Справа № 640/8570/21
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2025-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2025 року м.Київ №640/8570/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України третя особа: Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі,про стягнення заборгованості по заробітній платі,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м.Севастополі про стягнення заборгованості по заробітній платі.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 30.07. 2013 працював на посаді начальника управління доходів і зборів фізичних осіб ГУ Міндоходів України в АРК. У березні 2014 року у зв`язку з тимчасовою окупацією Кримського півострова Російською Федерацією переїхав на материкову частину України, де продовжував виконувати покладені на нього обов`язки. 17.10.2014 його звільнено з посади наказом №385-о, водночас, починаючи з квітня 2014 року він не отримував належну йому заробітну плату.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував і пояснив, що позивач ніколи не перебував у трудових відносинах з ДФС України, а тому належним відповідачем у цій справі має бути Головне управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим, яке є роботодавцем позивача.

ГУ ДФС у Херсонській області та Міндоходів України заперечували проти позову з підстав відсутності безпосередніх трудових відносин між ними та позивачем.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.04.2021 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

13.12.2022 Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" №2825-IX, статтею 1 якого ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.

Пунктом 1 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

14.12.2022 вказаний Закон був опублікований в газеті "Голос України" №254 та набрав чинності 15.12.2022.

На адресу Київського окружного адміністративного суду від Окружного адміністративного суду міста Києва надійшли матеріали адміністративної справи №640/8570/21, які за результатами автоматизованого розподілу були передані на розгляд судді Балаклицькому А.І.

Ухвалою суду від 30.04.2024 справу прийнято до провадження судді Балаклицького А.В.

Згідно із частиною першою статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України, справа, розгляд якої розпочато одним суддею, повинна бути розглянута цим самим суддею, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи.

У силу вимог частини дев`ятої статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України, невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.

На підставі розпорядження керівника апарату Київського окружного адміністративного суду було проведено повторний автоматизований розподіл вказаної справи з підстав, зазначених у ньому.

Внаслідок автоматизованого розподілу матеріали справи були передані для розгляду судді Лисенко В.І.

Ухвалою суду від 31.10.2024 справу прийнято до провадження в порядку спрощеного позовного провадження.

Представником відповідача подано клопотання про заміну відповідача правонаступником, яке обґрунтовано реорганізацією податкових органів.

Вирішуючи клопотання позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Згідно з відомостями Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державна фіскальна служба України () з 17.05.2019 року перебуває у стані припинення.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 року №1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України" зареєстровано юридичну особу 17.05.2019 року, номер запису: 1 085321, Державну податкову службу України ().

Відповідно до абзацу 4 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 року №1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України" Державна податкова служба України та Державна митна служби України є правонаступниками прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення клопотання про заміну відповідача правонаступником та замінити відповідача - Державну фіскальну службу України () на правонаступника - Державну податкову службу України ().

Ухвалою суду від 17.07.2025 витребувано від Державної фіскальної служби України та Державної податкової служби докази по справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міністерства доходів і зборів в АРК призначений на посаду начальника управління доходів і зборів фізичних осіб.

На підставі розпорядження Міндоходів України від 24 березня 2014 року № 55 - р «Про створення робочої групи» створено робочу групу з координації роботи органів ГУ Міндоходів в АРК та м. Севастополі з числа працівників цих органів Міндоходів згідно зі списком, до складу якої включено і позивача.

На виконання наведеного розпорядження наказом ГУ Міндоходів в АРК від 24 березня 2014 року №121-о «Про відрядження до робочої групи» позивач був відряджений до Міндоходів України на період функціонування такої робочої групи.

17 квітня 2014 року на підставі розпорядження Міндоходів України № 76 - р розпорядження Міндоходів України від 24 березня 2014 року № 55 - р «Про створення робочої групи» втратило чинність «У зв`язку з втратою актуальності».

Листом Міндоходів України від 28 травня 2014 року №1081/5/99-99-04-01-01 - 16 погоджено питання участі у роботі міжвідомчої робочої групи при Міністерстві юстиції України працівників територіальних органів АР Крим, зокрема, й позивача.

Наказом ГУ Міндоходів в АРК від 28 травня 2014 року № 126-о «Про відрядження до міжвідомчої робочої групи» позивач був відряджений до Міністерства юстиції України на період функціонування міжвідомчої робочої групи.

