Справа № 640/18663/18
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2025-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2025 року Чернігів Справа № 640/18663/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді В. В. Падій, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціальної та ветеранської політики Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому просить:

-визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, яка полягає у невиплаті, починаючи з 01.09.2017, допомоги при народженні дитини ОСОБА_1 ;

-зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації поновити ОСОБА_1 виплату допомоги при народженні дитини з 01.09.2017;

-зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації виплатити заборгованість по допомозі при народженні дитини.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.04.2019 відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації правом на подання відзиву на позов не скористалося.

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 13.12.2022 №2825-ІХ «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» справу № 640/17427/20 скеровано до Чернігівського окружного адміністративного суду для розгляду по суті.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 26.03.2025 прийнято адміністративну справу №640/18663/18 до провадження.

Ухвалою суду від 03.06.2025 замінено відповідача в адміністративній справі № 640/18663/18 - Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації () на Управління соціальної та ветеранської політики Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації ().Управління соціальної та ветеранської політики Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації подало до суду пояснення, в яких вказало, що позивач, перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа в Оболонському районі міста Києва з 27.10.2014 по теперішній час, адреса фактичного місця проживання Позивача: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташований на лінії зіткнення від 29.10.2014 № . Позивач звернулася до Управління із заявою від 13.08.2015 про призначення допомоги при народженні дитини (далі - державна допомога) на дочку

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За рішенням Управління від 19.08.2015 позивачу було призначено державну допомогу на період з 01.03.2015 по 31.03.2018 в розмірі 41320 грн за весь період. З метою проведення контролю за цільовим використанням коштів державної

допомоги спеціалістами Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Оболонського району міста Києва, було здійснено вихід за задекларованою адресою місця проживання Позивача в Оболонському районі міста Києва: АДРЕСА_1 . Проте, підтвердити факт проживання Ппзивача за зазначеною адресою не вдалося та відповідно рекомендовано Управлінню припинити виплату позивачу державної допомоги, про що зазначається в акті обстеження матеріально-побутових умов від 09.08.2017 № 92. За рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних

виплат внутрішньо переміщеним особам в Оболонському районі міста Києва від 15.08.2017 № 33 Позивачу було припинено виплату державної допомоги з 01.09.2017, про що їй було повідомлено листом від 16.08.2017 №01-34/17364 та рекомендовано звернутися до Управління для поновлення виплати. Лише 09.10.2017 позивач повторно звернулася до Управління за призначенням (відновленням) державної допомоги, при цьому в своїй заяві №1258 власноруч зазначила, що проживає за адресою АДРЕСА_1 , та у разі зміни місця проживання зобов`язується повідомити в 3-денний термін.

Проте, підтвердити факт проживання позивача в Оболонському районі міста Києва за адресою АДРЕСА_1 не вдалося. Таким чином, спеціалістами Управління було встановлено, що позивач разом зі своєю дитиною не проживає за адресою, задекларованого місця проживання в Оболонському районі міста Києва. Жодних повідомлень від позивача про зміну фактичного місця проживання не надходило, встановити місцезнаходження позивача було неможливо. З огляду на вищевикладені обставини, відповідно до рішення Управління від 14.11.2017 № 45, позивачу було відмовлено у призначенні (відновленні) державної допомоги, у зв`язку з не проживанням позивача за задекларованим місцем проживання в Оболонському районі міста Києва. На зміну розпорядження Управління від 14.11.2017 у зв`язку з виявленням технічної помилки, Управлінням 19.05.2025 було видане нове розпорядження, підставою відмови у призначенні (відновленні) державної допомоги позивачу слугували пункт 15 Порядку № 1751, що діяв на момент відмови та пункт 13 Порядку призначення (відновлення) № 365. З огляду на вищевикладені обставини, позивач втратила правові підстави для призначення (відновлення) державної допомоги, у зв`язку з відсутністю позивача за адресою задекларованого місця проживання.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що позивач, перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа в Оболонському районі міста Києва з 27.10.2014 по теперішній час, адреса фактичного місця проживання позивача: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташований на лінії зіткнення від 29.10.2014 № .

