Справа № 420/12724/23
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2025-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 серпня 2025 року

м. Київ

справа №420/12724/23

адміністративне провадження № К/990/29859/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Юрченко В.П.,

суддів: Васильєвої І.А., Гімона М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу №420/12724/23

за позовом Приватного підприємства «АККЕРМАН ЗЕРНОПРОМ» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року (суддя Радчук А.А.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2024 року (головуючий суддя Димерлій О.О., судді: Крусян А.В., Танасогло Т.М.),

В С Т А Н О В И В :

У червні 2023 року Приватне підприємство «АККЕРМАН ЗЕРНОПРОМ» (далі також - позивач, Підприємство) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі також - відповідач, контролюючий орган), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11 травня 2023 року №9292/15-32-07-23, яким Підприємству визначено грошове зобов`язання за платежем пеня за порушення строків розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, невиконання зобов`язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в розмірі 580196,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час проведення перевірки контролюючим органом не враховано факт укладення між Підприємством та OLIVA AD (Болгарія) додаткової угоди №5 від 30 червня 2022 року та акту-перерахунку ціни від 30 червня 2022 року до контракту від 26 квітня 2022 року. Як стверджує Підприємство, факт зменшення ціни контракту відбулось за результатами узгодження аналізів лабораторій України та Болгарії у зв`язку із невідповідністю якісних характеристик товару, а саме насіння соняшника українського походження урожаю 2021 року, що у свою чергу вплинуло на зменшення вартості вказаного товару. Відповідно до зазначених документів загальна вартість товару склала 2000568,92 євро, що відповідає сумі коштів, які надійшли у межах граничних строків на валютний рахунок Підприємства як розрахунок (оплата за товар) за контрактом від 26 квітня 2022 року. Позивач наголошує, що обставини зменшення ціни контракту від 26 квітня 2022 року додатково підтверджуються висновком Одеської регіональної Торгово-промислової палати за результатами цінового моніторингу №СИО-е №000045 від 07 квітня 2023 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2024 року, позов задоволено; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 11 травня 2023 року № 9292/15-32-07-23 про застосування пені у розмірі 580196,15 грн.

В ході розгляду справи судами встановлено, що на підставі наказу за №1700-п від 17 березня 2023 року та направлення №3879/15-32-07-07-16 від 23 березня 2023 року Головним управлінням ДПС в Одеській області з 27 березня 2023 року тривалістю 5 робочих днів проведено документальну позапланову виїзну перевірку Приватного підприємства «АККЕРМАН ЗЕРНОПРОМ» з питань дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічних операцій по контракту від 26 квітня 2022 року №б/н за період діяльності з 26 квітня 2022 року по дату закінчення перевірки.

За наслідками проведеної перевірки контролюючим органом складено акт «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Приватного підприємства «АККЕРМАН ЗЕРНОПРОМ» №8028/15-32-07-07-18 від 07 квітня 2023 року.

Згідно із висновком вказаного акту перевіркою встановлено порушення Підприємством вимог валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічних операцій за контрактом від 26 квітня 2022 року №б/н, а саме:

- пунктів 1, 2 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 року №2473-VIII, з урахуванням пункту 14 прим. 2 постанови правління Національного Банку України від 24.02.2022 року №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», в частині дотримання законодавчо встановленого строку розрахунків, а саме ненадходження валютної виручки в сумі 41087,12 євро.

На підставі висновків акту перевірки контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 11 травня 2023 року №9292/15-32-07-23, яким позивачеві визначено грошове зобов`язання за платежем пеня за порушення строків розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, невиконання зобов`язань та штрафних санкцій за порушення вимог валютного законодавства в розмірі 580196, 15 грн.

Вважаючи таке податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, позицію якого підтримав й апеляційний суд, виходив з того, що ненадходження валютної виручки у сумі 41087,12 євро на рахунок підприємства, не є простроченням розрахунку по зовнішньоекономічним операціям, оскільки у даному випадку відбулось зменшення загальної вартості товару, що експортувався в Болгарію за контрактом від 26 квітня 2022 року, у зв`язку з невідповідністю його якісних характеристик умовам вказаного контракту, а відтак висновки контролюючого органу про порушення Підприємством вимог пунктів 1,2 статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» в частині дотримання законодавчо встановленого строку розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності є необґрунтованими та безпідставними.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився контролюючий орган та подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на ненадання належної правової оцінки обставинам справи у їх сукупності та порушення норм процесуального права щодо законності та обґрунтованості судового рішення (статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України), просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі відповідач зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), на підставі якого Верховний Суд ухвалою від 19 серпня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі з метою перевірки зазначених доводів скаржника.

У контексті викладених підстав касаційного оскарження контролюючий орган звертає увагу на те, що судами не враховано висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 травня 2024 року (справа №140/10623/23) відповідно до якого статтею 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», який є спеціальним Законом в сфері здійснення валютних операцій, передбачено проведення розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів виключно у грошовій формі, під якою слід розуміти надходження валютних цінностей як в національній так і в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, в залежності від виду і особливостей зовнішньоекономічних договорів (контрактів) в яких визначено валюту розрахунків. Відтак, передача векселя в рахунок оплати за поставлений товар за операцією з експорту товару не є обставиною з якою положення Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, затвердженої постановою Правління НБУ від 02.01.2019 №7 (далі - Інструкція), пов`язують завершення здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків, навіть за умови, що така форма розрахунку передбачена умовами договору.

Позивач правом подання письмових заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не скористався, що не перешкоджає перегляду рішень судів попередніх інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а саме щодо подібності правовідносин у цій справі з правовідносинами у вищевказаній справі, Верховний Суд виходить із такого.

Приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Так, подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

У постанові Верховного Суду, на яку посилається контролюючий орган у касаційній скарзі, міститься висновок про те, що передача векселя в рахунок оплати за поставлений товар за операцією з експорту товару не є обставиною з якою положення Інструкції пов`язують завершення здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків, навіть за умови, що така форма розрахунку передбачена умовами договору. Також Верховний Суд вказав на помилковість покликання судів на Закон України від 16.04.1991 №959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність» нормами якого визначено право самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам, а отже моментом припинення грошових зобов`язань за договором, яким визначено можливість вексельного розрахунку, є саме момент передачі такого векселя. Суд наголосив, що статтею 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», який є спеціальним Законом в сфері здійснення валютних операцій, передбачено проведення розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів виключно у грошовій формі, під якою слід розуміти надходження валютних цінностей як в національній так і в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, в залежності від виду і особливостей зовнішньоекономічних договорів (контрактів) в яких визначено валюту розрахунків, що у свою чергу виключає можливість пов`язувати завершення здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків з обставиною передачі векселя в рахунок оплати за поставлений товар за операцією з експорту товару.

Натомість, у справі, яка розглядається, контролюючий орган стверджував про порушення Підприємством пунктів 1, 2 Закону України «Про валюту і валютні операції», з урахуванням пункту 14-2 постанови правління Національного Банку України від 24.02.2022 року №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», в частині дотримання законодавчо встановленого строку розрахунків, саме у зв`язку з ненадходженням валютної виручки в сумі 41087,12 євро.

Відповідно ж до доводів позивача, з яким погодилися суди попередніх інстанцій у цій справі, ненадходження валютної виручки у сумі 41087,12 євро на рахунок Підприємства, не є простроченням розрахунку по зовнішньоекономічним операціям, оскільки у даному випадку відбулось зменшення загальної вартості товару, що експортувався в Болгарію за контрактом від 26.04.2022 року, у зв`язку з невідповідністю його якісних характеристик умовам вказаного контракту, що підтверджується відповідними доказами, зокрема, висновком Одеської регіональної Торгово-промислової палати за результатами цінового моніторингу щодо ціни на товар №СИО-е №000045 від 07.04.2023.

Також судами було надано оцінку посиланням контролюючого органу на те, що вищевказаний висновок Одеської регіональної Торгово-промислової палати не може бути прийнятий до уваги, оскільки виданий після закінчення законодавчо встановленого строку розрахунків, та зазначено про їх безпідставність, оскільки таким висновком засвідчено саме факт перегляду сторонами ціни товару у зв`язку з невідповідністю їх кількісних та/або якісних характеристик умовам договору, що призвело до її зменшення. Окрім того, зазначено, що положеннями Інструкції №7 не визначено часових меж прийняття такого рішення.

Відтак, дослідивши зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності з урахуванням обставин зазначеної скаржником справи, колегія суддів дійшла висновку про помилковість доводів касаційної скарги, оскільки висновки Верховного Суду, на які посилається скаржник, стосуються правовідносин, які не є подібними та ґрунтуються на різних фактичних обставинах справи.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що наведені скаржником підстави для касаційного оскарження судових рішень в частині порушення судами пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не знайшли свого підтвердження, оскільки висновки щодо застосування норми права, які викладені у постановах Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

У зв`язку з викладеним, у цій справі наявні підстави для закриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 339, 341, 355, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне провадження за скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2024 року, відкрите на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України - закрити.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її підписання, є остаточною і не оскаржується.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

І.А. Васильєва

М.М. Гімон ,

Судді Верховного Суду