Справа № 320/24653/25
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Вівдиченко Т.Р., Грибан І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправними і скасування окремих пунктів довідки та визнання протиправним і скасування висновку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції, в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати пункти 4.1, 4.2 і 4.5 розділу 4 Довідки від 24.01.2025 № 61/25 про результати проведення повної перевірки щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік, поданої ОСОБА_1 , народним депутатом України IX скликання;

- визнати протиправним та скасувати Обґрунтований висновок щодо виявлення ознак корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, за яке передбачено кримінальну відповідальність, складену за результатами здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік, поданої ОСОБА_1 , народним депутатом України IX скликання, та затвердженого 30.01.2025 заступником Голови Національного агентства з питань запобігання корупції М. Корнелюком.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року визнано зловживанням процесуальними правами дії позивача щодо подання позовної заяви, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями. Позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачеві.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зокрема, в апеляційній скарзі зазначається, що позивачем не подавалися одночасно декілька позовів до одного і того ж суду, що не може свідчити про мету маніпуляції автоматизованим розподілом справ між суддям.

Апелянт стверджує, що на момент подання позову 14.05.2025 (справа №320/24653/25) в провадженні Київського окружного адміністративного суду не перебувало і не було зареєстровано інших позовів позивача, в яких предмет спору, підстави позову та сторони повністю були ідентичними до предмету спору, підстав та сторін позову, поданого 14.05.2025.

В обґрунтування своїх доводів із посиланням на постанову Верховного Суду від 20.03.2025 у справі №420/20843/24 зазначає, що ознаками зловживання могло б бути подання позивачем одночасно декількох аналогічних позовів ( і як наслідок перебування на розгляді суду декількох аналогічних справ).

Зазначає, що суд першої інстанції формально підійшов до визнання зловживання процесуальними правами дій позивача і фактично усунувся від здійснення правосуддя у такий надуманий спосіб, що має наслідком безпідставне обмеження позивача у праві на доступ до суду і справедливий судовий захист.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2025 та від 23.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , призначено розгляд справи у порядку письмового провадження.

Від представника Національного агентства з питань запобігання корупції 20.06.2025 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник зазначає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про допущення позивачем зловживання процесуальними правами, метою яких була маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, із комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» Київського окружного адміністративного суду встановлено, що 25.02.2025 у Київському окружному адміністративному суді зареєстрована позовна заява ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції, треті особи: Спеціалізована антикорупційна прокуратура та Національне антикорупційне бюро України.

Адміністративній справі присвоєно номер 320/9527/25, головуючим визначено суддю Лисенко В.І. Ухвалою суду від 03.03.2025 у справі № 320/9527/25 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Київськоим окружним адміністративним судом 23.04.2025 при справі № 320/9527/25 зареєстрована заява адвоката Пухальської Ірини Станіславівни про залишення позову без розгляду. Ухвалою суду від 25.04.2025 у справі № 320/9527/25 позов залишено без розгляду.

В суді 06.05.2025 повторно зареєстрована позовна заява ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції.

Адміністративній справі присвоєно номер 320/22956/25, головуючим визначено суддю Білоус А.Ю.

Київськоим окружним адміністративним судом 07.05.2025 при справі № 320/22956/25 зареєстрована заява адвоката Пухальської Ірини Станіславівни про відкликання позовної заяви. Ухвалою суду від 09.05.2025 у справі № 320/22956/25 позов повернуто.

16.05.2025 у Київському окружному адміністративному суді повторно зареєстрований позов від 14.05.2025, підписаний ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції (справа № 320/24653/25).

Приймаючи рішення про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив із того, що у цій справі підставою для прийняття судом рішення про повернення позовної заяви стало зловживання позивачем своїми правами, що полягають в умисних діях позивача щодо неодноразового подання позовних заяв з ідентичними підставами та аналогічними предметом позову, а також з ідентичним суб`єктним складом учасників справи, його відкликання та знову повторне подання аналогічної позовної заяви.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства (п. 9 ч. 3 ст. 2 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини другої статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України суд з урахуванням конкретних обставин справи може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) узгодження умов примирення, спрямованих на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Згідно частини другої статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя розглядає справи, одержані згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. На розподіл судових справ між суддями не може впливати бажання судді чи будь-яких інших осіб.

ЄСПЛ зазначав, що зловживанням правами є шкідливе здійснення права її власником в такий спосіб, який явно не відповідає або суперечить цілям, для яких таке право надане/створене. Для того, щоб визначити, чи певна поведінка складає зловживання правами, суд ретельно розглядає цілі, які заявник переслідує (рішення у справі "Миролюбов і інші проти Латвії" - Mirolubovs and Others v. Latvia від 15.06.2007, заява №798/05).

У зв`язку з цим суд розглядає "основний зміст", "загальну атмосферу" або "загальний напрямок" дій відповідної особи (зокрема, рішення ЄСПЛ у справі "М`Бала М`Бала проти Франції" - M'Bala M'Bala v. France від 11.02.1966, заява №25239/13) і їх "безпосередній і більш широкий контекст" (рішення ЄСПЛ у справі "Перінчек проти Швейцарії" - Perinсek v. Switzerland від 15.10.2015, заява №27510/08).

Тобто зазначеними приписами визначений перелік дій, які хоч і потрапляють у коло законодавчо встановлених прав сторін (учасників) справи, але спосіб їх вчинення суперечить завданню адміністративного судочинства, тому з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами, у тому числі і дії, які обумовлюють звернення позивача до суду.

При цьому вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 у справі №826/12191/18.

З наведеного вбачається, що саме по собі послідовне подання позивачем декількох позовів не є зловживанням процесуальними правами.

Натомість таке зловживання має місце у разі, якщо позовні заяви подано не послідовно, а одночасно, тоді такі дії не направлені на захист прав та/або законних інтересів сторони, та є такими, що суперечать завданню адміністративного судочинства, визначеному статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

У постанові Верховного Суду від 20.03.2025 у справі №420/20843/24 суд зазначив, що ознаками зловживання процесуальними правами могло б бути подання позивачем одночасно декількох аналогічних позовів (і як наслідок перебування на розгляді суду декількох аналогічних справ).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанова Верховного Суду.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 не подано одночасно до суду декілька позовів, що не може свідчити про мету маніпуляції автоматизованим розподілом справ між суддями.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про зловживання процесуальними правами у цій справі є передчасним та фактично перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя.

Із тексту статті 6 Конвенції прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року ЄСПЛ дійшов висновку, що сама структура статті 6 Конвенції була б беззмістовною та неефективною, якби не захищала право на те, щоб справа взагалі розглядалася судом. У цьому рішенні Суд закріпив підхід, згідно з яким частина перша статті 6 Конвенції охоплює і невід`ємне право особи на доступ до суду.

Так, у справі «Bellet v. France» ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, передбачений національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на звернення до суду, з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб такий доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішеннях у справах «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський суд з прав людини констатував, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду та перешкодило розгляду їхніх позовних вимог. Це було визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З аналізу наведеного вбачається, що позивача фактично позбавлено гарантованого Конституцією України, законами та Конвенцією права на доступ до правосуддя, що полягає у безперешкодному отриманні судового захисту. Інший підхід був би проявом надмірного формалізму та міг би розцінюватися як обмеження доступу особи до суду, що суперечить статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 4 частини першої статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до частини третьої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

За таких обставин ухвала Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, а справа №320/24653/25 направленню до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії судді

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року у справі №320/24653/25 - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач О.М.Кузьмишина

Судді Т.Р.Вівдиченко

І.О.Грибан