Справа № 320/40200/24
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2025-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2025 року м. Київ № 320/40200/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, треті особи: 1. Державна фіскальна служба України; 2 Державна митна служба України,

про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, треті особи: Державна фіскальна служба України, Державна митна служба України, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 02.02.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2023 року рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.07.2022 скасовано. Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Державної митної служби України, Чорноморської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 02.06.2021 за №853-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі з 03.06.2021. Стягнуто з Чорноморської митниці Держмитслужби середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.06.2021 по 01.02.2023 в сумі 228 124,0грн.

Проте, станом на момент звернення до суду із цим позовом, позивача не поновлено на посаді першого заступника начальника Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі з 03.06.2021. Враховуючи положення статті 236 КЗпП України, у нього виникло право на стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення його на роботі з 01.02.2023, тобто з моменту винесення постанови Шостим апеляційним адміністративним судом, по час винесення рішення за цим позовом. Просить суд задовольнити позов.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2024 позовну заяву розподілено судді Жуковій Є.О.

03 вересня 2024 року зазначену позовну заяву було фактично передано судді Жуковій Є.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі №320/40200/24, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов та витребуваних документів. Залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Державна фіскальна служба України, Державна митна служба України.

09 жовтня 2024 року до Київського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, сформований за допомогою системи «Електронний суд» 19.09.2024.

Відповідач у відзиві зазначає, що саме на Державну фіскальну службу України покладено обов`язок виконання судового рішення в справі про поновлення позивача на роботі, оскільки саме ДФС є роботодавцем позивача в розумінні КЗпП України і саме на ДФС судовим рішенням було покладено обов`язок видати розпорядження про поновлення позивача на посаді.

Приписами статті 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Державна фіскальна служба України є тим уповноваженим органом, який у разі затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, виплачує середній заробіток.

Митниця в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі ніколи не відносилась до і не входила до структури Державної фіскальної служби України і їй ніяким чином не підпорядковується, оскільки є територіальним органом Державної митної служби України без статусу юридичної особи, що підтверджується пунктом 1 Положення про Митницю в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, затвердженим наказом Держмитслужби України № 489 від 29.10.2020.

В даному випадку позивачем не наведено жодного обґрунтування притягнення Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі в якості відповідача в даній справі. Просить суд відмовити у задоволенні позову.

21 жовтня 2024 року через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Київського окружного адміністративного суду від Державної митної служби України надійшли пояснення на позовну заяву, сформовані за допомогою системи «Електронний суд» 26.09.2024.

В своїх поясненнях третя особа 2 зазначає, що відповідачем(боржником), у справі щодо поновлення позивача на посаді є Державна фіскальна служба України.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення Державної фіскальної служби» від 21.05.2014 № 160 утворено Державну фіскальну службу (далі - ДФС) як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 17 липня 2014 року № 651-р «Питання Державної фіскальної служби» визначено, що відповідно до частини сьомої статті 5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» підтримати пропозицію Голови Державної фіскальної служби про завершення здійснення заходів з утворення зазначеної Служби та можливість виконання нею функцій і повноважень Міністерства доходів і зборів, що припиняється.

Приписами пункту 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236 «Про Державну фіскальну службу України» (далі - Положення ДФС) визначено, що Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів. Відповідно до пункту 7 Положення ДФС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. ДФС та її територіальні органи є органами доходів і зборів.

Відповідно до пункту 5 Положення ДФС Державна фіскальна служба України з метою організації своєї діяльності серед іншого: здійснює добір кадрів в апарат ДФС та на керівні посади в територіальні органи, формує кадровий резерв на відповідні посади, організовує роботу з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників апарату ДФС, її територіальних органів.

Поновлення позивача на посаді першого заступника начальника Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі віднесено до компетенції ДФС, яка і є боржником у виконавчому провадженні по справі № 640/21669/21.

З огляду на зазначене, саме вказаний суб`єкт призначення - ДФС, наділений правом, на поновлення на посаді позивача за вказаним рішенням суду.

Натомість, Державна митна служба України, відповідно до свого Положення, зокрема, здійснює добір кадрів в апарат Держмитслужби, на посади керівників та заступників керівників її територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери її управління.

Водночас, питання щодо проходження та звільнення зі служби державних службовців територіальних органів Державної фіскальної служби України не віднесено до повноважень Держмитслужби.

Державна митна служба України та Митниця в Херсонській області, АР Крим і м. Севастополі не перебували з позивачем у трудових відносинах та не порушували його прав.

Державна митна служба України вважає, що доводи викладені в позовній заяві, не відповідають обставинам справи, є необґрунтованими та такими, що не гуртуються на нормах матеріального та процесуального права, а тому не підлягають задоволенню. Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Правом надання відповіді на відзив згідно положень статті 163 КАС України позивач та його представник не скористалися.

З метою додержання розумного строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Наказом ДФС України від 02.06.2021 № 853-о, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Держаної митної служби України», постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 № 858 «Про утворення територіальних органів Держаної митної служби України», постанови Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074 «Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади», припинено державну службу та звільнено з 02.06.2021 ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі у зв`язку з реорганізацією, скороченням чисельності та штату державних службовців, пункт 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, пункт 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Вважаючи звільнення із займаної посади протиправним, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, у якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 02.06.2021 № 853-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;

поновити на державній службі ОСОБА_1 , на посаді першого заступника начальника Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі з 03.06.2021;

стягнути з Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;

зобов`язати Державну митну службу України прийняти ОСОБА_1 на рівнозначну посаду державної служби в порядку переведення із Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим у відповідності до вимог статті 87 Закону України «Про державну службу».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2022 року задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2022 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Державної митної служби України, Чорноморської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 02.06.2021 № 853-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі з 03.06.2021. Стягнуто з Чорноморської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.06.2021 року по 01.02.2023 року в сумі 228 124,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

08.03.2023 Київський окружним адміністративним судом видано виконавчий лист про поновлення позивача на посаді першого заступника начальника Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.

Постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2023 по справі №640/21669/21 не виконана в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі з 03.06.2021.

Позивач, вважаючи, що нього виникло право на стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення його на роботі з 01.02.2023, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 43 Конституції України проголошує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 КЗпП України).

Відповідно до частин першої, другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Частиною восьмою цієї статті передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

В силу статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

При цьому, як визначено частиною другою статті 65 Закону України «Про виконавче провадження», рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом цього спору є стягнення з роботодавця середнього заробітку на користь працівника за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Так, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

У свою чергу, добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що за постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2023 боржником (виконавцем рішення суду) є Державна фіскальна служба України, наказ якої від 02.06.2021 № 853-о «Про звільнення ОСОБА_1 » визнано протиправним та скасовано, поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі з 03.06.2021.

Позивач визначив відповідачем у позові Митницю в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, яка не має жодного відношення до виконання вказаної вище постанови апеляційного суду та не є роботодавцем позивача.

При цьому, порядок заміни неналежної сторони в адміністративній справі регламентований статтею 48 КАС України.

Частинами третьою - шостою статті 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Так, відповідач та третя особа 2 у відзиві та поясненнях зазначали про звернення позивача до неналежного відповідача. Проте позивач на відзив та пояснення третьої особи 2 відповіді не надав та згоди на заміну чи клопотання про заміну відповідача не надав. Тоді як заміна відповідача потребує згоди позивача.

Натомість, доводи позовної заяви ґрунтуються, зокрема, на тому, що саме визначений позивачем відповідач є органом, який повинен сплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення його на роботі з 01.02.2023.

Відтак, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для заміни в цій судовій справі первісного відповідача Митницю в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі на Державну фіскальну службу України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спірні рішення повинні оцінюватися на відповідність дотримання принципу законності. Такий принцип відображено у частині другій статті 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із правовим висновком, викладеним у Постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року, по справі №П/9901/5/181800/399/17, обов`язковою умовою надання правового захисту судом е наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Отже, при вирішенні даної справи по суті суд виходить з того, що у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, оскільки не є учасником спірних правовідносин, то підстави для задоволення такого позову відсутні.

Аналогічну правову позицію з питання неналежного відповідача у справі висловив Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 803/1252/17.

Згідно із частиною п`ятою статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також суд зазначає, що інші доводи позивача не підлягають оцінці судом при розгляді даної справи, оскільки стосуються особи, яка не є стороною по справі, а тому і законність їх дій може бути перевірена лише у випадку пред`явлення позову до особи, яка є належним відповідачем у справі.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так у пункті 23 Рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що адміністративний позов було заявлено до неналежного відповідача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу його право на звернення до суду із позовом до належного відповідача та клопотанням про поновлення строку звернення до суду як такого, що пропущений з поважних причин.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, а позивач в силу закону звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

2. Розподіл судових витрат не здійснювати

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.