Справа № 280/1662/25
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2025-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року Справа № 280/1662/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» Запорізької обласної ради (вул. Оріхівське шосе, 10-а, м. Запоріжжя, 69033) про визнання рішення незаконним та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

07.03.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради, правонаступник Комунальне некомерційне підприємство «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» Запорізької обласної ради, в якій позивач просить суд:

визнати рішення КУ «ОЦМСЕ» ЗОР про невстановлення відсотків втрати професійної працездатності інваліду І-Б групи ОСОБА_1 за вперше виявлене професійне захворювання рак шкіри лоба кл. гр. ІІІ-а за Актом П-4 від 12.07.2013 р. незаконним;

зобов`язати КНЗ «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» Запорізької облради, правонаступника КУ «ОЦМСЕ» ЗОР, встановити інваліду І-Б групи ОСОБА_1 відсотки втрати професійної працездатності за вперше виявлене професійне захворювання рак шкіри лоба кл. гр. ІІІ-а за Актом П-4 від 12.07.2013 р. відповідно до чинного законодавства України.

Ухвалою від 11.03.2025 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

25.03.2025 від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позову та уточнений позов.

В уточненому позові в якості відповідача визначене Комунальне некомерційне підприємство «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» Запорізької обласної ради (далі відповідач), а позовні вимоги викладені в наступній редакції:

визнати рішення КУ «ОЦМСЕ» ЗОР від 29.07.2013р. про невстановлення відсотків втрати професійної працездатності інваліду І-Б групи ОСОБА_1 за вперше виявлене професійне захворювання рак шкіри лоба кл. гр. ІІІ-а за Актом П-4 від 12.07.2013 р. незаконним;

зобов`язати відповідача КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» Запорізької обласної ради встановити інваліду І-Б групи ОСОБА_1 відсотки втрати професійної працездатності за вперше виявлене професійне захворювання рак шкіри лоба кл. гр. ІІІ-а за Актом П-4 від 12.07.2013 р. відповідно до чинного законодавства України.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що його позов до суду викликаний виявленими порушеннями законодавства з боку КУ ОЦМСЕ ЗОР, що виявилось у не встановленні відсотку втрати професійної працездатності в оскаржуваному рішенні, при цьому зазначає, що 19.07.2013 від виконавчої дирекції Фонду соціального страхування голові МСЕК було надано направлення за №55 для визначення відсотків втрати професійної працездатності із переліком і датами трьох встановлених професійних захворювань, включно і рак шкіри лоба. Не встановлення відповідачем відсотку втрати професійної працездатності позбавило позивача необхідного йому санаторного лікування для підтримки імунітету після опромінень вогнищ раку, що постійно виникають.

Ухвалою від 31.08.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 КАС України. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Копію ухвали від 31.03.2025 було доставлено в електронний кабінет відповідача 01.04.2025.

Станом на дату вирішення цієї справи відзиву від відповідача до суду не надійшло.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічого лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання від 20.06.2013 №1137 встановлено професійний характер захворювання позивача рак шкіри лоба Т1 N0 M0 кл. ІІІа.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12.07.2013 (форма П-4), затвердженим начальником Центрального міжрайонного Відділу Запорізького міського управління Держсанепідслужби у Запорізькій області , головним санітарним лікарем Заводського, Орджонікідзевського, Жовтневого районів, визначені причини виникнення у позивача професійного захворювання: наявність у повітрі робочої зони возгонів кам`яновугільної смоли та пеку 0,8-1,5 мг/куб.м (ГДК-0,2).

