Справа № 140/3284/25
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2025-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року ЛуцькСправа № 140/3284/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Лакі Ейт» до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Лакі Ейт» (далі ПП «Лакі Ейт») звернулося з позовом до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішення від 14 березня 2025 року №UA205140/2025/000112/2 про коригування митної вартості товарів та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2025/000734 (далі картка відмови у митному оформленні (випуску) товарів).

Позов обґрунтовано тим, що з метою митного оформлення в режимі імпорту товару (меблева фурнітура в асортименті) декларант позивача подав до Волинської митниці митну декларацію (далі МД) №25UA49U8 від 13 березня 2025 року, в якій митну вартість визначив за основним методом, тобто за ціною договору (контракту), й до фактурної вартості 50157,84 доларів США додано також транспортні витрати в сумі 33264,11 грн. Однак відповідач відмовив у митному оформленні товару за заявленою вартістю і прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 14 березня 2025 року №UA205140/2025/000112/2, визначивши митну вартість за резервним методом з тих підстав, що подані документи не містять усіх даних для підтвердження митної вартості та містять розбіжності.

Позивач не погоджується з таким рішенням й вважає, що для митного оформлення відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України (далі МК України) декларант надав документи, які підтверджують заявлену митну вартість товару за першим методом (рахунки-фактури (інвойси), договір купівлі-продажу, специфікацію, експортну декларацію країни відправлення товару із зазначенням задекларованої суми при ввезенні, а для підтвердження транспортних витрат - договір-заявку, рахунок на оплату, довідку експедитора). На вимогу митного органу було також надано платіжну інструкцію в іноземній валюті та документи для уточнення даних про перевізника. Достовірність документів поданих позивачем до митного оформлення не піддаються сумніву з боку відповідача. При цьому на аргументи митного органу про заниження транспортних витрат у зв`язку із непропорційним розподілом до та після кордону України позивач зазначив те, що ПП «Лакі Ейт» є замовником та користується послугами експедитора (ним є ФОП ОСОБА_1 ), який самостійно розподіляє витрати на транспортування товару, виходячи із загальної вартості послуг, зазначеної у договорі-заявці від 07 березня 2025 року №ЮВ000028149.

Позивач також повідомив, що після надання додаткових документів щодо оцінюваного товару Волинською митницею були зроблені додаткові зауваження. Заперечуючи твердження митного органу про невідповідність вартості товару згідно з рахунком-проформою, специфікаціями та банківським платіжним документом, позивач вказав, що рахунок-проформа є попереднім рахунком та в подальшому ціну на товар було змінено, в результаті чого загальна сума відповідно до рахінків-фактур (інвойсів) виявилась меншою ніж та, яку було вказано у рахунку-проформі. Для розуміння цих обставин під час митного оформлення та в процесі листування з митним органом надано лист від продавця, який підтвердив ціни, вказані в інвойсах. Також позивач вважає безпідставними зауваження митного органу до договору-заявки, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , адже формування ціни цими суб`єктами не залежить від позивача та не може впливати на митну вартість товарів, тоді як загальна вартість перевезення товару вказана у договорі-заявці, укладеному між ПП «Лакі Ейт» та ФОП ОСОБА_1 . На спростування твердження позивача про невключення у митну вартість товару навантажувально-розвантажувальних робіт позивач вказав, що такі роботи здійснюються власними силами.

На переконання позивача, відповідачем не доведені обставини, які зумовили витребування додаткових документів, а спірне рішення не відповідає вимогам пунктів 2, 4 частини другої статті 55, статті 64 МК України: у ньому відсутнє належне обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої відповідачем; відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості.