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка народила дочку ОСОБА_2 .

Позивач звернулася до Управління із заявою від 13.08.2015 про призначення допомоги при народженні дитини (далі - державна допомога) на дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За рішенням Управління від 19.08.2015 позивачу було призначено державну допомогу на період з 01.03.2015 по 31.03.2018 в розмірі 41320 грн за весь період.

З метою проведення контролю за цільовим використанням коштів державної допомоги спеціалістами Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Оболонського району міста Києва, було здійснено вихід за задекларованою адресою місця проживання позивача в Оболонському районі міста Києва: АДРЕСА_1 .

Проте підтвердити факт проживання позивача за зазначеною адресою не вдалося та відповідно рекомендовано Управлінню припинити виплату позивачу державної допомоги, про що зазначається в акті обстеження матеріально-побутових умов від 09.08.2017 № 92.

За рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам в Оболонському районі міста Києва від 15.08.2017 № 33 позивачу було припинено виплату державної допомоги з 01.09.2017, про що їй було повідомлено листом від 16.08.2017 №01-34/17364 та рекомендовано звернутися до Управління для поновлення виплати.

09.10.2017 позивач повторно звернулася до Управління за призначенням (відновленням) державної допомоги, при цьому в своїй заяві №1258 власноруч зазначила, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та у разі зміни місця проживання зобов`язується повідомити в 3-денний термін.

Проте підтвердити факт проживання позивача в Оболонському районі міста Києва за адресою: АДРЕСА_1 не вдалося.

Спеціалістами Управління було встановлено, що позивач разом зі своєю дитиною не проживає за адресою, задекларованого місця проживання в Оболонському районі міста Києва. Жодних повідомлень від позивача про зміну фактичного місця проживання не надходило, встановити місцезнаходження позивача було неможливо.

Відповідно до рішення Управління від 14.11.2017 № 45 позивачу було відмовлено у призначенні (відновленні) державної допомоги, у зв`язку з не проживанням позивача за задекларованим місцем проживання в Оболонському районі міста Києва.

Також судом встановлено, що на зміну розпорядження Управління від 14.11.2017 у зв`язку з виявленням технічної помилки, Управлінням 19.05.2025 було видане нове розпорядження, підставою відмови у призначенні (відновленні) державної допомоги позивачу слугували пункт 15 Порядку № 1751, що діяв на момент відмови та пункт 13 Порядку призначення (відновлення) № 365.

Позивач вважає вказані рішення протиправними, а тому звернувся до адміністративного суду з позовом про їх скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Закон України від 21.11.1992 №2811-XII «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» (далі - Закон №2811-XII , у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) відповідно до Конституції України встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки

сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону № 2811-XII громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

За приписами статті 10 Закону № 2811-XII допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Відповідно до частини 9 статті 11 Закону № 2811-XII виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; у разі виникнення інших обставин.

Умови призначення і виплати таких видів державної допомоги сім`ям з дітьми, передбачених Законом України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" визначає Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751 (далі - Порядок №1751, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

На підставі пункту 13 Порядку №1751 виплата допомоги припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відмови отримувача допомоги від виховання дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання, крім дітей, які народилися під час перебування матері в слідчому ізоляторі або установі виконання покарань за умови перебування дитини разом з матір`ю; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі за рішенням суду; усиновлення дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування; смерті дитини; смерті отримувача допомоги; виникнення інших обставин.

Виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем, в якому виникли зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу.

Виплата допомоги поновлюється у випадках, передбачених абзацами двадцятим - двадцять сьомим, двадцять дев`ятим і тридцятим цього пункту, у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.

