Справа № 260/3200/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/3200/24 пров. № А/857/32880/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Гудима Л.Я., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання рішень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

суддя у І інстанції Луцович М.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складення повного тексту рішення 04 листопада 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

02 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області), що полягають у виправленні стажу роботи за серпень 1981 року та 1984-1989 року і припиненні виплати пенсії через відсутність страхового стажу;

2) скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Київській області (далі ГУ ПФУ в Київській області) № 16 від 14 листопада 2023 року про відмову у призначенні пенсії;

3) скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області) № 96 від 28 лютого 2024 року про відмову у призначенні пенсії;

4) зобов`язати ГУ ПФУ в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи відповідно до відомостей його диплому, військового квитка, трудових книжок та відомостей персоніфікованого обліку та відновити виплату пенсії за віком позивачу.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі №260/3200/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Київській області №16 від 14 листопада 2023 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Одеській області №96 від 28 лютого 2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Одеській області №96 від 16 квітня 2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано розпорядження ГУ ПФУ в Закарпатській області по ЕПС 16 від 03 січня 2024 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 07 листопада 2023 року.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Закарпатській області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії за віком з 07 листопада 2023 року.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Закарпатській області здійснити з 07 листопада 2023 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із врахуванням всіх періодів страхового стажу згідно з дипломом серії НОМЕР_1 , воєнним квитком серії НОМЕР_2 , трудовою книжкою колгоспника № НОМЕР_3 від 05 травня 1981 року, трудовою книжкою серії НОМЕР_4 , з урахуванням висновків суду, наведених у мотивувальній частині цього рішення та з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ в Закарпатській області, яке у своїй скарзі просило скасувати рішення суду та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що за результатом проведеної роботи ГУ ПФУ в Закарпатській області повідомило позивача, що перевіркою первинного призначення пенсії виправлено стаж роботи за серпень 1981 року та 1984 - 1989 роки відповідно до записів у трудовій книжці, у зв`язку із чим виникла переплата пенсії за період з 07 листопада 2023 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 4420,24 грн.

Зокрема, відповідно до наданих документів трудова книжка колгоспника ОСОБА_1 заповнена з порушенням Основних положень, зокрема, не за всі роки дані про трудову участь завірено печаткою. Періоди роботи за 1981 рік та 1983 рік зараховано згідно з довідкою №104/06-08 від 08 травня 2023 року, період з 1994 року по 1998 рік зараховано згідно з довідкою №123/06-08 від 14 червня 2023 року. Після проведеного розрахунку стаж роботи ОСОБА_1 становить 24 роки 05 місяців 13 днів при необхідному для призначення пенсії стажі 30 років. Таким чином, ГУ ПФУ в Одеській області (структурний підрозділ, що розглядав вказану заяву за принципом екстериторіальності) винесено рішення про відмову у призначенні пенсії від 16 квітня 2024 року №96.

Звертає увагу апеляційного суду, що при винесенні рішення окружним судом було порушено дискреційні повноваження пенсійного органу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 07 листопада 2023 року позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком до ГУ ПФУ в Закарпатської області.

З 07 листопада 2023 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, страховий стаж позивача при призначенні з урахуванням перетину періодів становив 30 років 00 місяців 21 день.

У відповідності до Порядку № 22-1 підрозділом, відповідальним за розгляд заяви позивача, поданої відповідно до Порядку 22-1 визначено ГУ ПФУ в Київській області.

Таким чином, за допомогою засобів програмного забезпечення, заява ОСОБА_1 про призначення пенсії із доданими до неї документами була направлена до спеціалістів ГУ ПФУ в Київській області, які в подальшому здійснили розгляд заяви та прийняли рішення про відмову у призначенні пенсії №16 від 14 листопада 2023 року у зв`язку з відсутністю страхового стажу, передбаченого частиною 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Страховий стаж особи становив 29 років 11 місяців 21 день.

Згідно з розпорядженням ГУ ПФУ в Закарпатській області по ЕПС 16 від 03 січня 2024 року переглянуто стаж згідно із записами трудової книжки ОСОБА_1 , який становить 29 років 10 місяців 4 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком, вирішено пенсію ОСОБА_1 припинити кодом 15 - приховані або надані недостовірні дані з 07 листопада 2023 року.

20 лютого 2024 року позивач повторно звернувся із заявою про призначення пенсії за віком до ГУ ПФУ в Закарпатської області.

У відповідності до Порядку № 22-1 підрозділом, відповідальним за розгляд заяви позивача поданої відповідно до Порядку 22-1 визначено ГУ ПФУ в Одеській області.

28 лютого 2024 року ГУ ПФУ в Одеській області прийнято рішення №96 про відмову у призначенні пенсії відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років. Дата, з якої особа має право на пенсійну виплату 11 червня 2026 року. Страховий стаж особи становить 24 роки 05 місяців.

16 квітня 2024 року ГУ ПФУ в Одеській області прийнято рішення №96 про відмову у призначенні пенсії на заміну рішення ГУ ПФУ в Одеській області №96 від 28 лютого 2024 року, згідно з яким страховий стаж особи становить 24 роки 05 місяців За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі з 01 січня 1984 року по 31 грудня 1993 року згідно з трудовою книжкою колгоспника від 05 травня 1981 року № 163, оскільки відсутній запис про перейменування/реорганізацію колгоспу. В електронній пенсійній справі відсутня довідка про перейменування/реорганізацію колгоспу. Для зарахування до страхового стажу періоду роботи в колгоспі з 01 січня 1984 року по 31 грудня 1993 року необхідно надати уточнюючу довідку про кількість фактично відпрацьованих вихододнів, встановлений мінімум участі в господарстві, видані на підставі первинних документів, та довідку про перейменування/реорганізацію колгоспу.

Не погоджуючись з припиненням виплати вже призначеної пенсії, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 3 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року №137-V, яка набрала чинності з 1 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09 липня 2023 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Як визначено частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до абзацу першого частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із пунктом а статті 3 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Як передбачено частиною 1 статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі Порядок №637), трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як встановлено судом першої інстанції та слідує з матеріалів справи:

1) відповідно до диплому серії НОМЕР_1 , який виданий середнім професійно-технічним училищем №2 села Білки Іршавського району Закарпатської області 26 липня 1981 року, позивач навчався у зазначеному закладі в період з 01 вересня 1978 року по 26 липня 1981 року, що складає 2 роки 10 місяців 26 днів;

2) відповідно до трудової книжки колгоспника № НОМЕР_3 від 05 травня 1981 року позивач з 01 травня 1981 року по 14 листопада 1981 року перебував на посаді слюсаря в колгоспі імені 31 річниці жовтня 6 місяців 14 днів;

3) з 14 листопада 1981 року по 18 листопада 1983 року позивач служив в радянській армії, що підтверджується воєнним квитком серії НОМЕР_2 2 роки 5 днів;

4) відповідно до трудової книжки колгоспника № НОМЕР_3 від 05 травня 1981 року позивач з 15 листопада 1983 року по 01 вересня 1999 року перебував на посаді водія в колгоспі імені 31 річниці жовтня 15 років 9 місяців 18 днів;

5) з 12 липня 2002 року по 06 липня 2003 року отримував виплату допомоги по безробіттю у Воловецькому районному центрі зайнятості - 11 місяців 25 днів;

6) з 09 липня 2003 року по 04 січня 2004 року отримував виплату матеріальної допомоги по безробіттю у Воловецькому районному центрі зайнятості - 5 місяців 27 днів;

7) з 04 травня 2005 року по 04 серпня 2008 року позивач працював на посаді водія в ПП Інтеркарпати - 3 роки 3 місяці 1 день;

8) відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_4 позивач з 05 серпня 2008 року по 01 серпня 2010 року працював на посаді водія в ТОВ Призма - 1 рік 11 місяців 28 днів;

9) з 16 листопада 2010 року по 21 червня 2013 року працював на посаді водія важкого вантажного автомобіля за трудовим договором, зареєстрованому у Воловецькому районному центрі зайнятості - 2 роки 07 місяців 06 днів;

10) з 27 травня 2015 року по 02 листопада 2015 року працював на посаді охоронник сектору банківської безпеки територіально відокремленого безбалансового відділення №10006/076 - 05 місяців 07 днів;

11) з 16 грудня 2015 року по 29 вересня 2016 року отримував виплату допомоги по безробіттю в Воловецькому районному центрі зайнятості - 09 місяців 14 днів;

12) з 03 грудня 2018 року по 06 листопада 2023 року (07 листопада 2023 року звернувся за призначенням пенсії) працює на посаді водія автобуса за трудовим договором - 4 роки 11 місяців 4 дні.

Всього на момент звернення із заявою про призначення пенсії у позивача був наявний страховий стаж у розмірі 36 років 5 місяців 25 днів.

При цьому суд зазначає, що у трудовій книжці позивача у відомостях про роботу наявні відповідні записи про прийняття його на роботу у вищевказані підприємства та про звільнення з роботи, а також усі записи про звільнення ОСОБА_1 засвідчені підписами та скріплені печатками.

Окрім того, суд першої інстанції підставно звернув увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві.

У свою чергу, неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Додатково апеляційний суд звертає увагу, що якщо поданих позивачем разом із заявою про призначення пенсії документів було недостатньо, то пенсійний орган був зобов`язаний повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково (наприклад, уточнюючі довідки, копії наказів, архівні документи, тощо). У спірному випадку ГУ ПФУ не надало суду доказів вчинення таких дій.

Таким чином, апеляційний суд погоджується висновком суду першої інстанції, що на момент звернення до пенсійного органу у позивача був наявний необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Як слідує з матеріалів справи, 07 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком.

Рішенням пенсійного органу позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Разом із тим, як слідує з листа ГУ ПФУ в Закарпатській області від 02 лютого 2024 року, позивачу припинено виплату пенсії, оскільки за результатами перевірки первинного призначення пенсії переглянуто стаж роботи та такий склав 29 років 10 місяців 04 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Окрім того, як слідує з листа ГУ ПФУ в Закарпатській області від 29 березня 2024 року, відповідно до рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 28 лютого 2024 року про відмову в призначенні позивачу пенсії, такий стаж роботи вже становить 24 роки 05 місяців.

Також, як слідує з рішення ГУ ПФУ в Київській області від 14 листопада 2023 року страховий стаж позивача становить 29 років 11 місяців 2 день.

Частиною 3 статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон №1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини 1 статті 47 Закону №1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 1 статті 49 Закону №1058-IV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини 1 статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2019 року у справі №243/5451/17, перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною 1 статті 49 Закону, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

З аналізу положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статтею 49 цього Закону.

Оскільки позивачу припинено виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав для цього, в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Виходячи з наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що дії пенсійного органу щодо припинення виплати позивачу пенсії, призначеної рішенням ГУ ПФУ від 07 листопада 2023 року, яке у встановленому порядку скасоване не було, є неправомірними, а тому суд першої інстанції підставно зобов`язав ГУ ПФУ в Закарпатській області поновити позивачу виплату пенсії, при цьому скасувавши рішення територіальних пенсійних органів про відмову у призначення пенсії ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі №260/3200/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. Я. Гудим
Н. М. Судова-Хомюк