З урахуванням наведеного позивач просив задовольнити позов, скасувавши рішення відповідача та, як наслідок, - картки відмови у митному оформленні (випуску) товарів.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.186-195 том 1). В обґрунтування цієї позиції вказав, що при проведенні відповідно до положень статті 54 МК України митного контролю правильності визначення декларантом митної вартості товару за МД №25UA49U8 від 13 березня 2025 року було встановлено розбіжності у поданих документах та відсутність усіх даних для обчислення митної вартості: у рахунках-фактурах термін оплати за товар зазначено до 13 березня 2025 року, але не надано банківських платіжних документів; згідно з графою 23 автотранспортної накладної перевізником є компанія Transpol, що не відповідає надавачу транспортних послуг у довідці від 12 березня 2025 року №149 ФОП ОСОБА_1 ; до митного оформлення не надано договір-заявку від 07 березня 2025 року №ЮВ000028149, яка зазначена в рахунку на оплату, банківських платіжних документів про оплату транспортних послуг; вартість перевезення товару за межами митної території України та територією України розподілена непропорційно. Додатково надані ПП «Лакі Ейт» на пропозицію митниці документи не спростували цих розбіжностей. Водночас було встановлено невідповідність вартості товару в рахунку-проформі та в банківському платіжному документі і специфікаціях; в графі 21 декларації митної вартості (ДМВ) не включено витрат на вантажно-розвантажувальні роботи згідно з договором про перевезення. Тому за результатом проведеної відповідно до положень частини четвертої статті 57 МК України процедури консультації з декларантом та у зв`язку із відсутністю у декларанта та митниці прийнятної до застосування інформації для визначення митної вартості шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 МК України, митну вартість скориговано із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 МК України на основі раніше визнаних вартостей (згідно з МД №UA400070/2024/005039 від 17 грудня 2024 року).

З наведених підстав відповідач вважає, що його рішення та картка відмови у митному оформленні (випуску) товарів відповідає вимогам митного законодавства.

У відповіді на відзив позивач підтримав доводи позову (а.с.178-182 том 2), наголосивши, що на день митного оформлення оплата за перевезення не була проведена (згідно із заявкою здійснюється після розвантаження), тож зрозуміло, що такі документи не могли бути подані митному органу; оплату проведено відповідно до виставленого рахунку у сумі 50250,00 грн (з урахуванням простою на митниці); документи між фактичним перевізником та організатором перевезень (експедитором) через конфіденційність інформації не підлягали наданню ПП «Лакі Ейт» до митного оформлення, яке мало відносини лише із ФОП ОСОБА_1 , проте і такі додатково були надані. Також позивач вказав, що у спірному рішенні не зазначено, які саме відомості (інформація) щодо складових митної вартості відсутні в документах, наданих позивачем під час митного оформлення, не наведено обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю. У свою чергу формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як зниження митної вартості та не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення митної вартості.

У запереченні на відповідь на відзив відповідач просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с.187-189 том 2). Крім того зауважив, що контракт від 15 березня 2024 року №15/03/2024/UA не є одноразовим, а тому посилання лише на номер контракту у підтвердженні оплати за товар не дають достатньої можливості для ідентифікації проведеної оплати як такої, що стосується цієї партії. При цьому умов надання знижок та порядку їх формувань у вказаному контракті не визначено. Також відповідач вказав, що з огляду на умови поставки товару (FCA), транспортні документи, як і документи, що містять відомості про вартість перевезення, є документами, що в обов`язковому порядку мають подаватись декларантами для підтвердження складових митної вартості.

Відповідач також вважає, що у рішенні про коригування митної вартості від 14 березня 2025 року №UA205140/2025/000112/2 чітко вказано відкориговану за резервним методом ціну за одиницю товару - 4,08 доларів США/кг (згідно з МД №UA400070/2024/005039 від 17 грудня 2024 року), умови, які були враховані (назва товару, торгівельна марка, країна походження, умови поставки).

Ухвалою суду від 21 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні (а.с.176 том 2).

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази встановив такі обставини.

15 березня 2024 року між ПП «Лакі Ейт» (покупець) та компанією GTV Poland Spolka Akcyjna (продавець) було укладено зовнішньоекономічний контракт №15/03/2024/UA про купівлю-продаж меблевої фурнітури, засобів індивідуального захисту (промислових), аксесуарів і аналогічних товарів (а.с.38-46 том 1).

