Справа № 200/540/25
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2025-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року справа №200/540/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року (повне судове рішення складено 27 березня 2025 року) у справі № 200/540/25 (суддя в І інстанції Христофоров А.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління пенсійного фонду України у Волинській області, в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ПФУ №22 від 15.11.2024 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними дії та бездіяльність Головного управління пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України у Волинській області визначити ОСОБА_1 стаж роботи на посаді судді 29 років 27 днів та розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 68% суддівської винагороди працюючого судді, виходячи зі стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді 21 рік 8 місяців 04 дні, 3 роки стажу роботи в галузі права, 1 рік 11 місяців 11 днів періоду проходження строкової військової служби, 2 роки 5 місяців 12 днів, як половина строку навчання на юридичному факультеті у вищому навчальному закладі;

- визнати протиправними дії та бездіяльність Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 09 жовтня 2024 року виходячи із 29 повних років суддівського стажу в розмірі 68% суддівської винагороди, з урахуванням раніше виплачених сум.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03 лютого 2003 року Указом Президента України позивача призначено суддею Волноваського районного суду Донецької області. 18 вересня 2023 року позивач був відряджений для здійснення правосуддя до Броварського міськрайонного суду Київської області. Наказом голови Броварського міськрайонного суду Київської області №26с-к від 18.09.2023 позивача зараховано до штату суду на посаду судді, строком на один рік, як такого що перебуває у відрядженні. Наказом голови Броварського міськрайонного суду Київської області №15с-к від 11.06.2024 позивачу продовжено на один рік строк відрядження з 18.09.2023 по 17.09.2025. Рішенням Вищої ради правосуддя №2916/0/15-24 від 03.10.2024 позивача звільнено у відставку з посади судді Волноваського районного суду Донецької області у зв`язку з поданням заяви про відставку. Наказом голови Броварського міськрайонного суду Київської області від 08.10.2024 позивача відраховано зі штату суду.

05.11.2024 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії. Заяву позивача розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Волинській області та прийнято рішення від 15.11.2024 №22, яким позивача переведено з 09.10.2024 з пенсії по інвалідності на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

У зв`язку із незгодою з рішенням пенсійного органу, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з проханням відкоригувати дані його загального трудового стажу та спеціального стажу, що дає право на щомісячне грошове утримання судді у відставці.

Відповідно до рішення від 15.11.2024 №22 про перерахунок пенсії, з 09.10.2024 позивачу нараховано довічне грошове утримання судді у відставці з розрахунку загального стажу роботи на посаді судді 21 рік 06 місяців 27 днів без врахування стажу роботи в галузі права не менш як три роки, без врахування служби в армії та без врахування навчання у вищому юридичному навчальному закладі. Таким чином процент розрахунку пенсії від заробітку з урахуванням стажу став 52%.

Однак, відповідно до довідки про стаж, врахований для визначення права на пенсію, загальний трудовий стаж з урахуванням періоду проходження строкової військової служби та навчання у вищому навчальному закладі, становить 41 рік 09 місяців 12 днів, що не відповідає дійсному стажу роботи позивача.

Відповідно до записів періодів роботи позивача, наявних в трудовій книжці, після здобуття повної вищої освіти, позивач з 12.02.1996 по 02.09.1996, з 24.07.1997 по 23.12.1997, з 24.12.1997 по 16.02.2000, з 17.02.2000 по 31.07.2000 працював на посадах юрисконсульта МВКП «Союз», КСП «Ольгинське», ВКФ «Шанс», КАП «Любава» відповідно. З 01.08.2000 по 08.10.2001 обіймав посаду начальника юридичного відділу ВАТ «Новотроїцьке рудоуправління», з 10.10.2001 по 11.02.2003 виконував обов`язки арбітражного керуючого, що входить на думку позивача в стаж роботи в галузі права.

Таким чином, позивач вважає, що наявні підстави для зарахування до стажу роботи на посаді судді трьох років роботи в галузі права відповідно до ч.2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Позивач вважає, що станом на день звільнення загальний стаж роботи позивача на посаді судді становить 29 років 00 місяців 27 днів, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а тому загальний відсоток розрахунку пенсії від заробітку повинен складати 68%.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що суперечать вимогам законодавства України, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №22 від 15.11.2024 в частині визначення стажу судді ОСОБА_1 у розмірі 21 рік 06 місяців та 27 днів та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру 52% від суддівської винагороди.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до стажу судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці, стаж роботи в галузі права, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді тривалістю повних 3 роки, половину строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, а саме 2 роки 5 місяців 15 днів, періоду проходження строкової військової служби з 18.11.1981 по 21.10.1983 1 рік 11 місяців 11 днів та провести з 09.10.2024 перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням стажу у розмірі 29 років та відсотку від грошового забезпечення 68 %.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести ОСОБА_1 виплату заборгованості із щомісячного довічного грошового утримання, що утворилась з 09.10.2024 з урахуванням раніше сплачених сум.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційних скарг зазначають, що позивач перебував на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України в Донецькій області та отримував пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV.

21.10.2024 ОСОБА_1 звернувся до органів Фонду з заявою № 12404 про переведення з одного виду пенсії на інший (призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці). Автоматичним розподілом справ в електронній підсистемі було визначено, що розгляд заяв позивача здійснюється відділом пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. За результатами розгляду зазначеної заяви прийнято рішення про відмову в перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці від 30.10.2024 № 22 у зв`язку з тим, що до заяви не додано розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

05.11.2024 ОСОБА_1 повторно звернувся з заявою про переведення з одного виду пенсії на інший (призначення щомісячного довічного грошового утримання). Розгляд заяви здійснювався за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області. За результатами розгляду даної заяви Відповідачем-2 прийнято рішення про переведення з одного виду пенсії на інший (з 09.10.2024 ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці).

За даними електронної пенсійної справи стаж роботи позивача на посаді судді становить 21 рік 06 місяців 27 днів. Відповідно до частини 3 статті 142 Закону № 1402 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Таким чином, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 склав 52% суддівської винагороди працюючого судді.

До стажу роботи на посаді суддівського стажу при призначенні довічного грошового утримання не враховано період служби в Збройних Силах з 11 листопада 1981 року по 21 жовтня 1983 року, половини періоду навчання, періоди роботи на посадах юрисконсульта з 24 грудня 1997 року по 16 лютого 2000 року в КАВП Любава, з 17 лютого 2000 року по 08 жовтня 2001 року в концерні Укррудпром, з 10 жовтня 2001 року по 11 лютого 2003 року арбітражний керуючий Новотроїцького рудоуправління.

Відповідачі вважають, що у спірних правовідносинах, діяли правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому його дії не можна вважати протиправними.

У відзивах на апеляційні скарги позивач просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

ОСОБА_1 , є громадянином України.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач працював, зокрема:

- 06.02.1991 - обраний директором МВКП «Союз» м. Волноваха;

- 12.02.1996 звільнений за переведенням в ВАТ «Новотроїцьке рудоуправління»;

- 12.02.1996 прийнятий юрисконсультом у юридичний відділ МВКП «Союз»;

- 02.09.1996 звільнений за переведенням до КСП «Ольгинське»;

- 04.09.1996 прийнятий заступником голови з комерційно-фінансової діяльності за переведенням з ВАТ «Новотроїцьке рудоуправління»;

- 15.07.1997 звільнений у зв`язку з переведенням до ВКФ «Шанс»;

- 24.07.1997 прийнятий юрисконсультом по переведенню в ВКФ «Шанс»;

- 23.12.1997 звільнений у зв`язку з переведенням до КАП «Любава»;

- 24.12.1997 прийнятий юрисконсультом за переведенням у КАП «Любава»;

- 16.02.2000 звільнений у зв`язку з переведенням до ВАТ «Новотроїцьке рудоуправління»;

- 17.02.2000 - прийнятий юрисконсультом за переведенням у ВАТ «Новотроїцьке рудоуправління»;

- 01.08.2000 переведений на посаду начальника юридичного відділу ВАТ «Новотроїцьке рудоуправління»;

- 08.10.2001 звільнений за згодою сторін;

- 10.10.2001 приступив до виконання обов`язків арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора);

- 11.02.2003 припинив діяльність арбітражного керуючого у зв`язку з призначенням суддею Волноваського районного суду Донецької області;

- 12.02.2003 призначено суддею Волноваського районного суду Донецької області;

- 18.09.2008 обрано безстроково суддею Волноваського районного суду Донецької області;

- 05.04.2011 призначено головою Волноваського районного суду Донецької області;

- 06.04.2014 - призначено головою Волноваського районного суду Донецької області;

- 06.04.2015 - призначено головою Волноваського районного суду Донецької області;

- 07.04.2017 - призначено головою Волноваського районного суду Донецької області;

- 06.04.2020 - призначено головою Волноваського районного суду Донецької області;

- 18.09.2023 зараховано до штату Броварського міськрайонного суду Київської області на посаду судді строком на один рік, як такого що відряджений для здійснення правосуддя;

- 11.06.2024 продовжено на один рік строк відрядження для здійснення правосуддя з 18.09.2024 по 17.09.2025;

- 08.10.2024 відраховано зі штату Броварського міськрайонного суду Київської області.

Відповідно до військового квитка, позивач проходив строкову військову службу з 18.11.1981 по 21.10.1983 (1 рік 11 місяців 11 днів).

Відповідно до Диплому серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 з 01.09.1984 по 08.07.1989 навчався в Омському державному університеті за спеціальністю «Правознавство» та присвоєно кваліфікацію «Юрист».

03 лютого 2003 року Указом Президента України позивача призначено суддею Волноваського районного суду Донецької області.

Наказом голови Броварського міськрайонного суду Київської області №26с-к від 18.09.2023 позивача зараховано до штату суду на посаду судді, строком на один рік, як такого що перебуває у відрядженні.

Наказом голови Броварського міськрайонного суду Київської області №15с-к від 11.06.2024 позивачу продовжено на один рік строк відрядження з 18.09.2023 по 17.09.2025.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 03.10.2024 №2916/0/15-24 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Волноваського районного суду Донецької області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

В рішенні Вищої ради правосуддя від 03.10.2024 №2916/0/15-24 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Волноваського районного суду Донецької області у зв`язку з поданням заяви про відставку" зазначено, що відповідно до доданих до заяви документів та визначених законодавством вимог стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає йому право на звільнення у відставку, на час ухвалення цього рішення становить 26 років 07 місяці 03 дні: стаж роботи на посаді судді понад 20 років; період проходження строкової військової служби 01 рік 11 місяців 03 дні.

Також, в рішенні зазначено, що наявні підстави для зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право йому на відставку, трьох років роботи в галузі права відповідно до ч.2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 працював у періоди з 24.12.1997 по 16.02.2000 юрисконсультом КАП «Любава», з 17.02.2000 по 08.10.2001 юрисконсультом концерн «Укррудпром», з 10.10.2001 по 11.02.2003 арбітражним керуючим Новотроїцького рудоуправління, що підтверджується записами в трудовій книжці ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 .

Наказом голови Броварського міськрайонного суду Київської області від 08.10.2024 позивача відраховано зі штату суду.

Відповідно до довідки про стаж судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, загальний стаж складає 26 років 07 місяців 13 днів. До стажу зараховано такі періоди:

строкова військова служба з 11.11.1981 по 21.10.1983 (1 рік 11 місяців 09 днів);

юрисконсульт КАП «Любава» з 24.12.1997 по 16.02.2000, юрисконсульт концерн «Укррудпром» з 17.02.2000 по 08.10.2001, арбітражний керуючий Новотроїцьке рудоуправління з 10.10.2001 по 11.02.2003 (03 роки 00 місяців 00 днів);

суддя Волноваського районного суду, голова Волноваського районного суду з 03.02.2003 по 17.09.2023 (20 років 07 місяців 14 днів);

суддя Броварського міськрайонного суду Київської області (відряджений) з 18.09.2023 по 08.10.2024 (01 рік 00 місяців 20 днів).

Зазначені періоди роботи ОСОБА_1 також підтверджуються записами в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 .

05.11.2024 ОСОБА_1 звернувся з заявою про переведення з одного виду пенсії на інший (призначення щомісячного довічного грошового утримання). Розгляд заяви здійснювався за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області.

Рішенням Головного управління пенсійного фонду України у Волинській області № 22 від 15 листопада 2024 року позивачу призначено довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 52 % винагороди судді у відставці.

Стаж роботи на посаді судді становить 21 рік 06 місяців та 27 днів.

До стажу роботи на посаді суддівського стажу при призначенні довічного грошового утримання не враховано період служби в Збройних Силах з 11 листопада 1981 року по 21 жовтня 1983 року, половини періоду навчання, періоди роботи на посадах юрисконсульта з 24 грудня 1997 року по 16 лютого 2000 року в КАВП Любава, з 17 лютого 2000 року по 08 жовтня 2001 року в концерні Укррудпром, з 10 жовтня 2001 року по 11 лютого 2003 року арбітражний керуючий Новотроїцького рудоуправління.

З розрахунком стажу РС-право ОСОБА_1 загальний страховий стаж 41 рік 09 місяців 12 днів, стаж на посаді судді 21 рік 06 місяців 27 днів.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.02.2025 по цивільній справі №204/10514/24 заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення, задоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 1984 року по 1989 рік навчався на юридичному факультеті Омського державного університету на денній формі навчання за спеціальністю «правознавство».

Однак, у суду не має інформації щодо набрання зазначеного рішення суду законної сили, у зв`язку із відсутністю такої інформації в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

При ухваленні рішення апеляційний суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 43 Конституції України, серед іншого, визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Згідно з пунктом 14 частини 2 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються: судоустрій, судочинство, статус суддів.

У преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Частиною першою статті 4 Закону №1402-VIII встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (частина друга статті 4).

За приписами частини першої статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 142 Закону №1402-VІІІ:

щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді (частина третя);

у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання (частина четверта);

пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України (частина п`ята).

Абзацом сьомим пункту 1 розділу III "Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 20 березня 2017 року №5-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за №200/14891) установлено, що до заяви про призначення щомісячного довічного утримання додається розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 4).

З наданого Броварським міськрайонним судом Київської області розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці вбачається, що стаж позивача становить 26 років 07 місяців 13 днів. До стажу зараховано такі періоди:

строкова військова служба з 11.11.1981 по 21.10.1983 (1 рік 11 місяців 09 днів);

юрисконсульт КАП «Любава» з 24.12.1997 по 16.02.2000, юрисконсульт концерн «Укррудпром» з 17.02.2000 по 08.10.2001, арбітражний керуючий Новотроїцьке рудоуправління з 10.10.2001 по 11.02.2003 (03 роки 00 місяців 00 днів);

суддя Волноваського районного суду, голова Волноваського районного суду з 03.02.2003 по 17.09.2023 (20 років 07 місяців 14 днів);

суддя Броварського міськрайонного суду Київської області (відряджений) з 18.09.2023 по 08.10.2024 (01 рік 00 місяців 20 днів).

Судом встановлено, що призначаючи позивачу довічне грошове утримання судді у відставці та визначаючи його розмір, органом Пенсійного фонду до стажу судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, зараховано лише стаж роботи на посаді судді Волноваського районного суду Донецької області та Броварського міськрайонного суду Київської області, що становить 21 рік 06 місяців 27 днів.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем визнається правильність урахування відповідачем саме суддівського стажу до стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, тому судом, на підставі частини першої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), відповідні обставини щодо правильності обрахунку такого стажу не установлювалися, відповідні докази не досліджувалися.

Як уже зазначалось судом, позивач не погоджується зі здійсненим відповідачем розрахунком довічного грошового утримання судді у відставці, позаяк Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області безпідставно не враховано до суддівського стажу проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР; стажу на посадах консультанта КАП «Любава», концерн «Укррудпром», арбітражним керуючим Новотроїцького рудоуправління; навчання в Омському державному університеті, внаслідок чого невірно розраховано відсоток від суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді відставці.

Визначення стажу судді врегульоване статтею 137, абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VІІІ.

Згідно зі статтею 137 Закону №1402-VІІІ (у редакції, чинній на час призначення позивачу довічного грошового утримання 09.10.2024):

до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу (пункти 1-3 частини першої);

до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді (частина друга).

Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VІІІ встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Щодо зарахування до стажу судді періоду проходження позивачем строкової військової служби у Збройних силах СРСР, суд зазначає наступне.

03 лютого 2003 року Указом Президента України позивача призначено суддею Волноваського районного суду Донецької області.

Відповідно до військового квитка № НОМЕР_3 , ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у Збройних силах СРСР з 18.11.1981 по 21.10.1983 (1 рік 11 місяців 11 днів).

Станом на час призначення позивача на посаду судді чинним був Закон №2862-XII (набрав чинності 10.02.1993).

Отже, в спірних відносинах, з урахуванням положень абзацу четвертого пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VІІІ, для визначення в позивача стажу роботи на посаді судді необхідно керуватись також положеннями Закону №2862-XII для обчислення суддівського стажу.

Згідно з абзацом другим статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (Указ №584/95) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545, яка набрала чинності з 01.03.2008, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" та доповнено її в частині пункту 3-1 абзацом такого змісту: "До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби".

Верховним Судом розглядались подібні спори, зокрема, постанови від 30.03.2023 у справі №280/2167/21, від 31.03.2021 у справі №235/7316/16-а, від 12.05.2020 у справі №303/1504/17-а, від 05.12.2019 у справі №592/2737/17 та від 19.06.2018 у справі №243/4458/17. У цих справах Верховний Суд вказав, що невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, період проходження строкової військової служби і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є протиправним.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області при призначенні довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в частині неврахування проходження строкової військової служби в Збройних силах СРСР з 18.11.1981 по 21.10.1983 (1 рік 11 місяців 11 днів).

Враховуючи вищезазначене, календарний період проходження позивачем строкової військової служби повинен бути зарахований відповідачем до стажу роботи позивачем суддею.

Щодо зарахування стажу трудової діяльності на посаді юрисконсульта в КАП «Любава», концерн «Укррудпром» та арбітражним керуючим Новотроїцьке рудоуправління, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді (частина друга статті 137 Закону № 1402-VIII).

Відповідно до пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2019 у справі №9901/805/18 зазначила, що частину другу статті 137 Закону №1402-VIII (у редакції, яка діє з 05.08.2018) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Необхідність зарахування до суддівського стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, підтверджується також постановами Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №9901/537/19, від 17.09.2020 у справі №9901/302/19 та постановою Верховного Суду від 21.01.2021 у справі №560/499/19.

За приписами частини першої статті 7 від 15.12.1992 № 2862-XII Закону України «Про статус суддів» (що діяв на момент призначення позивача на посаду судді та втратив чинність згідно і Законом України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів»), на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Конституційний Суд України зазначив у своєму рішенні від 11.10.2005 № 8- рп/2005, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання, є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 № 18- рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24.06.99 № 6-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 № 8- рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22.05.2008.

Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013, (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року), термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Водночас, згідно із пунктом 54 Рекомендації CM/Rec (2010)12) від 17.11.2010, Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам рекомендовано щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 09.11.2018 у справі № 559/443/17 висновував, що право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) як встановлення довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 19.06.2018 у справі № 243/4448/17, від 11.09.2018 у справі № 428/4671/17, від 01.10.2018 у справі № 541/503/17, від 17.10.2018 у справі № 140/263/17, від 23.10.2018 у справі № 686/10100/15-а, від 30.01.2025 у справі № 620/15098/24.

Крім того, у зв`язку із систематичним нехтуванням пенсійними органами стажу судді, що визначається Вищою радою правосуддя при звільненні суддів у відставку, рішенням Ради суддів України від 11.04.2024 № 6 звернута увага Пенсійного фонду України щодо необхідності приведення діяльності органів Пенсійного фонду України у відповідність до висновків щодо застосування норм права, викладених у зазначених постановах Верховного Суду, та вказано на неприпустимість перегляду органами Пенсійного фонду України стажу роботи судді, що дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, що визначений у рішенні Вищої ради правосуддя при розгляді заяви про відставку.

Рішенням Ради суддів України від 11.04.2024 № 6 також наголошено, що необхідний стаж роботи на посаді судді, з якого має розраховуватись та виплачуватись відповідне грошове утримання, обчислюється Вищою радою правосуддя як єдиним, конституційним органом, при прийнятті рішення про звільнення судді у відставку.

Як встановлено судом, Рішенням Вищої ради правосуддя від 03.10.2024 №2916/0/15-24 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Волноваського районного суду Донецької області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

В рішенні Вищої ради правосуддя від 03.10.2024 №2916/0/15-24 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Волноваського районного суду Донецької області у зв`язку з поданням заяви про відставку" зазначено, що відповідно до доданих до заяви документів та визначених законодавством вимог стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає йому право на звільнення у відставку, на час ухвалення цього рішення становить 26 років 07 місяці 03 дні: стаж роботи на посаді судді понад 20 років; період проходження строкової військової служби 01 рік 11 місяців 03 дні.

Також, в рішенні зазначено, що наявні підстави для зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право йому на відставку, трьох років роботи в галузі права відповідно до ч.2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у зв`язку з тим , що ОСОБА_1 працював у періоди з 24.12.1997 по 16.02.2000 юрисконсультом КАП «Любава», з 17.02.2000 по 08.10.2001 юрисконсультом концерн «Укррудпром», з 10.10.2001 по 11.02.2003 арбітражним керуючим Новотроїцького рудоуправління, що підтверджується записами в трудовій книжці ва ОСОБА_2 серія НОМЕР_1 .

Таким чином, місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право йому на відставку, трьох років роботи в галузі права відповідно до ч.2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» періодів з 24.12.1997 по 16.02.2000, з 17.02.2000 по 08.10.2001 та з 10.10.2001 по 11.02.2003.

Разом з тим, суд зауважує, що відповідачі необґрунтовано та безпідставно вдалися до оцінки суддівського стажу позивача при тому, що розрахунок такого стажу не входить до повноважень пенсійного органу.

На це вказує Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1 (далі - Порядок № 3-1), згідно з яким, призначення щомісячного довічного утримання судді у відставці здійснюється, зокрема, на підставі розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, що складається (оформляється) відповідним судом.

Отже, не зарахування до відповідного стажу роботи на посаді судді стажу роботи, який надавав право для призначення на посаду судді, і врахування відповідачем для встановлення/визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, суд вважає неправомірним.

Щодо зарахування до стажу судді позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, суд зазначає наступне.

Оскільки позивача призначено на посаду судді до набрання чинності Законом України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 № 1402-VIII, то відповідно до вимог абзацу 4 пункту 34 Розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 він зберігає визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Згідно із частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XII «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів», до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до абзацу другого статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Отже, і Закон України «Про статус суддів» і Указ Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 мали єдине визначення поняття «стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання».

Таким чином, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

За абз. 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до Диплому серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 з 01.09.1984 по 08.07.1989 навчався в Омському державному університеті за спеціальністю «Правознавство» та присвоєно кваліфікацію «Юрист».

Таким чином, позивач має право на зарахування до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, а саме 2 роки 5 місяців 15 днів.

Як встановлено судом, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 22 від 15 листопада 2024 року безпосередньо порушено права позивача.

Щодо позовної вимоги позивача зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України у Волинській області визначити ОСОБА_1 стаж роботи на посаді судді 29 років 27 днів та розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 68% суддівської винагороди працюючого судді, виходячи зі стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді 21 рік 8 місяців 04 дні, 3 роки стажу роботи в галузі права, 1 рік 11 місяців 11 днів періоду проходження строкової військової служби, 2 роки 5 місяців 12 днів, як половина строку навчання на юридичному факультеті у вищому навчальному закладі, суд зазначає наступне.

За положеннями частини третьої статті 142 Закону України №1402-VІІІ, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Враховуючи, що позивач має повних 29 роки стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці, що підтверджується як вищезазначеним рішенням Вищої ради правосуддя, так і розрахунком стажу судді позивача, здійсненим Броварським міськрайонним судом Київської області (а.с.79), суд вважає за необхідне зазначити, що довічне утримання судді у відставці має бути розраховано зі 68 % сум суддівської винагороди судді (50% + 9х2%).

Відповідно до пунктів 2, 4, 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

На підставі частин третьої та четвертої статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

До того ж, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Оскільки право позивача на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не порушено, то воно підлягає відновленню у спосіб, яким є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №22 від 15.11.2024 в частині визначення стажу судді ОСОБА_1 у розмірі 21 рік 06 місяців та 27 днів та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру 52% від суддівської винагороди.

Таким чином, керуючись положеннями статті 9 Кодексу адміністративного судочинству України, окружний суд обґрунтовано вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог та змінити обраний позивачем спосіб захисту її порушеного права.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №22 від 15.11.2024 року в частині визначення стажу судді ОСОБА_1 у розмірі 21 рік 06 місяців та 27 днів та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру 52% від суддівської винагороди, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до стажу судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці, стаж роботи в галузі права, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді тривалістю повних 3 роки, половину строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, а саме 2 роки 5 місяців 15 днів, періоду проходження строкової військової служби з 18.11.1981 по 21.10.1983 1 рік 11 місяців 11 днів та провести з 09.10.2024 перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням стажу у розмірі 29 років та відсотку від грошового забезпечення 68 %, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести ОСОБА_1 виплату заборгованості із щомісячного довічного грошового утримання, що утворилась з 09.10.2024 з урахуванням раніше сплачених сум.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року у справі № 200/540/25 залишити без змін.

Повне судове рішення 21 серпня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

І. Д. Компанієць