частини НГУ НОМЕР_4 , де був зарахований до військової частини НОМЕР_1 та приступив на чергування в штаб військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до пояснень позивача, він у період з 27 лютого 2022 року по 16 березня 2022 року перебував на території м. Маріуполь, зокрема, також на території заводу Азовсталь, де отримав поранення та був прооперований.

16 березня 2022 року позивач разом з родиною на власному автомобілі виїхав з міста Маріуполь в сторону населеного пункту Мелекино. Завдяки малолітнім дітям та дружині він видавав себе за цивільного, приховуючи поранення. Вночі вони дістались міста Бердянськ. В Бердянську він три доби шукав бензин для автомобіля.

20 березня 2022 року позивач разом з родиною виїхав в сторону міста Запоріжжя, куди прибули ввечері того ж дня. У місті Запоріжжі їх при в`їзді в місто переписала поліція, нагодували волонтери, надали позивачу медичну допомогу в зв`язку з пораненням і він з родиною виїхав в місто Дніпро.

Відповідно до пояснень позивача, він не намагався знайти свою військову частину бо вважав, що вони або вбиті або в полоні.

Про існування бригади він дізнався із соціальних мереж і одразу зв`язався з нею через месенджер фейсбук, після чого йому надали номер телефону бригади, по якому він зателефонував і йому надали адресу куди потрібно їхати. 19.10.2022 він прибув до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до Акту, доказів того, що позивач отримав наказ переміститися на територію заводу Азовсталь та про отримання поранення під час службового розслідування не здобуто. Доказів того, що позивач перебував у лікарні та шукав свою військову частину у АДРЕСА_2 під час службового розслідування не отримано. Доказів, що підтверджують покази позивача про обставини виходу на підконтрольну Україні територію під час службового розслідування не отримано. Так само не підтверджуються доказами покази позивача про обставини і строки його перебування у місті Запоріжжі і місті Дніпрі.

22 квітня 2022 року позивач разом з родиною виїхав в місто Вінниця, це підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 27.04.2022 №506-.

У період із 21 березня 2022 року по 18 жовтня 2022 року включно позивач, перебуваючи на території підконтрольній Україні мав нічим не обмежену можливість звернутися до належних органів військового управління для повідомлення про свій статус військовослужбовця Збройних Сил України. Проте, маючи таку можливість безперешкодного звернення до органів військового управління, Позивач не прибув до них для прибуття до військової частини і продовження проходження військової служби. Натомість перебував у місцях за своїм бажанням та проводив час на власний розсуд. Тобто, в умовах військового стану, в порушення вимог абзацу дванадцятого пункту 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, не з`явився на службу без поважних причин будучи військовослужбовцем.

Службовим розслідуванням не підтверджується отримання позивачем не тільки кульового поранення, а й іншого поранення.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, чинним вимогами законодавства на позивача як військовослужбовця безпосередньо покладено обов`язок повідомити відповідні органи військового управління про свій статус (поранення) та прибути до найближчого органу Військової служби.

Матеріали справи не містять доказів вчинення позивачем вказаних дій із 21 березня 2022 року по 18 жовтня 2022 року.

Щодо посилання скаржника на перебування позивача на лікуванні у зв`язку з пораненням, що унеможливило його звернення, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів перебування позивача безперервно із 21 березня 2022 року по 18 жовтня 2022 року на стаціонарному лікуванні, що унеможливлювало б таке звернення.

У довідці № 1924 КП "ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ОБЛАСНА КЛІНИЧНА ЛІКАРНЯ І. І. Мечнікова "ДОР", зазначено, що позивачу 21.03.2022 о 6:55 було надано медичну допомогу. Діагноз - вогнепальне кульове наскрізне поранення лівого стегна. Госпіталізації не потребує. Вказане також підтверджується довідкою №863.

Згідно довідки від 17.03.23р., виданої КНП "МІСЬКА КЛІНИЧНА ЛІКАРНЯ № 16" з якої вбачається, що 23.03.2022 позивач знаходився на амбулаторному прийомі у лікаря травматолога з діагнозом "Відкрита рана лівого стегна". Проведена перев`язка.

Листом Філії № 1 КНП "МІСЬКА КЛІНИЧНА ЛІКАРНЯ № 16" Дніпровської міської ради від 31.05.2024 №82, з якого вбачається, що 23.03.2022 ОСОБА_1 звертався за медичною допомогою до лікаря - травматолога філії № 1 КНП" МІСЬКА КЛІНИЧНА ЛІКАРНЯ № 16" ДМР ОСОБА_3 , діагноз - відкрита рана стегна. Проведена перев`язка.