13 березня 2025 року для митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України на умовах FCA, Прушкув (Польща) товару «Арматура кріплення, фурнітура та аналогічні вироби з недорогоцінних металів, що використовуються для меблів…» (далі також товар) декларант в інтересах ПП «Лакі Ейт» в порядку електронного декларування подав МД №25UA49U8 (а.с.65 зворот-72 том 2). Фактурна вартість імпортованого товару становить 50157,84 євро (еквівалентно 2081931,56 грн). Митну вартість визначено з урахуванням транспортних витрат у сумі 33264,11 грн. Для підтвердження митної вартості додано: зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів від 15 березня 2024 року №15/03/2024/UA (а.с.38-46 том 1), рахунки-фактури (інвойси) від 10 березня 2025 року №39300044 та №39400013 (а.с.59-65, 87-93 том 1), специфікації від 10 березня 2025 року №№39300044 та №39400013 (а.с.66-72, 94-100 том 1), договір-заявку від 07 березня 2025 року №ЮВ000028149 (а.с.163-164 том 1), рахунок на оплату від 12 березня 2025 року №ЮВ00016310 (а.с.171 том 1), довідку на підтвердження транспортних витрат від 12 березня 2025 року №149 (а.с.172 том 1), автотранспортну накладну від 10 березня 2025 року №20250310UAM (а.с.160 том 1), копію декларації країни відправлення від 10 березня 2025 року №25Pl445010001QVB8 та №25Pl445010001R1AB3 (а.с.119-145 том 1).

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, митним органом в електронному повідомленні декларанту вказано, що подані документи не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять розбіжності: 1) відповідно до рахунків-фактур від 10 березня 2025 року №39400013 та №39300044 термін оплати за товар зазначено до 13 березня 2025 року, однак банківських платіжних документів не подано; 2) згідно з графою 23 автотранспортної накладної від 10 березня 2025 року №20250310UAM перевізником зазначено Transpol, що суперечить надавачу транспортних послуг в довідці від 12 березня 2025 року №149 ФОП ОСОБА_1 ; 3) до митного оформлення не надано договір-заявку від 07 березня 2025 року №ЮВ000028149, зазначену в рахунку на оплату від 12 березня 2025 №ЮВ000016310 року, банківських платіжних документів про оплату транспортних послуг; 4) згідно з рахунком на оплату від 12 березня 2025 року №ЮВ000016310 вартість витрат на перевезення товару за маршрутом Брвінув + Прушкув (Польща) п/п Ягодин (Україна) становить 33264,11 грн (за 987 км або 33,7 грн/км в перерахунку), а по маршруту п/п Ягодин місто Луцьк - 14735,89 грн (за 134 км або 109 грн/км в перерахунку), що ставить під сумнів достовірність розподілу транспортних витрат. Декларанту запропоновано в 10-дениий термін надати: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) банківські платіжні документи, що стосуються товару; 3) банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортних витрат; 4) транспортні (перевізні) документи; 5) прейскурант (прайс-лист) виробника товару; 6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями (а.с.105 зворот-106 том 2).

На електронне повідомлення митниці ПП «Лакі Ейт» надало: банківський платіжний документ, що стосується товару, від 04 березня 2025 року №14 (а.с.44 том 2), проформу-інвойс від 26 лютого 2025 року (а.с.84-89 том 2), лист-пояснення від виробника від 13 березня 2025 року (а.с.44 зворот том 2), договір-заявку від 07 березня 2025 року №ЮВ000028149 між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 (а.с.165-166 том 1), договір-заявку від 07 березня 2025 року №ЮВ000028149 між ФОП ОСОБА_1 та ПП «Лакі Ейт» (а.с.163-164 том 1), договір від 03 січня 2023 року №03/01/2023 (а.с.167-170 том 1).

14 березня 2025 року Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/0000112/2 (а.с.18-20 том 1). Як зазначено у графі 33 рішення, під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару було встановлено, що документи, подані для підтвердження митної вартості товару, не містять усіх відомостей, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять розбіжності (крім тих, про які зазначено в повідомленні декларанту): відповідно до рахунка-проформи від 26 лютого 2025 року вартість товару становить 51135,38 доларів США, що суперечить оплаті за товар в сумі 50975,44 доларів США згідно з банківським платіжним документом від 04 березня 2025 року №14, в якому в призначенні платежу зазначений контракт від 15 березня 2024 року №15/03/2024/UA; віднести оплату за оцінювану поставку товару неможливо, оскільки згідно зі специфікаціями від 10 березня 2025 року № 39400013 та №39300044 вартість товару становить 50157,84 доларів США; в договорі-заявці від 07 березня 2025 року №ЮВ000028149 між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 відсутні числові значення ціни перевезення товару, що свідчить про неостаточність наданої інформації; в пункті 2.1.5 договору про перевезення від 03 січня 2023 року №03/01/2023 зазначено, що до транспортних послуг відноситься організація вантажно-розвантажувальних робіт, а такі витрати не зазначено в графі 21 ДМВ. Зважаючи на неподання декларантом усіх документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 МК України, у зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (методу 2а та методу 2б з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в та методу 2г з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта), митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України на підставі цінової інформації Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби (ЄАІС) - МД №UA400070/2024/005039 від 17 грудня 2024 року на рівні 4,08 доларів США/кг.

Також 14 березня 2025 року Волинська митниця сформувала картку №UA205140/2025/000734 відмови в митному оформленні (випуску) товарів (а.с.21-22).

Товар було випущено у вільний обіг за №25UA0U3 від 14 березня 2025 року із застосуванням положень частини сьомої статті 55 МК України (а.с.25-37).

При вирішення спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.

У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).

Із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 54 МК України Верховний Суд зробив в ряді постанов, зокрема в постановах від 27 березня 2020 року у справі №540/2605/18, від 21 жовтня 2021 року у справі №420/4820/19.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту).

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У розглядуваному випадку спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України: декларант не надав усіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.

Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).

У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.

При перевірці судом у разі оскарження декларантом рішення про коригування митної вартості підлягають встановленню обставини та відомості, щодо яких у митного органу виникли сумніви, обґрунтованість причин та підстав витребовування додаткових документів, неможливості визначення митної вартості за обраним декларантом методом та поданими й додатково витребовуваними документами (вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2025 року у справі №300/784/24).

Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із митною декларацією документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України: зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів від 15 березня 2024 року №15/03/2024/UA (а.с.38-46 том 1), рахунки-фактури (інвойси) від 10 березня 2025 року №39300044 та №39400013 (а.с.59-65, 87-93 том 1), специфікації від 10 березня 2025 року №№39300044 та №39400013 (а.с.66-72, 94-100 том 1), договір-заявку від 07 березня 2025 року №ЮВ000028149 (а.с.163-164 том 1), рахунок на оплату від 12 березня 2025 року №ЮВ00016310 (а.с.171 том 1), довідку на підтвердження транспортних витрат від 12 березня 2025 року №149 (а.с.172 том 1).

Разом із цими документами декларантом було надано автотранспортну накладну від 10 березня 2025 року №20250310UAM (а.с.169), копії декларацій країни відправлення від 10 березня 2025 року №25Pl445010001QVB8 та №25Pl445010001R1AB3 (а.с.119-145 том 1).

На думку суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.

Так контрактом від 15 березня 2024 року №15/03/2024/UA, укладеним між ПП «Лакі Ейт» (покупець) та компанією GTV Poland Spolka Akcyjna (продавець), визначено предмет та умови поставки, основні зобов`язання продавця та покупця.