Згідно з наказом ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міністерства доходів і зборів в АРК від 17.10.2014 №385-о позивача звільнено в порядку переведення для подальшого працевлаштування до ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

Начальник ГУ Міндоходів в АР Крим звертався до Голови ДФС - Голови комісії з реорганізації Міндоходів України Білоуса І.О. з листом від 02.09.2014 року №23/01-01 щодо наявності заборгованості по виплаті заробітної плати працівникам ГУ Міндоходів в АР Крим. При цьому зазначав, що у зв`язку з окупацією території АР Крим та захопленням адміністративних будівель територіальних підрозділів в АР Крим, зокрема, їх управлінь фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку, захопленням печаток, закриттям казначейських рахунків та не відкриттям нових, а також відсутності осіб, що займали посади в управлінні, відсутня можливість виплачувати заробітну плату, та просив Міністерство доходів та зборів України створити умови та можливість отримувати заробітну плату в Міністерстві доходів і зборів України або будь-яким іншим чином вплинути на вирішення проблемної ситуації, надати відповідне доручення департаменту фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку (дана обставина неодноразово встановлена судами, зокрема, у справах: №810/7084/14 та №810/7085/14).

Жодних заходів зі сторони Міністерства доходів і зборів України (ДФС) не вжито, а заборгованість по заробітній платі перед позивачем залишилась непогашеною, з огляду на що позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог про стягнення заробітної плати суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів відповідно до пункту 2 частини другої першої статті 19 КАС України поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, під якою, за визначенням згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України, слід розуміти діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування;

За приписами статті 1 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, державною службою в Україні визнавалась професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

З положень статті 2 названого Закону під посадою слід розуміти визначену структурою і штатним розписом первинну структурну одиницю державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень. Посадовими особами відповідно до цього Закону вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Указом Президента України від 24.12.2012 №726/2012 "Про деякі заходи з оптимізації системи центральних органів виконавчої влади" постановлено утворити Міністерство доходів і зборів України, реорганізувавши Державну митну службу України та Державну податкову службу України, а також поклавши на Міністерство, що утворюється, функцію з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Указом Президента України від 18.03.2013 №141/2013 "Про Міністерство доходів і зборів України" затверджено Положення про Міністерство доходів і зборів України, в якому пунктом 1 зазначено, що Міністерство доходів і зборів України (Міндоходів України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.7 Положення про Міністерство доходів і зборів України Міндоходів України здійснює повноваження безпосередньо та через територіальні органи. До територіальних органів Міндоходів України належать його територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, міжрегіональні територіальні органи (повноваження яких поширюються на кілька адміністративно-територіальних одиниць), митниці, спеціалізовані департаменти та спеціалізовані органи Міндоходів України, державні податкові інспекції в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах, об`єднані та спеціалізовані державні податкові інспекції.

На час існування спірних правовідносин позивач працював на посаді начальника ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим, яке є територіальним органом Міндоходів України в Автономній Республіці Крим.

Отже, позивач в період існування спірних правовідносин був посадовою особою територіального органу Міндоходів в Автономній Республіці Крим, а робота позивача на вказаній посаді є публічною службою.

Відповідно до частини 4 статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Статтею 1 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з частиною 2 статті 4 Закону України "Про оплату праці" (в редакції на час дії спірних правовідносин) для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, джерелом коштів на оплату праці є кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оплату праці" оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.

Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (частина 2 статті 13 ЗУ "Про оплату праці").

Згідно з частинами 1-8 статті 33 Закону України "Про державну службу" (в редакції 2014 року, що діяла на час спірних правовідносин) оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов`язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю.

Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов`язків.

Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю.

Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до підпунктів 1, 3, 18, 19, 25 пункту 5 Положення про Міністерство доходів і зборів України, затвердженого Указом Президента України від 18.03.2013 №141/2013, Міндоходів України з метою організації своєї діяльності:

- організовує роботу Міністерства, його територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління;

- надає територіальним органам Міндоходів України методичну і практичну допомогу в організації роботи, проводить перевірку стану такої роботи.

- здійснює прогнозування та планування видатків на матеріально-технічне забезпечення і розвиток діяльності Міндоходів України;

- здійснює відомчий контроль та внутрішній аудит за додержанням вимог законодавства і виконанням службових, посадових обов`язків у Міндоходів України, його територіальних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління

- організовує планово-фінансову роботу в Міндоходів України, його територіальних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління, здійснює контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечує організацію та вдосконалення бухгалтерського обліку.

Відповідно до підпункту 33 пункту 11 Положення про Міністерство доходів та зборів України Міністр як керівник Міністерства приймає рішення щодо розподілу бюджетних коштів, головним розпорядником яких є Міндоходів України.

Згідно з частиною 1 статті 22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Згідно з підпунктом 1 частини 2 статті 22 Бюджетного кодексу України головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно: за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Національне антикорупційне бюро України, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників.

Частиною 5 статті 22 Бюджетного кодексу України визначені функції та повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, серед яких, зокрема, слід виділити: отримання бюджетних призначень шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); прийняття рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіл та доведення до них у встановленому порядку обсягів бюджетних асигнувань; затвердження кошторисів розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством тощо.