Отже зазначеними нормами визначено вичерпний перелік обставин припинення виплати допомоги при народженні дитини.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 3-рп/2016 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) аб. 7 ч. 9 ст. 11 Закону № 2811-XII, з наступними змінами, згідно з якими виплата допомоги при народженні дитини припиняється «у разі виникнення інших обставин». Конституційний суд зазначив, що дискреційні повноваження органу державної влади щодо припинення виплати допомоги при народженні дитини мають бути однозначно визначені у Законі. Натомість існування в ньому нечітко визначеного переліку підстав для припинення виплати допомоги при народженні дитини і наявність у органів соціального захисту населення таких дискреційних повноважень без визначення їх меж у Законі може призвести до порушення права особи на отримання допомоги при народженні дитини. Законодавче врегулювання підстав для припинення виплати допомоги при народженні дитини, передбачене в абзаці сьомому ч. 9 ст. 11 Закону, свідчить про недотримання принципу правової визначеності як елемента принципу верховенства права, гарантованого ч. 1 ст. 8 Основного Закону України.

Посилання відповідача на той факт, що позивач разом зі своєю дитиною не проживає за адресою, задекларованого місця проживання в Оболонському районі міста Києва та що жодних повідомлень від позивача про зміну фактичного місця проживання не надходило і встановити місцезнаходження позивача було неможливо суд не бере до уваги, оскільки відсутність особи за місцем проживання не відноситься до переліку підстав припинення виплати допомоги, визначених Законом №2811-XII та Порядком № 1751.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 № 789-ХІІ у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При цьому суд враховує, що допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам, а тому відмова або зупинення її виплати, у першу чергу, призводить до порушення інтересів дитини.

Суд зауважує, що позивач і його дитина є громадянами України, тобто мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця проживання (перебування). Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної у п.23 рішення "Кечко проти України" від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Суд вважає, що позивач має право на отримання державної допомоги при народженні дитини. Реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", не може позбавляти її права на отримання допомоги при народженні дитини. Згідно частини другої статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Крім того суд зауважує, що позивачем заявлений позов в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд ще раз наголошує, що допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам.

Отже доводи відповідача про зупинення виплати позивачці допомоги при народженні дитини у зв`язку з відсутністю особи за місцем проживання є безпідставними.

За таких обставин суд погоджується з твердженням позивача, що припинення виплати допомоги позивачу відбулось не з підстав, передбачених нормами Закону № 2811-XII, а тому Управління, зупинивши виплату допомоги при народженні дитини, діяло не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Відповідно до ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд вважає, що відповідач не довів правомірність відмови у поновленні виплати допомоги при народженні дитини, та беручи до уваги необхідність захисту прав та інтересів малолітньої дитини позивача, яка є громадянином України, і перед якою держава Україна має певні зобов`язання, враховуючи ту обставину, що позивач всупереч своїй волі змушений був змінити місце проживання, виходячи з принципу верховенства права та завдань адміністративного судочинства, суд погоджується з доводами позивача про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Виходячи з наведеного, та беручи до уваги необхідність захисту інтересів малолітньої дитини, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно зупинив виплату позивачу допомоги при народженні дитини, а тому зобов`язаний поновити відповідні виплати, а позов задоволенню повністю.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому за рахунок бюджетних призначень відповідача на користь позивача підлягає стягненню, сплачений ним при поданні позовної заяви, судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 з 01.09.2017 допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 .

Зобов`язати Управління соціальної та ветеранської політики Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації поновити ОСОБА_1 виплату допомоги при народженні дитини з 01.09.2017 та виплатити заборгованість по допомозі при народженні дитини.

Стягнути за рахунок бюджетних призначень Управління соціальної та ветеранської політики Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстрована як ВПО на території України за адресою: АДРЕСА_2 ; проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: Управління соціальної та ветеранської політики Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації (місцезнаходження: м. Київ, вул. Озерна 18-А, ).

Суддя В.В. Падій