Згідно з підпунктами 1.1 контракту продавець зобов`язується видати та передати право власності покупцеві на меблеву фурнітуру, засоби індивідуального захисту (промислові), аксесуари і аналогічні товари, а покупець - оплатити продажну ціну за замовлені товари, а також відповідальний за вивіз товару зі складу продавця і його ввезення на територію України для подальшого продажу; асортимент, кількість товару, його вартість і загальна сума доставки будуть узгоджуватися кожен раз для кожної окремої партії товару.

У рахунку-проформі від 26 лютого 2025 року загальна вартість партії узгодженого товару становить 51135,38 доларів США (а.с.47-58 том 1).

Суд зазначає, що рахунок-проформа - це формально виставлений рахунок, мета якого - оголосити вартість товару чи послуги. На відміну від комерційного рахунку-фактури (інвойсу) одержувач рахунку-проформи не зобов`язаний оплачувати зазначену в ньому суму.

Передача товару відбулася на підставі рахунка-фактури (інвойсу) від 10 березня 2025 року №39300044 на суму 18938,84 доларів США та рахунка-фактури (інвойсу) від 10 березня 2025 року №39400013 на суму 31219,00 доларів США (а.с.59-65, 87-93 том 1); асортимент товару його кількість, ціна узгоджується з відомостями у специфікаціях до цих рахунків-фактур (інвойсів) від 10 березня 2025 року №39300044 та №39400013 (а.с.66-72, 94-100 том 1) та відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД №25UA49U8 від 13 березня 2025 року (графа 22), тобто становить 50157,84 доларів США.

Суд наголошує, що ціна продажу імпортованих товарів - це ціна, зазначена саме відправником (продавцем) у рахунках-фактурах, які згідно з частиною другою статті 53 МК України є документами, що підтверджують митну вартість товару.

Платіжною інструкцією в іноземній валюті від 04 березня 2025 року №14 (а.с.44 том 2) позивач перерахував на рахунок продавця 50975,00 доларів США.

У листі від 13 березня 2025 року продавець - компанія GTV Poland Spolka Akcyjna - підтвердив, що ПП «Лакі Ейт» продано товар за партнерськими (дилерськими) цінами; ціни, зазначені у фактурах, відповідають встановленим цінам (а.с.44 зворот том 2), а у листі від 17 березня 2025 року (а.с.183 том 2) також підтвердив, що продаж товару було здійснено згідно з узгодженими знижками по деяких позиціях, через що виникла різниця в сумі передплати клієнта на 817,60 доларів США, яка залишається до розрахування на наступний інвойс.

Отже, заявлена декларантом за першим методом фактурна вартість оцінюваного товару (50975,00 доларів США) визначається рахунками-фактурами (інвойсами) від 10 березня 2025 року №39300044 та №39400013 та специфікаціями від 10 березня 2025 року №39300044 та №39400013 й додатково підтверджена листами продавця, якими пояснюється різниця в платіжному документі (наявна переплата у сумі 817,60 доларів США).

За правилами частини десятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України (пункт 5); витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України (пункт 6).

Згідно з пунктами 6, 8 частини другої статті 53 МК України декларант має обов`язок подати документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, лише якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, лише якщо здійснювалося страхування.

Відповідно до пункту 4 договору (контракту) купівлі-продажу товарів від 15 березня 2024 року №15/03/2024/UA поставка товару здійснюється на умовах на умовах FCA, Прушкув (Польща), що також підтверджено у рахунках-фактурах.

Поставка на умовах FCA означає, що продавець доставить вантаж, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. Пункт призначення FCA - це кінцевий пункт доставки, куди вантаж доставляє продавець; всі витрати після доставки товару несе покупець.

Визначаючи митну вартість за першим методом, декларант відповідно до частини десятої статті 58 МК України до фактурної вартості додав також витрати на перевезення товару на заявлених умовах поставки до кордону України у сумі 33264,11 грн.

Суд зазначає, що законодавець не ставить в обов`язок декларанту подання конкретних документів, які підтверджують транспортні витрати.