Аналіз вищевказаних законодавчих приписів дає суду підстави стверджувати, що саме на Міндоходів України як головного розпорядника бюджетних коштів у період спірних правовідносин покладено обов`язки по забезпеченню організації діяльності та фінансування Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим та його територіальних органів на належному рівні, в тому числі щодо забезпечення фінансування видатків на оплату праці працівників цього територіального органу Міндоходів.

З`ясовуючи питання відповідальності за створення належних умов праці, забезпечення діяльності територіального органу Міндоходів в АРК, в тому числі фінансування його діяльності в умовах тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим, судом береться до уваги окрема ухвала, постановлена в адміністративній справі №810/7084/14 за позовом ОСОБА_2 до Міндоходів України про стягнення заборгованості з заробітної плати, якою доведено до відома Кабінету Міністрів України про виявлені факти порушень законодавства Міністерством доходів і зборів України та Державною фіскальною службою України щодо організації подальшої роботи та фінансування ГУ Міндоходів в АР Крим та його територіальних органів. Вказана окрема ухвала в аналогічній адміністративній справі набрала законної сили 02.04.2015 року, про що свідчить відмітка на ухвалі.

Викладені в окремій ухвалі порушення та факти не потребують повторного встановлення та дослідження судом відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України, за змістом якої передбачається, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом також встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 р. №311 "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України" (далі - Постанова №311) визначено перелік територіальних органів Міндоходів, які реорганізуються.

Згідно Додатку № 2 до Постанови № 311 ДПІ у м. Сімферополі реорганізується в Генічеську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Херсонській області. На виконання даної постанови КМУ №311 Міністерством доходів та зборів розпочато відповідний процес реорганізації.

З відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається внесення запису про проведення державної реєстрації новоутвореної шляхом заснування юридичної особи Генічеської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області, дата запису: 03.11.2014, номер запису: 1 001370.

Згідно інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи в результаті реорганізації - Державної податкової інспекції у м. Сімферополі Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим, дата запису: 17.08.2016; номер запису: 3020673.

На цій підставі суд критично оцінює доводи відповідача, викладені у відзиві на адміністративний позов, щодо проведення розрахунку по заробітній платі з позивачем тією юридичною особою, з якою позивач на момент спірних правовідносин безпосередньо перебував у трудових відносинах, оскільки 17.08.2016 проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи - Державної податкової інспекції у м. Сімферополі Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим.

Разом з тим, судом встановлено, що Генічеська ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області не може здійснювати заходи із реорганізації та прийняти зобов`язань ДПІ у м. Сімферополі, оскільки позбавлена можливості безперешкодного доступу для проведення інвентаризації майна, що знаходиться на тимчасово окупованій території, та проведення інших заходів реорганізації, визначених планом.

Більш того, відповідно до п. 22 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 №1074, комісія з інвентаризації майна органу виконавчої влади або територіального органу не проводить інвентаризацію, у разі проведення реорганізації або ліквідації органу виконавчої влади або територіального органу, структурний підрозділ та/або відокремлене майно якого розташовано на тимчасово окупованій території та/або на території проведення антитерористичної операції.

Таким чином, суду достеменно відомо, що Генічеська ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області фактично позбавлена можливості проводити розпочату реорганізацію ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АРК, а відтак у зв`язку з об`єктивними обставинами, пов`язаними з неможливістю в період тимчасової окупації потрапити на територію АР Крим для проведення інвентаризації майна та активів Генічеська ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області не набула статусу правонаступника ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АРК.

Відтак, вирішуючи питання про належного відповідача по справі щодо позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати позивача, суд зазначає, що розпорядженням КМ України від 09.07.2014 №630-р "Про утворення комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів" утворено комісію з реорганізації Міністерства доходів і зборів, затверджений її Голова.

Розпорядженням КМ України від 17.07.2014 № 651-р "Питання Державної фіскальної служби" відповідно до частини сьомої статті 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" підтримано пропозицію Голови Державної фіскальної служби про завершення здійснення заходів з утворення зазначеної Служби та можливість виконання нею функцій і повноважень Міністерства доходів і зборів, що припиняється.

Тобто, Державна фіскальна служба України є правонаступником Міністерства доходів і зборів України.

При цьому, суд враховує позицію, викладену Пленумом Вищого адміністративного суду України в п.9 Постанови від 06.03.2008 №2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ", відповідно до якої при визначенні процесуального правонаступництва судам слід виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, та враховувати, що якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то в такому випадку суду необхідно залучити до участі у справі їх правонаступників. У випадку ж відсутності правонаступників суду необхідно залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить вирішення питання про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача.

Отже, Державна фіскальна служба України є процесуальним правонаступником Міністерства доходів і зборів України, яке згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 29.07.2014 за рішенням засновників перебуває в стані припинення, не має відкритих рахунків в органах Державного казначейства, а відтак не має й коштів для виплати заробітної плати позивачу.

За обставин окупації кримського півострову та ліквідації ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АРК суд не може пов`язувати стягнення невиплаченої заробітної плати позивача з умовами проведення реорганізації та виконання відповідних реорганізаційних заходів, оскільки реальність їх виконання вбачається тривалою, а реальне відновлення порушеного права за таких обставин не є можливим.

В той же час, оскільки Міністерство доходів і зборів України, як головний розпорядник бюджетних коштів реорганізовано у Державну фіскальну службу України, суд дійшов висновку, що державним органом, відповідальним за виплату заборгованості по заробітній платі позивачу є саме Державної податкової служби, яка є правонаступником Державної фіскальної служби України.

Щодо суми заробітної плати, яка належить до стягнення, судом встановлено таке.

Досліджені судом докази по справі свідчать, що позивач у період з березня по жовтень 2014 виконував посадові обов`язки за займаною посадою, проти чого не надано заперечень з боку відповідача та третьої особи.

Відповідно до виданого ГУ Міндоходів в АР Крим наказу від 24.03.2014 №121-о позивач знаходився у відрядженні до Міндоходів на період функціонування робочої групи, тобто з 24.03.2014 по 17.04.2014 включно.

Згідно наказу ГУ Міндоходів в АР Крим від 28.05.2014 №126-о "Про відрядження до міжвідомчої робочої групи" позивач перебував у відрядженні до Міністерства юстиції України на період функціонування міжвідомчої робочої групи, тобто з 28.05.2014 по 28.10.2014, власне по день його переведення на іншу посаду.

Таким чином, період часу з березня по жовтень 2014 року суд вважає робочим часом позивача, нормальна тривалість якого згідно статті 50 Кодексу законів про працю України не може перевищувати 40 годин на тиждень.

При цьому, на виконання вимог ухвали суду щодо надання інформації про виплату заробітної плати позивачу, відповідачами такої інформації не надано. Як і не надано інформації щодо розрахунку заробітної плати за аналогічною посадою.

Тому судом приймається до уваги наявний в матеріалах розрахунок заробітної плати за аналогічною посадою, який міститься у листі ДФС від 28.12.2017 №17519/У/99-99-05-02-03-14, долучений до матеріалів справи представником позивача.

Так, з наданого розрахунку заробітної плати за аналогічною посадою начальника державної податкової інспекції, згідно якого за період з 01.03.2014 по 28.11.2014 нараховано 26539,67 грн. заробітної плати, виходячи із посадового окладу начальника інспекції у розмірі 662 грн. у березні та 1324 грн. у квітні-листопаді 2014 році відповідно, а також доплати державного службовця 9 рангу, надбавки за вислугу державного службовця - 20 % до посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця (спеціальне звання), надбавки за високі досягнення - 50% до посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця (спеціальне звання) та надбавки (винагороди) за вислугу років, а також з урахуванням середнього розміру премії по Генічеській ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області за березень 2014 - жовтень 2014 рр. за аналогічною посадою.

Відповідно до ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно із ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до абз.1 ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч викладеним положенням відповідачем як суб`єктом владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б свідчили про відсутність підстав для стягнення із відповідача заборгованості із заробітної плати, надано не було.

Враховуючи вищевикладене, стягненню з Державної фіскальної служби України належить сума заборгованості із заробітної плати позивача за період роботи в Державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим з 24.03.2014 по 17.10.2014 у розмірі 8864,60 грн. (посадовий оклад у березні 198,60 грн., посадовий оклад у квітні-вересні - 1324 * 6=7944 грн., у жовтні - 722 грн.(1324:22=60.18* 12=722) без урахування обов`язкових податків та зборів. При цьому, судом не беруться до розрахунку заробітної плати надбавку за стаж, ранг, премія, надбавка за інтенсивність праці, оскільки у суду відсутні відомості щодо стажу роботи, рангу та інтенсивності праці у спірний період, а сторонами на вимогу суду такі відомості не надано.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в ході судового розгляду справи фактів та обставин, враховуючи, що мотивація та докази, наведені відповідачем під час розгляду адміністративної справи, не дають суду підстав для висновків, які б спростовували доводи позивача, а позивачем доведено суду обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з Державної податкової служби України (адреса м. Київ, Львівська площа, буд. 8, 04053, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість із заробітної плати за період з 24.03.2014 по 17.10.2014 у розмірі 8864 (вісім тисяч вісімсот шістдесят чотири тисячі) грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.