Справа № 520/14758/25
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2025-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2025 р. № 520/14758/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Світлани Чудних, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача з питання ненадання відповіді на звернення гр. ОСОБА_1 до відповідача від 05.05.2025р;

- зобов`язати відповідача здійснити розгляд звернення гр. ОСОБА_1 від 05.05.2025р та задовольнити вимоги гр. ОСОБА_1 перелічені у вказаному зверненні в повному обсязі із наданням відповіді за результатами розгляду вищезазначеного звернення гр. Орлу способом зазначеним у зверненні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що засобами електронного зв`язку за електронною адресою відповідача від 05.05.2025р гр. ОСОБА_2 надав звернення із питань виправлення допущених відповідачем помилок при взятті на облік позивача від 14.04.2025р. Однак, відповідач відповідь на вказане звернення не надав, чим порушив вимоги чинного законодавства України та права позивача.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін у судове засідання за правилами ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі надсилалась судом в порядку частини сьомої статті 18 КАС України до електронного кабінету відповідача в ЄСІТС "Електронний суд" та отримана ним 20.06.2025 року о 20:16, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 23.06.2025 року.

В установлений судом строк, відповідач правом надіслати відзив на позовну заяву не скористався, заяву про визнання позову суду також не надсилав.

Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Так, засобами електронного зв`язку за електронною адресою відповідача від 05.05.2025р ОСОБА_2 надав звернення щодо виправлення допущених відповідачем помилок при взятті на облік позивача від 14.04.2025р.

Згідно змісту вказаного звернення зокрема зазначено наступне.

ОСОБА_2 , звернувся до відповідача на його офіційну електронну скриньку - ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою про виправлення помилки при внесенні інформації у електронному вигляді до єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо взяття на військовий облік від 14.04.2025р (військовий обліковий документ НОМЕР_1 ), що підтверджується скріншотом з електронної пошти позивача (а.с.12).

В обґрунтування свого звернення зазначив, що його звільнено з військової служби в запас згідно наказу від 12.04.2025р за ст.26ч.4п.2пп «Г» відповідно до ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", надалі 14.04.2025р взято на облік у ІНФОРМАЦІЯ_3 - підтвердження відображено у військовому обліковому документі НОМЕР_1 , але в той же час допущено технічну помилку при внесенні зазначеної інформації до інформаційної системи у електронному вигляді : замість взяття на облік у запас внесено інформацію про взяття на облік у резерв , що призвело до видачі йому довідки про надання відстрочки від призову на військову службу у якості резервіста рядового складу від 15.04.2025р за номером 2545.

При цьому, на думку позивача, це порушує його права, оскільки відповідно до ст.2 ч.8 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" перебуваючи у запасі він може проходити лише збори для збереження та вдосконалення знань, навичок, умінь необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період і до того ж відповідно до ст.29 ч.3 він може бути призваним на навчальні збори 1 раз на 3 роки строком до 3 місяців.

Також зазначено, що відповідно до ст.30 ч.1 п.8 від проходження зборів звільняються- особи звільнені з військової служби - протягом року після звільнення в запас, окрім перевірочних зборів і більше того відповідно до ст.22 ч.1,2,3 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", тому що, він особисто уже взятий на облік в запас, тому він зобов`язаний лише уточнити свої облікові дані протягом 60 днів із дня оголошення мобілізації у зручний для нього спосіб у добровільному порядку і відповідно до ст.23 ч.1 п. 9 зазначеного закону позивач особисто не підлягає призову на військову службу під час мобілізації взагалі.

У зв`язку з наведеним, позивач, згідно змісту звернення, просив відповідача прийняти до розгляду заяву , вирішити питання по суті заяви , виправити допущені помилки при взятті на облік від 14.04.2025р із наданням йому підтверджуючих виправлення помилки документів у паперовому вигляді , сповістивши заздалегідь (за номером телефону або за електронною адресою зазначеними у заяві) про необхідність отримання ним виправлених документів, зважаючи на факт того , що ним здійснюється постійний догляд за особою із інвалідністю 1 групи із ураженням опорно-рухової здатності із повною втратою працездатності та потребою у постійному догляді , що були причиною звільнення від виконання військового обов`язку відповідно до наказу від 12.04.2025р.

Станом на час звернення з позовною заявою до суду, відповідачем відповідь на електронний запит позивача не надана.

Вважаючи бездіяльність відповідача, що виражається у ненаданні відповіді на звернення позивача протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовано Законом України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про звернення громадян", громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Військовослужбовці, працівники органів внутрішніх справ і державної безпеки, а також особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України мають право подавати звернення, які не стосуються їх службової діяльності.

Згідно із статтею 5 Закону України "Про звернення громадян", звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Звернення може бути усним чи письмовим. Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.