Відповідно до листа КНП Міська клінічна лікарня №6 Дніпровської міської ради від 05.06.2024 № 9/1421, зазначено, що ОСОБА_1 04.04.2022 вперше звернувся за медичною допомогою до приймального відділення КНП МКЛ №6 ДМР з приводу отриманого поранення в лютому місяці 2022 року, де йому оброблено рану відповідним чином.

Отже, позивач на амбулаторному та стаціонарному лікуванні в лікарнях не перебував. Після 04.04.2022 до лікувального закладу не звертався.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, наявна у вказаних довідках та листах відповідних медичних закладів інформація, жодним чином не підтверджує факту поранення позивача 27 лютого 2022 року в м. Маріуполь під час виконання обов`язків військової служби чи захисту Батьківщини та не встановлює часу та обставин, за яких позивачем було отримано вказане поранення.

Будь яких доказів про повідомлення позивачем безпосереднього керівника або медичного закладу при наданні первинної допомоги про обставини поранення в м. Маріуполь матеріали справи не містять.

У картці обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного КНП Вінницька клінічна багатопрофільна лікарня Вінницької міської ради, зазначено, що в психоневрологічному, наркологічному, протитуберкульозному, дерматовенерологічному диспансері, позивач на обліку не перебуває. У результатах медичного обстеження спеціалістами, яке було проведено в період з 07.06.2022 року по 15.06.2022 року (про, що містяться відповідні записи), зазначено, що позивач придатний до військової служби. Записи про незадовільний стан, хворобу чи вогнепальне поранення, відсутні.

Отже, колегія суддів зазначає, що надані позивачем документи свідчать лише про звернення позивача до лікарень з приводу отриманої вогнепальної рани та її обробки та не свідчать про перебування позивача на стаціонарному лікуванні, що унеможливило б його повернення для проходження військової служби або повідомлення про поважні причини не можливості проходження служби.

Отже, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що відповідачем підтверджено що позивач в умовах військового стану, в порушення вимог абзацу дванадцятого пункту 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, не з`явився на службу без поважних причин будучи військовослужбовцем.

При цьому, колегія суддів зауважує, що суд у межах цієї справи не має право надавати оцінку наявності або відсутності ознак кримінального правопорушення у діях позивача. Вчинення кримінального правопорушення встановлюється у судовому рішенні, постановленому в порядку кримінального судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Аналогічні норми містить стаття 2 Кримінального кодексу України. Принцип невинуватості особи вина особи у вчиненні кримінального правопорушення повинна бути доведена в законному порядку і встановлена обвинувальним вироком суду.

Щодо рішення суду в частині зобов`язання відповідача поновити виплати грошового забезпечення позивачу за спірний період, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011) передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до частини 4 статті 9 Закону № 2011 грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно п. 2 розділу І Порядку № 260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Відповідно до п. 8 розділу І Порядку № 260, грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.

Відповідно до п. 15, 16 розділу І Порядку № 260 від 07.06.2018, грошове забезпечення не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п.п. 1 - 3 розділу XVI Порядку № 260, командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Розмір щомісячної премії, але не менше 10 відсотків посадового окладу, встановлює Міністр оборони України для відповідних категорій військовослужбовців виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, та особливостей проходження військової служби.

Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.

Абзацом 2 пункту 5 розділу XVI Порядку № 260 визначено, що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються у випадках невиходу на службу без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Відповідно до пункту 15 Розділу XXXIV Порядку № 260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які: самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Отже, у разі відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше або невиходу на службу без поважних причин, виплата грошового забезпечення та премії призупиняється з дня невиходу на службу без поважних причин та поновлюється з дня повернення, що оголошується наказом командира військової частини.

Як встановлено судом позивач в період з 21 березня 2022 року по 18 жовтня 2022 року включно, не з`явився на службу без поважних причин будучи військовослужбовцем.

З огляду на встановлені обставини у справі та зазначене правове регулювання , відповідачем правомірно було винесено наказ № 43 від 24.11.2022.

У даному випадку інше застосування наведених приписів законодавства зумовило б виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди незалежно від належного виконання військовослужбовцем військового обов`язку.

Суд зазначає, що будь-яких доказів на спростування фактів самовільного залишення місця розташування підрозділу або доказів поважності відсутності на службі позивачем до суду не надано, та з наданих доказів судом не встановлено.

Зважаючи на встановлення в ході службового розслідування самовільного залишення позивачем місця розташування підрозділу та не повернення на службу за відсутністю поважних причин, що знайшло своє підтвердження в ході розгляду судом справи, останньому правомірно припинено виплату грошового забезпечення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 р. у справі № 200/4499/24- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 20 серпня 2025 року.

Головуючий суддя Е.Г. Казначеєв

Судді А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць