Справа № 320/7160/25
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2025-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7160/25 Головуючий у І інстанції - Перепелиця А.М.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Бужак Н.П., Василенка Я.М.,

при секретарі: Руденко Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Академії праці, соціальних відносин і туризму на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року у справі за заявою Академії праці, соціальних відносин і туризму до Міністерства освіти і науки України, треті особи: Державне підприємство «Інфоресурс», Державна регуляторна служба України про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

ВСТАНОВИЛА:

Академія праці, соціальних відносин і туризму звернулася до Київського окружного адміністративного суду із заявою до Міністерства освіти і науки України, треті особи - ДП «Інфоресурс», Державна регуляторна служба України про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить:

- зупинити дію наказу Міністерства освіти і науки України від 30.10.2024 № 639-л «Про результати позапланової перевірки Академії праці, соціальних відносин і туризму» до моменту набрання законної сили рішенням суду по справі за позовом Академії праці, соціальних відносин і туризму до Міністерства освіти і науки України, треті особи - ДП «Інфоресурс», Державна регуляторна служба України про визнання протиправним та скасування наказу МОН України від 30.10.2024 № 639-л «Про результати позапланової перевірки Академії праці, соціальних відносин і туризму», а також про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії;

- заборонити Міністерству освіти і науки України вчиняти дії щодо обмеження, видалення, блокування (призупинення, унеможливлення, заборона будь-яким іншим шляхом тощо) відомостей про здобувачів, які навчаються на третьому (освітньо-науковому) рівні вищої освіти та ліцензій, що видані Академії праці, соціальних відносин і туризму та містяться на офіційних веб-ресурсах, а також можливості створення Академією праці, соціальних відносин і туризму на замовлення здобувачів вищої освіти формувати та/або завантажувати з СДЕБО інформацію, в тому числі, але не виключно, можливості формувати в СДЕБО довідок про здобувачів освіти за даними СДЕБО за встановленими формами, до моменту набрання законної сили рішенням по справі за позовом Академії праці, соціальних відносин і туризму до Міністерства освіти і науки України, третя особа - ДП «Інфоресурс», третя особа - Державна регуляторна служба України про визнання протиправними та скасування наказу МОН України від 30.10.2024 № 639-Л «Про результати позапланової перевірки Академії праці, соціальних відносин і туризму», а також про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування поданої заяви Академія праці, соціальних відносин і туризму зазначив про необхідність вжиття таких заходів, оскільки наказ Міністерства освіти і науки України від 30.10.2024 № 639-л «Про результати позапланової перевірки Академії праці, соціальних відносин і туризму» порушує його права щодо провадження освітньої діяльності на третьому (освітньо-науковому) рівні вищої освіти та здобувачів освіти з приводу здобуття ступеня доктора філософії.

Наголошено, що наслідком анулювання ліцензій у зв`язку з прийняттям спірного наказу є неможливість Заявнику проводити в межах ліцензованого обсягу атестацію осіб, які вступили на конкурсній основі та навчаються на третьому (освітньо-науковому) рівні вищої освіти (тобто, в аспірантурі Академії), з метою здобуття ними ступеня доктора філософії, а саме - неможливість допускати здобувачів вищої освіти до публічного захисту наукових досягнень у формі дисертації та утворювати спеціалізовані вчені ради для публічного захисту дисертацій здобувачів.

Вважає, що в разі задоволення позову в частині визнання протиправним наказу від 30.10.2024 № 639-л «Про результати позапланової перевірки Академії праці, соціальних відносин і туризму», без попереднього застосування заходу забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу, поновлення прав Заявника та здобувачів вищої освіти буде неможливим, що не відповідає принципу ефективності судового захисту.

Крім того, на переконання Заявника, невжиття заходів забезпечення позову призведе до негативних наслідків як для Академії праці, соціальних відносин і туризму в частині можливостей виконання взятих договірних зобов`язань, так і третіх осіб - здобувачів вищої освіти на третьому (освітньо-науковому) рівні вищої освіти та за окремо регульованою освітньо-науковою програмою «Право» на третьому (освітньо-науковому) рівні вищої освіти.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року у задоволенні заяви Академії праці, соціальних відносин і туризму про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Академія праці, соціальних відносин і туризму подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким:

- зупинити дію наказу Міністерства освіти і науки України від 30.10.2024 № 639-л «Про результати позапланової перевірки Академії праці, соціальних відносин і туризму» до моменту набрання законної сили рішенням суду по справі за позовом Академії праці, соціальних відносин і туризму до Міністерства освіти і науки України, треті особи - ДП «Інфоресурс», Державна регуляторна служба України про визнання протиправним та скасування наказу МОН України від 30.10.2024 № 639-л «Про результати позапланової перевірки Академії праці, соціальних відносин і туризму», а також про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії;

- заборонити Міністерству освіти і науки України вчиняти дії щодо обмеження, видалення, блокування (призупинення, унеможливлення, заборона будь-яким іншим шляхом тощо) відомостей про здобувачів, які навчаються на третьому (освітньо-науковому) рівні вищої освіти та ліцензій, що видані Академії праці, соціальних відносин і туризму та містяться на офіційних веб-ресурсах, а також можливості створення Академією праці, соціальних відносин і туризму на замовлення здобувачів вищої освіти формувати та/або завантажувати з СДЕБО інформацію, в тому числі, але не виключно, можливості формувати в СДЕБО довідок про здобувачів освіти за даними СДЕБО за встановленими формами, до моменту набрання законної сили рішенням по справі за позовом Академії праці, соціальних відносин і туризму до Міністерства освіти і науки України, третя особа - ДП «Інфоресурс», третя особа - Державна регуляторна служба України про визнання протиправними та скасування наказу МОН України від 30.10.2024 № 639-Л «Про результати позапланової перевірки Академії праці, соціальних відносин і туризму», а також про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В апеляційній скарзі Академія праці, соціальних відносин і туризму не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Доводи апеляційної скарги аналогічні, заявленим у заяві про забезпечення позову до подання позовної заяви, та містять посилання на неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції та невідповідність його висновків таким обставинам.

Міністерством освіти і науки України подано додаткові пояснення у справі, в яких він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Відзиву Державного підприємства «Інфоресурс», Державної регуляторної служби України на апеляційну скаргу Академії праці, соціальних відносин і туризму до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що посилання, без належного обґрунтування, на те, що не вжиття обраного заходу забезпечення позову призведе до негативних наслідків для Заявника та третіх осіб, нічим не підтверджене, а відтак не є достатнім обґрунтуванням даної заяви, та не може свідчити про те, що невжиття заходів по забезпеченню позову в майбутньому може призвести до неможливості поновлення прав Позивача.

На переконання суду першої інстанції, зупинення дії наказу Міністерства освіти і науки України від 30.10.2024 № 639-л «Про результати позапланової перевірки Академії праці, соціальних відносин і туризму» означатиме надання судом передчасних правових оцінок по суті пред`явлення позову і ототожнюватиметься з фактичним задоволенням позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

За приписами ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з частиною 2 статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до пункту 1 частини 1 та частини 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Згідно з частинами 1, 4, 5 та 6 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом, зокрема, зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі № 640/6315/19.

У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Крім того, у рішенні від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Тобто, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам Позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Відповідно до Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 23 травня 2025 року у справі № 420/31410/24.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до листа Державної регуляторної служби України від 17.11.2023 № 4558/20-23 щодо перевірок ліцензіатів у період воєнного стану в Україні позапланові перевірки ліцензіатів, які провадять господарську діяльність, що підлягають ліцензуванню, на предмет дотримання ними певних вимог ліцензійних умов, можуть бути проведені (здійснені) відповідними органами ліцензування лише за наявності загрози, що має негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави, а також для виконання міжнародних зобов`язань України, на підставі рішень міністерств, що забезпечують формування державної політики у відповідних сферах.

На виконання доручення Прем`єр-Міністра України від 14.08.2024 № 23762/1/1-24 у період з 23 вересня по 24 вересня 2024 року Міністерством освіти і науки України було проведено позапланову перевірку Академії праці, соціальних відносин і туризму, а саме дотримання вимог частини першої статті 24 Закону України «Про вищу освіту», частини першої статті 43 Закону України «Про освіту», пунктів 7, 16, 17, 18, 19, 23, 25, 26, 27, 28, абзацу першого пункту 29, абзацу другого пункту 30, пунктів 35, 36, 37, 38, 39 Ліцензійних умов провадження освітньої діяльності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 року № 1187 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 березня 2021 року № 365) (далі - Ліцензійні умови), в частині підготовки здобувачів вищої освіти.

На виконання наказу Міністерства освіти і науки України від 25.09.2024 № 576-л «Про результати позапланової перевірки Академії праці, соціальних відносин і туризму» 24 жовтня 2024 року здійснено позаплановий захід державного нагляду (контролю) Академії щодо усунення порушень, виявлених під час позапланової перевірки провадження освітньої діяльності, що підлягає ліцензуванню, на рівні вищої освіти, які зазначені в Акті, складеному за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері освітньої діяльності, що підлягає ліцензуванню (у сфері вищої освіти) від 19.09.2024 № 10.3-12-66.

За результатами перевірки комісією Міністерства освіти і науки України було з`ясовано, що Академія протягом строку, встановленого в розпорядженні про усунення порушень Ліцензійних умов від 19.09.2024 року № 9/2-р порушення не усунуто.

А саме, ліцензіат провадить освітню діяльність з перевищенням ліцензованого обсягу на третьому (освітньо-науковому) рівні вищої освіти та за освітньо-науковою програмою Право спеціальності 081 Право.

Станом на момент перевірки фактичний контингент здобувачів вищої освіти на третьому (освітньо-науковому) рівні становить: - на третьому (освітньо-науковому) рівні вищої освіти - 78 осіб (початок навчання 2022 рік) та 133 особи (початок навчання 2023 рік).

- за освітньо-науковою програмою «Право» спеціальності 081 Право - 60 осіб (початок навчання 2022 рік) та 37 осіб (початок навчання 2023 рік).

З огляду на зазначене, комісія виявила порушення вимог пункту 7 Ліцензійних умов, частини першої статті 24 Закону України «Про вищу освіту», частини першої статті 43 Закону України «Про освіту», що зафіксовані в Акті позапланового заходу державного нагляду (контролю) від 24.10.2024 № 10.3-12-74.

Також, комісії було надано копію листа Академії праці, соціальних відносин і туризму від 22.10.2024 № 01/02-1093 до Державного підприємства «Інфоресурс» (вхідний ДП «Інфоресурс» від 24.10.2024 № 5800/01-11) щодо надання доступу в ЄДЕБО для скасування карток здобувачів згідно з наказом Академії праці, соціальних відносин і туризму від 18.10.2024 № 253-с «Про відрахування».

Вище зазначене дає підставу вважати таким, що суб`єкт господарювання частково виконав розпорядження про усунення порушень законодавства у сфері провадження освітньої діяльності від 19.09.2024 № 9/2-р.

За результатами вищевикладеного Відповідач прийняв наказ від 30.10.2024 № 639-л «Про результати позапланової перевірки Академії праці, соціальних відносин і туризму», яким відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 24 Закону України «Про вищу освіту» та пункту 8 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 630 (зі змінами), наказу Міністерства освіти і науки України від 23.10.2024 № 625-л «Про позапланову перевірку Академії праці, соціальних відносин і туризму» та на підставі результатів позапланової перевірки, що зазначені в Акті, складеному за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері освітньої діяльності, що підлягає ліцензуванню (у сфері вищої освіти) від 24.10.2024 № 10.3-12-74 та в Акті про невиконання суб`єктом господарювання розпорядження щодо усунення порушень ліцензійних умов провадження освітньої діяльності від 24.10.2024 № 10.3-12-74/1, ураховуючи доповідну записку Заступника Міністра Михайла Винницького від 25.10.2024 № 1/206-д3-24, анульовано ліцензії Академії праці, соціальних відносин і туризму (далі- Академія) (код за ЄДРПОУ - 04641405) на провадження освітньої діяльності:

- на третьому (освітньо-науковому) рівні вищої освіти з ліцензованим обсягом 20 осіб (наказ МОН від 04.03.2021 № 26-л);

- за освітньо-науковою програмою «Право» спеціальності 081 Право на третьому (освітньо-науковому) рівні вищої освіти з ліцензованим обсягом 20 осіб (наказ МОН від 04.03.2021 № 26-л).

Колегією суддів встановлено, що заявляючи клопотання про забезпечення адміністративного позову до подання позовної заяви, Академія праці, соціальних відносин і туризму послалася на те, що у разі невжиття заходів забезпечення позову існує очевидна небезпека заподіянню шкоди його правам до ухвалення рішення по суті.

Зокрема Академія праці, соціальних відносин і туризму посилається на те, що наслідком анулювання ліцензій у зв`язку з прийняттям спірного наказу є неможливість Заявнику проводити в межах ліцензованого обсягу атестацію осіб, які вступили на конкурсній основі та навчаються на третьому (освітньо-науковому) рівні вищої освіти (тобто, в аспірантурі Академії), з метою здобуття ними ступеня доктора філософії, а саме - неможливість допускати здобувачів вищої освіти до публічного захисту наукових досягнень у формі дисертації та утворювати спеціалізовані вчені ради для публічного захисту дисертацій здобувачів.

Колегія суддів звертає увагу, що положенням про Міністерство освіти і науки України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 630 (далі - Положення № 630) визначено, що Міністерство освіти і науки України (МОН) є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Відповідно до вимог пункту 6 частини 1 статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягає освітня діяльність, яка ліцензується з урахуванням особливостей, визначених спеціальними законами у сфері освіти.

Згідно з пунктом 13 частини 1 статті 1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» особливості ліцензування - застосування до порядку ліцензування господарської діяльності вимог, передбачених спеціальними законами, інших, ніж вимоги, визначені цим Законом.

Відповідно до частини 3 статті 19 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» контроль за додержанням ліцензіатами ліцензійних умов здійснюють у межах своїх повноважень органи ліцензування, крім Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яка здійснює контроль відповідно до Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», шляхом проведення планових і позапланових перевірок відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно з п. 8 Положення № 630 Міністерства освіти і науки України в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, постанов Верховної Ради України та актів Президента України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує та контролює їх виконання.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності Академії праці, соціальних відносин і туризму є: 85.42 Вища освіта; інші: 18.13 Виготовлення друкарських форм і надання інших поліграфічних послуг; 85.59 Інші види освіти, н.в.і.у.; 47.61 Роздрібна торгівля книгами в спеціалізованих магазинах; 47.62 Роздрібна торгівля газетами та канцелярськими товарами в спеціалізованих магазинах; 55.90 Діяльність інших засобів тимчасового розміщування; 56.29 Постачання інших готових страв; 58.11 Видання книг; 58.14 Видання журналів і періодичних видань; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Таким чином, Академія праці, соціальних відносин і туризму не обмежена правом на здійснення інших видів господарської діяльності.

Крім того, підприємницька діяльність здійснюється на власний ризик підприємця. Отже, Підприємство приймає на себе будь-які наслідки підприємницької діяльності як позитивні так і негативні. Перекладання відповідальності за ведення власної діяльності та інших суб`єктів є недопустимим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 травня 2025 року у справі № 160/28927/24.

Також колегія суддів звертає увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02 квітня 2025 року у справі № 160/28383/24 сам по собі факт прийняття Відповідачем рішення, яке ймовірно стосується прав та інтересів Позивача, не може автоматично свідчити про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів Позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

За правилами частини 1 статті 77 КАС України тягар доведення необхідності вжиття заходів забезпечення позову з наданням відповідних доказів покладається саме на Позивача, який ініціює таке клопотання.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність мотивів та підстав, передбачених ст. 150 КАС України, які є обов`язковими для постановлення ухвали про забезпечення позову, оскільки в матеріалах відсутні докази того, що невжиття заходів забезпечення позову будь-яким чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду чи порушує права та інтереси Позивача.

Відтак, беручи до уваги встановлені за результатами дослідження наявних у матеріалах даної адміністративної справи доказів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для забезпечення позову до подання позовної заяви.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Академії праці, соціальних відносин і туризму, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви - без змін.

Керуючись статтями 150, 151, 229, 241, 242, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Академії праці, соціальних відносин і туризму залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.П. Бужак

Я.М. Василенко

Повний текст складено 19.08.2025 року.