В силу вимог статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно із статті 19 Закону України "Про звернення громадян", органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про звернення громадян", звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Отже, зі змісту вищезначених норм права випливає, що отримувач звернення у місячний строк від дня надходження відповідного звернення зобов`язаний в межах своїх повноважень: 1) об`єктивно, всебічно і вчасно розглянути заяву громадянина, який звернувся до нього з такою заявою, 2) прийняти за результатами такого розгляду відповідне рішення та 3) повідомити заявника про наслідки розгляду його звернення.

Тобто, належним розглядом звернення громадянина вважатиметься безумовне виконання чітко визначеної законодавцем сукупності зазначених дій протягом строків, встановлених статтею 20 Закону України "Про звернення громадян".

При цьому, отримувач звернення наділений певною свободою розсуду при прийнятті рішення по суті звернення заявника. Іншими словами, такий суб`єкт може прийняти рішення, як про обґрунтованість прохання заявника, так і про його безпідставність. Відповідно, сприяння заявнику у реалізації його прав та інтересів надається лише у тому випадку, якщо отримувач звернення дійде висновку про наявність у заявника, закріплених чинним законодавством прав та/або інтересів, які були порушені, і можуть бути поновлені, або реалізовані за його безпосереднього втручання.

Судом встановлено, що спірне звернення позивача направлено відповідачу на його офіційну електронну скриньку - - 05.05.2025 року о 10:35, поряд із тим, доказів розгляду звернення по суті та в межах строку визначеного статтею 20 Закону України «Про звернення громадян», відповідачем до суду не надано.

Також, відповідачем і не надано рішення, яким би був встановлений необхідний (більш тривалий) термін для розгляду звернення позивача.

Окрім цього, відповідачем не надано суду доказів неможливості розгляду звернення позивача у визначені законом строки.

З огляду на встановлення судом обставин та ненадання відповідачем відповіді на звернення позивача в межах строку, встановленого статтею 20 Закону України «Про звернення громадян», суд приходить до висновку, що в його діях наявна протиправна бездіяльність.

Критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення всіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Такий підхід, установлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити дії після скасування його адміністративного акта.

Тобто адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16 травня 2019 року у справі № 826/17220/17.

Верховний Суд в постанові від 05.02.2020 року у справі №805/1568/16-а зазначив, що кожен має право на захист у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, вказане право гарантується Конституцією України.

Протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визначення бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливим є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправною бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №342/157/17.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач засобами електронного зв`язку за електронною адресою відповідача від 05.05.2025р надав звернення щодо виправлення допущених відповідачем помилок при взятті на облік позивача від 14.04.2025р.

На звернення позивача станом на момент розгляду даної справи відповідачем відповідь надана не була, доказів зворотного відповідачем не надано, судом не здобуто.

Приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що відповідачем не надано суду належним та допустимих доказів направлення позивачу будь-якої відповіді на його запит, суд приходить до висновку про наявність зі сторони ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправної бездіяльності щодо ненадання позивачу відповіді на звернення від 05.05.2025 та вважає за необхідне, з метою належного та ефективного захисту прав позивача, зобов`язати відповідача здійснити розгляд звернення гр. ОСОБА_1 від 05.05.2025р та надати мотивовану відповідь з питань порушених у вказаному запиті згідно норм чинного законодавства.

Водночас, щодо позовних вимог в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача задовольнити вимоги гр. ОСОБА_1 перелічені у вказаному зверненні в повному обсязі із наданням відповіді за результатами розгляду вищезазначеного звернення гр. Орлу способом зазначеним у зверненні, суд зазначає наступне.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді вбачається, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні 6 ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що прийняття відповідного рішення щодо задоволення вимог гр. ОСОБА_1 перелічених у вказаному зверненні в повному обсязі із наданням відповіді за результатами розгляду вищезазначеного звернення гр. Орлу способом зазначеним у зверненні належить до дискреційних повноважень відповідача.

Крім того,слід зазначити, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Приписами ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Відповідно до ч.7 ст. 246 КАС України, висновок суду про задоволення позову чи відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення).

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем надано позивачу будь-яку відповідь на його запит, якою б йому було відмовлено по суті заявлених у запиті питань, таким чином права позивача в зазначеній частині позовних вимог не порушені.

З огляду на викладене, суд вважає неможливим розглядати вимоги щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчиняти дії у майбутньому у зв`язку з вірогідним настанням певних наслідків, оскільки у суду на час розгляду справи відсутні підстави для прийняття рішення стосовно законності таких дій.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовної заяви.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 291, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 з питання ненадання відповіді на звернення гр. ОСОБА_1 від 05.05.2025р.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 здійснити розгляд звернення гр. ОСОБА_1 від 05.05.2025 р. та надати мотивовану відповідь з питань порушених у вказаному запиті згідно норм чинного законодавства.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Світлана ЧУДНИХ