19.07.2013 начальником відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Запоріжжі (далі Відділення ВД ФСС) було видано направлення №55 голові МСЕК, в якому відділення ВД ФСС на підставі акту за формою П-4 від 20 липня 1988 року б/н, акту за формою П-4 від 11 лютого 1997 року б/н та акту за формою П-4 від 12 липня 2013 року б/н направлено позивача на огляд МСЕК для визначення загального відсотку втрати професійної працездатності за наслідками отриманого професійного захворювання за діагнозами: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень другої ст. (пило токсичний бронхіт другого ст., емфізема легень другого ст.), у поєднанні з персустуючою бронхіальною астмою, важкий перебіг, четверта ст. ЛН другого ст.; 2. Хронічна інтоксикація фтором та його токсичними сполуками другого ст.; остеосклероз та періостом з переважним ураженням довгих трубчастих кісто, ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ст.); хронічний субатрофічний фарингіт; хронічний генералізований пародонтоз середнього ступеня важкості. 3. Рак шкіри лоба. Т1, N0, М0. Клінічна група 3А.

Актом огляду медико-соціальної експертної комісії від 29.07.2013 встановлено наступне:

П. 28.2. Медико-соціальний анамнез: Хворіє з 1987 року. З 1994 року інв. ІІІ групи проф. захворювання. У 1988 та 1997 роках встановлений зв`язок захворювання з професією. В 2009 році інв. ІІ групи 80% працездатності. У 2011 рік в ЗОКОД встановлений діагноз рак шкіри лоба. Отриманий курс променевого лікування з 16.03.13 по 30.07.13 стац. лікування у відділенні проф. патології. 20.06.13 встановлений зв`язок захворювання на рак шкіри лоба Т1, N0, М0. з професією.

П. 30.4. Група інвалідності - друга.

П. 31. Ступінь втрати професійної придатності у відсотках 80%, 30% за актом П4 від 20.07.88, 50% за актом П4 від 11.02.97, за актом П-4 від 12.07.13 відсоток не встановлений.

Вважаючи, що КУ «ОЦМСЕ» ЗОР в рішенні від 29.07.2013 протиправно не встановлений відсоток втрати професійної працездатності позивачу за вперше виявлене професійне захворювання рак шкіри лоба кл. гр. ІІІ-а за Актом П-4 від 12.07.2013, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно зі статтею 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Отже, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, серед іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.06.2012 №420 затверджені Порядок встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків (далі Порядок №420), та Критерії встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків (далі Критерії №420) (в цьому рішенні застосовуються в редакції, яка була чинною станом на дату складання Акту від 29.07.2013).

За приписами п. 1.1 Порядку №420 цей Порядок регулює механізм встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків.

Пунктом 1.4 Порядку №420 визначено наступне:

«1.4. Медико-соціальна експертиза потерпілого здійснюється МСЕК у складі комісії відповідно до пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, за наявності:

акта про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н - 1, наведеною в додатку 4 до Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 (далі - Порядок);

акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П - 4, наведеною в додатку 17 до Порядку; медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання за формою, наведеною в додатку 16 до Порядку;

направлення роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд), суду чи прокуратури;

направлення закладу охорони здоров`я, за формою № 088/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974 (далі - форма № 088/о)».

Як зазначає позивач підставою для складання акту огляду МСЕК від 29.07.2013 стало направлення Відділення ВД ФСС від 19.07.2013 №55, яким Відділення ВД ФСС на підставі акту за формою П-4 від 20 липня 1988 року б/н, акту за формою П-4 від 11 лютого 1997 року б/н та акту за формою П-4 від 12 липня 2013 року б/н направлено позивача на огляд МСЕК для визначення загального відсотку втрати професійної працездатності за наслідками отриманого професійного захворювання за діагнозами: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень другої ст. (пило токсичний бронхіт другого ст., емфізема легень другого ст.), у поєднанні з персустуючою бронхіальною астмою, важкий перебіг, четверта ст. ЛН другого ст.; 2. Хронічна інтоксикація фтором та його токсичними сполуками другого ст.; остеосклероз та періостом з переважним ураженням довгих трубчастих кісто, ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ст.); хронічний субатрофічний фарингіт; хронічний генералізований пародонтоз середнього ступеня важкості. 3. Рак шкіри лоба. Т1, N0, М0. Клінічна група 3А.

Отже, Акт огляду МСЕК складений через наявність зазначеного направлення Відділення ВД ФСС, а не з будь-яких інших підстав.

Зі змісту наведеного направлення вбачається, що Відділення ВД ФСС направило позивача на МСЕК саме з метою визначення загального відсотку втрати професійної працездатності за наслідками отриманого професійного захворювання за сукупністю всіх діагнозів позивача, а не лише щодо раку шкіри лоба.

Крім того, за приписами п.п. 1.8-1.9 Порядку №420 ступінь втрати професійної працездатності при повторних нещасних випадках на виробництві або нових професійних захворюваннях визначається за наслідками кожного з них окремо, незалежно від того, виникли вони в період роботи в одного роботодавця чи різних роботодавців.

Це залежить від впливу наслідків трудових каліцтв чи професійних захворювань на здатність потерпілого виконувати професійну діяльність, що передувала повторному нещасному випадку або новому професійному захворюванню, з урахуванням результатів реалізації індивідуальної програми реабілітації потерпілого щодо відновлення професійної працездатності в попередній професії, його професійних знань та вмінь і у підсумку не може перевищувати 100 відсотків.

За наявності у потерпілого наслідків, спричинених двома або більше травмами або професійними захворюваннями, ступінь втрати професійної працездатності встановлюється:

при І групі інвалідності - не вище 100%;

при ІІ групі інвалідності - не вище 85%;

при ІІІ групі інвалідності - не вище 65%.

У випадках невизнання потерпілого інвалідом сумарний відсоток втрати професійної працездатності не повинен перевищувати 40%.

Пунктами 2.1-2.2 Порядку №420 визначалось наступне:

«2.1. Ступінь втрати професійної працездатності у відсотках встановлюється, виходячи з наслідків ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання з урахуванням професійних здібностей, що є у потерпілого, клініко-функціональних можливостей і важливих професійних якостей, які дозволяють продовжувати виконання роботи за попередньою професією до нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання. Враховуються зниження кваліфікації, зменшення обсягу виконуваної роботи та важкість праці в звичайних, спеціально створених виробничих або інших умовах, ступінь втрати професійної працездатності встановлюється в межах від 5 до 100 відсотків.

2.2. Основним принципом експертизи професійної працездатності потерпілого є сукупний аналіз таких критеріїв:

клініко-функціональних;

характеру професійної діяльності (кваліфікації, якості і обсягу праці, здатності до його виконання);

виду і ступеня обмеження життєдіяльності.

2.2.1. Клініко-функціональні критерії включають:

характер і важкість травми, професійного захворювання;

особливості перебігу патологічного процесу, зумовленого нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням (регресуючий, прогресуючий, стабільний);

характер (вид) порушень функцій організму; ступінь порушень функцій організму (значно виражений, виражений, помірний, легкий);

клінічний і реабілітаційний прогнози;

професійні здібності;

клініко-трудовий прогноз.

2.2.2. При визначенні ступеня втрати професійної працездатності у відсотках враховуються такі професійні чинники: здатність потерпілого після нещасного випадку на виробництві або виникнення професійного захворювання виконувати роботу в повному обсязі за попередньою професією, роботою, під час якої стався нещасний випадок або встановлено професійне захворювання (до нещасного випадку або професійного захворювання), чи іншою рівноцінною їй за кваліфікацією.

При втраті основної або іншої рівноцінної їй за кваліфікацією раніше освоєної професії визначається можливість використання залишкової професійної працездатності на іншій роботі нижчої кваліфікації в звичайних, спеціально створених виробничих або інших умовах праці.

2.2.3. При визначенні ступеня втрати професійної працездатності у відсотках враховується вираженість порушень функцій організму потерпілого, що призводять до обмеження здатності до трудової діяльності та інших категорій життєдіяльності».

За приписами п. 2.13 Порядку №420:

«2.13. Визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках.

2.13.1. Встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках здійснюється відповідно до принципів, наведених у пункті 2.2 цього розділу.

2.13.2. При повній втраті здатності потерпілого на виробництві до самообслуговування та потреби у постійному сторонньому догляді чи допомозі (І-А чи I-Б група інвалідності) встановлюються 85 - 100 відсотків втрати професійної працездатності.

2.13.3. При виражених порушеннях функцій організму, що призводять до значного обмеження життєдіяльності за умови збереження здатності до самообслуговування, та відсутності потреби в постійному сторонньому догляді чи допомозі (ІІ група інвалідності) і можливості виконання професійної діяльності лише у спеціально створених виробничих умовах ступінь втрати професійної працездатності встановлюється в межах 65 - 80 відсотків.

2.13.4. При помірно виражених порушеннях функцій організму (ІІІ група інвалідності), якщо потерпілий може у звичайних виробничих умовах виконувати професійну працю з вираженим зниженням кваліфікації або із зменшенням обсягу виконуваної роботи або якщо він втратив здатність продовжувати професійну діяльність внаслідок помірного порушення функцій організму, але може у звичайних виробничих умовах продовжувати професійну діяльність нижчої кваліфікації, ступінь втрати професійної працездатності встановлюється в межах 30 - 60 відсотків.

2.13.5. При невстановленні інвалідності потерпілому на виробництві, якщо він може у звичайних виробничих умовах виконувати професійну працю з помірним або незначним зниженням складності робіт, або із зменшенням обсягу виконуваної роботи, або при зміні умов праці, що призводять до зниження заробітку, або якщо виконання його професійної діяльності вимагає більшого навантаження, ніж раніше, відсотки втрати професійної працездатності не повинні перевищувати 25 відсотків, а при поєднанні декількох травм або професійних захворювань - 40 відсотків».

Отже, з урахуванням встановлених обставин даної справи, суд висновує, що в Акті обстеження МСЕК від 29.07.2013 обласна МСЕК, відповідно до направлення Відділення ВД ФСС від 19.07.2013, визначила загальний відсоток втрати позивачем працездатності з урахуванням акту П4 від 20.07.88 (30% втрати працездатності), акту П4 від 11.02.97 (50% втрати працездатності) та акту П-4 від 12.07.13, й визначила загальний відсоток втрати працездатності 80%, що відповідає найвищому відсотку для другої групи інвалідності. При цьому ані направлення Відділення ВД ФСС, ані нормативно-правові акти, які діяли станом на 29.07.2013 не вимагали від МСЕК визначати відсоток втрати працездатності щодо Акту П-4 від 12.07.2013.

Також суд зазначає, що визначений Актом огляду МСЕК від 29.07.2013 позивачу загальний відсоток втрати працездатності прийнятий у повній відповідності з п. 1.5 Порядку №420, оскільки встановлений в максимальному для другої групи інвалідності рівні 80%.

Зазначені дії (рішення) обласного МСЕК вчинені (прийняті) у повній відповідності до нормативно-правових актів, які були чинні станом на 29.07.2013, а тому заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Вирішуючи даний спір по суті, суд зазначає, що визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи входить до компетенції медико-соціальної експертизи.

Суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.

Тобто, вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності особи є дискреційними повноваженнями відповідних комісій та вимагає наявності медичної освіти та спеціальних знань, в той час як адміністративний суд, відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до компетенції цього органу.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів, що застосовують надані їм у межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження в будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами. Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27.09.2019 у справі № 215/3246/17 та від 09.12.2019 у справі №160/9746/18.

Завданням суду, при розв`язанні зазначеного спору, є перевірка дотримання медико-соціальною експертною комісією встановленого законом порядку проведення експертизи та відповідність її дій та рішень положенням спеціальних нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини у даній справі.

Вказані висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.03.2019 у справі № 805/773/17-а).

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно, питання щодо розподілу судового збору не вирішується.

Керуючись ст. ст. 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» Запорізької обласної ради (вул. Оріхівське шосе, 10-а, м. Запоріжжя, 69033) про визнання рішення незаконним та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Р.В. Кисіль