ПП «Лакі Ейт» для підтвердження понесення витрат на транспортування відповідачу надало до митного оформлення договір-заявку від 07 березня 2025 року №ЮВ000028149 (а.с.163-164 том 1), рахунок на оплату від 12 березня 2025 року №ЮВ00016310 (а.с.171 том 1), довідку на підтвердження транспортних витрат від 12 березня 2025 року №149 (а.с.172 том 1). Також на вимогу митного органу надано договір-заявку від 07 березня 2025 року №ЮВ000028149 (а.с.165-166 том 1), договір-заявку від 07 березня 2025 року №ЮВ000028149 (а.с.163-164 том 1), договір від 03 січня 2023 року №03/01/2023 (а.с.167-170 том 1).

Так із цих доказів встановлено, що між ПП «Лакі Ейт» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір-заявку від 07 березня 2025 року №№ЮВ000028149 (а.с.163-164 том 1) на перевезення товару за маршрутом Брвінов + Прушкув (Польща) Луцьк (Україна); вартість транспортно-експедиційних послуг з перевезення становить 48000,00 грн. Відповідно до рахунка на оплату від 12 березня 2025 року №ЮВ00016310 (а.с.171 том 1) вартість цих витрат розподілена таким чином: Брвінов + Прушкув (Польща) п/п Ягодин/Дорогуськ) 33264,11 грн (включені до митної вартості), а на території України 14735,89 грн. Вказане також підтверджується довідкою від 12 березня 2025 року №149, із змісту якої слідує, що страхування не проводилося (а.с.172).

Як виснував Верховний Суд у постанові від 31 травня 2019 року у справі №804/16553/14, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (якими) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

З приводу висновку відповідача про непропорційність транспортних витрат (вартість перевезення товару за один кілометр по Україні перевищує вартість перевезення товару за один кілометр за межами України), то суд погоджується із позивачем, що перевізник самостійно визначає розмір транспортних витрат по всьому маршруту, формуючи ціну з огляду на різні ціноутворюючі фактори (як-от вартість пального, відрядні витрати, технічний стан доріг, витрачений час у дорозі і т.п.). При цьому митний орган неуповноважений у рішенні про коригування митної вартості товарів перевіряти економічну доцільність визначення вартості перевезення товару до митного кордону України та подальшу вартість такого перевезення товару до пункту призначення.

Із матеріалів справи зрозуміло й те, що ФОП ОСОБА_1 з метою перевезення товару за маршрутом Брвінов + Прушкув Луцьк на підставі договору-заявки від 07 березня 2025 року №ЮВ000028149 залучив ФОП ОСОБА_2 . У свою чергу між ФОП ОСОБА_2 (експедитор) та компанією Transpol (перевізник) укладено договір від 03 січня 2023 року №03/01/2023 на транспортне обслуговування, за умовами пункту 1 якого експедитор замовляє, а перевізник надає послуги з організації і виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародних сполученнях. Отже, безпосереднім перевізником (виконавцем) є компанія Transpol, відомості про яку і вказано в міжнародній автотранспортній накладній (CMR) від 10 березня 2025 року №20250310UAM (а.с.160 том 1). Позивач же вступав у відносини щодо організації перевезень вантажу із ФОП ОСОБА_1 й саме тому документи, які пов`язані з наданням послуг перевезення вантажу цим суб`єктом, були надані разом із митною декларацією. Розбіжності щодо надавача таких послуг для позивача згідно з поданими декларантом документами та відомостями автотранспортної накладної від 10 березня 2025 року №20250310UAM пояснюються додатково наданими документами. Будь-які недоліки в оформленні документів іншими суб`єктами, із якими сам позивач у відносини не вступав, не можуть мати наслідком коригування митної вартості та донарахування йому внаслідок цього митних платежів митним органом.

Окрім цих витрат жодних інших витрат (зокрема витрат на навантажувально-розвантажувальні роботи) позивачем понесено не було (інше не випливає з умов зовнішньоекономічного контракту, специфікації та рахунків-фактур).

Так пунктом 2.1 договору від 15 березня 2024 року №15/03/2024/UA обумовлено, що ціна товару складається відповідно до умов FCA, Прушкув (Польща), встановлюється в доларах США, включаючи вартість товару, упаковки, маркування, тари, навантажувальні роботи в транспортний засіб і митного оформлення товару на території продавця.

Отже, надані документи у сукупності підтверджують як вартість самого товару, так і витрати, пов`язані із транспортуванням товару, й вони були враховані у митну вартість, що не заперечує відповідач.

Суд наголошує, що вимога про надання виписки з бухгалтерської документації, прейскурантів (прайс-лист) виробника товару, висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, відповідно до частини третьої статті 53 МК України є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.

Відповідач же не встановив (не довів) наявність таких розбіжностей, які дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості, або ж ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем), а сумніви митного органу щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях.

Суд повторює, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Документами, що містять вартість та ідентифікаційні ознаки імпортованого товару, є рахунки-фактури (інвойси) від 10 березня 2025 року №39300044 та №39400013 та специфікації до них. Витребовуючи висновок про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, відповідач не навів обґрунтування, які складові митної вартості такий документ має підтвердити та яким чином він може підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено.

З приводу ненадання до митного оформлення виписки з бухгалтерської документації, то це не може бути підставою для коригування митної вартості оцінюваного товару, адже оплата проведена позивачем платіжним документом від 04 березня 2025 року №14, який було надано на вимогу митного органу.

Також, на думку суду, відсутність каталогів, прайс-листів від виробника товару за наявності документів, які надавали можливість перевірити правильність числових значень митної вартості за першим методом, не є підставою для коригування митної вартості за резервним методом. Однак у цьому випадку наданим на вимогу митного органу листом від 13 березня 2025 року (а.с.44 зворот том 2) компанія GTV Poland Spolka Akcyjna підтвердила, що нею для ПП «Лакі Ейт» продано товар за партнерськими (дилерськими) цінами та всі ціни у фактурах відповідають встановленим цінам та є договірними.

Витребовуючи документи про оплату транспортних послуг, відповідач не звернув увагу на умови оплати, визначені у пункті 13 договору-заявки від 07 березня 2025 року №ЮВ000028149, безготівковий розрахунок після розвантаження. Тому ненадання документів про оплату транспортних послуг позивачем пов`язане з об`єктивними причинами момент оплати на час митного оформлення ще не настав, а отже такі документи декларант не міг надати, що не може бути підставою для невизнання задекларованої митної вартості.

Необхідно зазначити, що застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях.

Із тексту спірного рішення слідує, що митним органом коригування митної вартості товару було здійснено за резервним методом на підставі цінової інформації ЄАІС Держмитслужби на рівні 4,08 доларів США (№UA400070/2024/005039 від 17 грудня 2024 року), зміст якої перевірити суд позбавлений можливості (суду не надана).

При вирішенні спору суд також враховує, що за усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10 червня 2021 року у справі №815/6854/17, від 14 липня 2020 року у справі №809/1734/16) приписами МК України встановлено, що митний орган, здійснюючи митний контроль, зокрема, при визначені митної вартості, має діяти у спосіб, який визначено МК України. При цьому наявна інформація, яка міститься в Автоматизованій системі аналізу та управління ризиками (АСАУР), повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, які зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару. Наявність в АСАУР інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Тож формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за обраним декларантом методом.

Між тим принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами (таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2025 року у справі №300/784/24).

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеною декларантом митною вартістю товару. Тому підстави вважати, що рішення відповідача від 14 березня 2025 року №UA205140/2025/000112/2 про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм частини другої статті 55 МК України, відсутні, а отже це рішення підлягає скасуванню як протиправне.

Відповідно до частин першої, другої статті 256 МК України відмова у митному оформленні це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є похідною від рішення про коригування митної вартості (постанови Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі №520/3246/20, від 19 серпня 2020 року у справі №140/754/19).

