Справа № 760/20797/24
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Грибан І.О., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом, у якому просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2752369 від 04 серпня 2024 року при притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що лазерний вимірювач швидкості тримався інспектором в руках, тому заміри швидкості руху у його ситуації проведені за межами і не у спосіб визначений законодавством, а також він має обґрунтований сумнів у точності фіксації показників швидкості, особливо зважаючи на те, що вони були близько до межі адміністративної відповідальності.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що розгляд справи здійснено у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, попри те, що це не узгоджується із правилами, передбаченими статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Стверджує, що ручне використання приладу TruCam із-за динаміки руху самого поліцейського, який тримає прилад, або тремтіння, рельєфу місцевості, вітру, кутів, не може виключати тієї обставини, що вимірювання може дати більшу похибку через коливання лазерного променю, аніж це передбачено характеристиками для цього приладу, який використовується стаціонарно.

Апелянт зазначає, що відповідачем не доведено скоєння позивачем порушення ПДР, оскільки відсутні докази того, що він рухався з недопустимою швидкістю на ділянці дороги, на якій діяв дорожній знак 5.45 «Початок населеного пункту», при якому рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю 50 км/год, а також, що був встановлений дорожній знак 5.70 «Фото-відео фіксування порушень ПДР».

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що оскаржувану постанову винесла інспектор Купінська О.І., яка не здійснювала розгляд справи по суті, а фактично лише підписала її. Розгляд проводив інший поліцейський, що є порушенням вимог Інструкції. Також стверджує, що йому не надали можливості ознайомитися з матеріалами фіксації, не роз`яснили права, не надали часу для збирання доказів (зокрема, фото/відео дорожніх знаків), не забезпечили право на правову допомогу.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2025 та від 18.08.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Від Департаменту патрульної поліції 19.08.2025 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, відтак відсутні підстави для його скасування. Також відповідачем подано заяву про розгляд справи без його участі.

ОСОБА_1 20.08.2025 подав до суду клопотання, в якому просить суд відкласти розгляд справи, оскільки відзив на апеляційну скаргу отримав 19.08.2025, а тому не зміг підготуватися до розгляду справи та не має можливості прибути до суду.

Розглянувши зазначене клопотання, судова колегія дійшла висновку про відмову у його задоволенні, виходячи із такого.

Апеляційний розгляд справ, визначених, зокрема статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України, відбувається у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

Суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засідання учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, судова колегія відхиляє вищеподане клопотання апелянта.

Згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, аргументи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено та підтверджується, що згідно копії постанови серії ЕНА №2752369 від 04.08.2024, водій ОСОБА_1 04.08.2024 о 12:11:51 год. дорога Київ - Чоп 497 км, А/Д Київ - Чоп 497 км 600 м с. Новий Милятин, керуючи автомобілем «Land Rover Freelander» д.н.з. НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 73 км/год., чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху 50 км/год. Швидкість руху вимірювалась TruCAM LTI 20/20 серійний №ТС008368, чим порушив п. 12.4 ПДР.

Інспектор 2 взводу 4 роти 1 батальйону управління патрульної поліції у Львівській області лейтенант поліції Купінська О.І. винесла постанову відносно позивача серії ЕНА №2752369 від 04.08.2024 за частиною першою статті 122 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 340,00 грн.

Колегією суддів встановлено, що позивач не заперечує, що рухався автодорогою Київ- Чоп у межах населеного пункту с. Новий Милятин.

Не погоджуючись із даною постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Суд першої інстанції приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, виходив із того, що факт вчинення правопорушення позивачем підтверджується відеозаписом та фото з приладу TruCAM LTI 20/20. Автомобіль «Land Rover Freelander» д.н.з. НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 73 км/год в населеному пункті, що є перевищенням дозволеної швидкості руху в населених пунктах згідно ПДР на 23 км/год.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353-ХІІ регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 12.4 ПДР, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Водночас, судовою колегією враховується, що положення статті 251 КУпАП закріплюють, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами частини першої-третьої статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

При цьому судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до абзаців 1-2 частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою, зокрема, забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже, положеннями статті 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено можливість використання поліцією застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що відповідачем застосовано прилад TruCam в ручний спосіб, що свідчить про сумнів точності приладу та правомірність його застосування, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що факт вчинення адміністративного правопорушення зафіксований лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 ТС008368.

Так, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Відповідно до cвідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/29281, виданого ДП «Укрметртестстандарт», чинного до 07 листопада 2024 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTІ 20/20 TruCam II №ТС008368, відповідає вимогам технічної документації (а.с.28).

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже, вказаною нормою не встановлено обмежень щодо використання лазерного вимірювача швидкості TruCam в ручному режимі.

Можливість використання приладу TruCam LTI 20/20 у ручному режимі прямо передбачена свідоцтвом про повірку приладу, сертифікатом перевірки типу, сертифікатом відповідності, а також самою конструкцією приладу (наявність ручки для тримання) та не суперечить вимогам законодавства.

Отже, використання приладу TruCam відбувається у автоматичному режимі як у мобільному, так і у статичному положенні, а тому користування приладом у ручному режимі не є порушенням. При цьому, лазерний вимірювач TruCam відноситься саме до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто, конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.

З огляду на викладене, доводи позивача, що використання приладу TruCam у ручному режимі є безпідставними.

У свою чергу, лазерний вимірювач швидкості руху TruCam LTI 20/20 №ТС008368 має допустиму похибку при вимірюванні швидкості руху в ручному режимі +/- 2 км/год. Навіть з урахуванням вказаної похибки під час використання ручного режиму, позивач все одно рухався з перевищенням встановленого обмеження швидкості руху у населеному пункті.

Колегією суддів апеляційного суду здійснено перегляд наданого відповідачем оптичного диску із відеозаписом та фото з приладу TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС008368) (а.с.29-а), з яких вбачається, що транспортний засіб «Land Rover Freelander» д.н.з. НОМЕР_1 в населеному пункту с. Новий Милятин рухався зі швидкістю 73 км/год.

Враховуючи вищезазначене, наявним у матеріалах справи відеозаписом та фотознімком з приладу TruCAM повністю підтверджено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що останній не бачив на ділянці місцевості дорожнього знаку 5.45 «Початок населеного пункту», а також на ділянці дороги, де його зупинив поліцейський, не було жодної забудови, яка б давала підстави вважати цю ділянку населеним пунктом. Також стверджує, що не було жодного дорожнього знаку 5.70 «Фото-відео фіксування порушень ПДР».

З даного приводу, колегія судді зазначає наступне.

Так, Правилами дорожнього руху, а саме, розділом 33 «Дорожні знаки» підрозділом 5 «Інформаційно-вказівні знаки» (в редакції, що була чинною на час вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення) передбачено наступні дорожні знаки, зокрема, 5.45.1 "Пункт зупинки автобуса". Знак позначає початок посадкового майданчика автобуса, що рухається за встановленим маршрутом; 5.45.2 "Кінець пункту зупинки автобуса". Позначає кінець посадкового майданчика автобуса.

Також передбачено дорожній знак 5.70 "Зміна схеми руху". Позначає, що за цим знаком тимчасово або постійно змінено схему руху та (або) встановлено нові дорожні знаки. Застосовується протягом не менш як трьох місяців у разі зміни руху на постійній основі, а також протягом необхідного проміжку часу у разі зміни руху на тимчасовій основі та встановлюється не менш як за 100 м до першого тимчасового знака.

Таким чином, посилання апелянта на відсутність дорожніх знаків 5.45 та 5.70 є безпідставним.

Водночас, на час вчинення позивачем адміністративного правопорушення, розділом 33 «Дорожні знаки» підрозділом 5 «Інформаційно-вказівні знаки» Правил дорожнього руху передбачений дорожній знак: 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху». Позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів.

Разом із тим, колегія суддів звертає увагу, що жодними нормами КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію», у тому числі, частиною першою статі 40 цього ж Закону, не передбачено обмеження поліції використовувати фототехніку і відеотехніку виключно в межах дії будь-яких дорожніх знаків.

Знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» лише інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів. Він відноситься до категорії інформаційно-вказівних знаків.

У той же час, Закон України «Про Національну поліцію» не зобов`язує встановлювати такі знаки перед ділянкою, на якій використовуються засоби фото- та/або відеофіксації порушень Правил дорожнього руху.

Таким чином, обставини наявності чи відсутності дорожнього знаку жодним чином не свідчать про відсутність у позивача обов`язку дотримання запровадженого Правилами дорожнього руху швидкісного режиму.

Щодо доводів апелянта про порушення процедури розгляду справи, суд зазначає, що у відзиві на позовну заяву відповідач повідомив суд, що адміністративне правопорушення вчинене та зафіксоване на нагрудному відеореєстраторі інспектора 04.08.2024, однак відповідно до наказу МВС від 18.12.2018 №1026, термін зберігання відеозапису вичерпався.

Таким чином, у колегії суддів не має правових та об`єктивних підстав поставити під сумнів дії поліцейських під час оформлення правопорушення, скоєного позивачем, зокрема, й в частині допущення процедури розгляду справи.

Водночас статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

В даному випадку перевищення швидкості зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості руху ТЗ TruCam LTI 20/20 ТС008368.

Посилання апелянта на те, що оскаржувану постанову винесла інспектор Купінська О.І., яка не здійснювала розгляд справи по суті, а фактично підписала її, а розгляд справи проводив інший інспектор, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки, це не заборонено положеннями Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395.

При цьому, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своєї позиції, лише висловлено суб`єктивну думку, що не має жодного нормативного та доказового підґрунтя.

Також колегія суддів наголошує, що порушення, на думку скаржника, судом першої інстанції норм статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки розглянуто справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, не входить до переліку випадків обов`язкових підстав для скасування судового рішення, передбаченого частиною третьою статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Отже, сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбачених частиною першою статті 122 КУпАП, а доводи позивача не спростовують висновки відповідача.

Вказане у сукупності з урахуванням всіх зібраних матеріалів, в достатній мірі підтверджує наявність в діях позивача ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статтею 122 КУпАП.

Колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови серії ЕНА №2752369 від 04.08.2024.

Згідно з приписами частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи та обґрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 243, 250, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року у справі №760/20797/24 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді І.О.Грибан

О.В.Карпушова