Враховуючи, що картка відмови у митному оформленні (випуску) товарів від 14 березня 2025 року №UA205140/2025/000734 винесена з причини невизнання митної вартості товару за вартістю, визначеною декларантом, та у зв`язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів від 14 березня 2025 року №UA205140/2025/000112/2, яке судом визнано протиправним і скасовано, тому вказана картка відмови також є протиправною та підлягає скасуванню.

Таким чином, позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Частиною першою статті 139 КАС України обумовлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, які складаються з витрат зі сплати судового збору у сумі 6056,00 грн, а також витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн. Відповідач заперечив щодо стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю із категорією справи і предметом позову.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. На підтвердження понесених витрат суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Усі витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є наслідком відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Матеріали справи містять такі документи: копію договору про надання правової допомоги від 18 березня 2025 року №18/03-25 (а.с.174-175 том 1), детальний опис робіт за договором про надання правової допомоги від 18 березня 2025 року №18/03-25 (а.с.176 том 1), ордер про надання адвокатом Осадовським Р.Е. правової допомоги серії АС №1071054 (а.с.173 том 1), платіжку інструкцію від 28 березня 2025 року №319 (а.с.178 том 1).

Відповідно до статей 1, 30 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом пункту 1.1 договору про надання правової допомоги від 18 березня 2025 року №18/03-25 адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами.

Згідно із пунктом 3.1 вказаного договору за правову допомогу, передбачену пунктом 1.2 договору замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі та на умовах визначених у додатку до цього договору. Також пунктом 4.1 договору також обумовлено, що розмір оплати праці адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються сторонами в додатках до цього договору.

З приводу наявних у справі доказів, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд зауважує, що детальний опис робіт за договором про надання правової допомоги від 18 березня 2025 року №18/03-25 підписаний лише адвокатом Осадовським Р.Е., тобто односторонньо. Жодного іншого документа про прийняття наданих послуг ПП «Лакі Ейт», який би свідчив про обізнаність останнього щодо розміру та фактичного об`єму наданих послуг, суду не надано. Також у справі відсутні докази, які б вказували про виконання умов пунктів 3.1 та 4.1 договору в частині підписання сторонами додатків до договору, що визначають розмір гонорару, порядок його обчислення та сплати, умови розрахунків. У той же час суду надано платіжну інструкцію від 28 березня 2025 року №319, у якій в призначенні платежу вказано про оплату згідно з договором про надання правової допомоги від 18 березня 2025 року №18/03-25, що, однак, не свідчить про здійснення оплати ПП «Лакі Ейт» за надання адвокатом Осадовським Р.Е. послуг правової допомоги саме щодо оскарження у суді рішення Волинської митниці від 14 березня 2025 року №UA205140/2025/000112/2 про коригування митної вартості товарів та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2025/000734. Тому суд констатує, що подані документи не відповідають критерію належності доказу.

Відсутність документального підтвердження витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги у цій справі, є підставою для відмови у відшкодуванні судових витрат на правничу допомогу адвоката у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Статтею 143 КАС України визначено, що у разі, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Однак позивач не подав у порядку, визначеному статтею 143 КАС України, заяву про неможливість (наявність поважних причин) подати разом із заявами по суті справи докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат.

Таким чином, відсутні підстави для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 6056,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 28 березня 2025 року №318 (а.с.17), випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с.181).

Оскільки суд задовольняє позов повністю, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судові витрати у сумі 6056,00 грн, пов`язані зі сплатою судового збору.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Приватного підприємства «Лекі Ейт» (43023, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Гордіюк, будинок 4А, квартира 32, ідентифікаційний код юридичної особи 43581270) до Волинської митниці (44350, Волинська область, село Римачі, вулиця Призалізнична, будинок 13, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 43958385) про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці від 14 березня 2025 року №UA205140/2025/000112/2 про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 14 березня 2025 року №UA205140/2025/000112/2.

Стягнути на користь Приватного підприємства «Лекі Ейт» за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судові витрати у сумі 6056,00 (шість тисяч п`ятдесят шість грн 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк