Справа № 160/16823/25
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Департамент благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради до Східного офісу Держаудитслужби до Східний офіс Держаудитслужби, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-виробнича фірма «Елітпроект», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль 2016», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська будівельна фірма «ІНВЕСТБУД» про визнання протиправними дій та скасування рішення,-
09.06.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради до Східного офісу Держаудитслужби, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-виробнича фірма «Елітпроект», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль 2016», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська будівельна фірма «ІНВЕСТБУД», в якій позивач просить:
- задовольнити позовну заяву департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради до Східного офісу Держаудитслужби про визнання протиправною та скасування вимоги Східного офісу Держаудитслужби від 21.04.2025 року № 040417-15/2564-2025 «Про усунення виявлених порушень законодавства».
В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що Східним офісом Держаудитслужби на підставі наказу про призначення перевірки закупівлі від 11.02.2025 року № 23 та направлення від 11.02.2025 року № 59, виданого начальником Східного офісу Держаудитслужби Довгим В.В., головним державним фінансовим інспектором відділу контролю у сфері будівництва Східного офісу Держаудитслужби Полтавець Л.М., проведено перевірку закупівлі, проведеної Департаментом благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, інформація про яку оприлюднена в електронній системі закупівель за номером ID: UA-2024-06-21-010449-а, а саме: «Послуги з благоустрою населених пунктів-послуги з поточного ремонту автошляхів», укладання договору та його виконання, у відповідності до програми перевірки закупівель, затвердженої начальником Східного офісу Держаудитслужби 12.02.2025 року. Перевірка закупівлі проведена відповідно до підпункту 1 пункту 4 Порядку проведення перевірок аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою КМУ від 01.08.2013 року № 631. Період перевірки протягом усього періоду проведення процедури закупівлі, починаючи з планування та оприлюднення інформації про закупівлю і до повного виконання зобов`язань за договором, укладеним за результатом її проведення. За результатами перевірки закупівлі проведеної Департаментом, яка оприлюднена в електронній системі закупівель за номером ID: UA-2024-06-21-010449-а Східним офісом Держаудитслужби складено акт перевірки закупівлі від 19.03.2025 року № 040417-25/34. Департамент листом від 28.03.2025 року № 3/5-500 надав зауваження (заперечення) до акту Східного офісу Держаудитслужби від 19.03.2025 року № 040417-25/34 щодо перевірки закупівлі проведеної Департаментом благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, яка оприлюднена в електронній системі закупівель за номером ID: UA-2024-06-21-010449-а. 28.04.2025 року на адресу Департаменту надійшов лист Східного офісу Держаудитслужби від 18.04.2025 року № 040417-15/2554-2025 про направлення висновку на заперечення до акту перевірки закупівель, з додатком висновки на зауваження (заперечення) до акту Східного офісу Держаудитслужби від 19.03.2025 року № 040417-25/34 на 74 аркушах. Того ж дня, 28.04.2025 року на адресу Департаменту надійшов лист Східного офісу Держаудитслужби від 21.04.2025 року № 040417-15/2564-2025 про усунення виявлених порушень, яким містив вимогу про розгляд результатів перевірки закупівель, притягнення до відповідальності працівників винних у допущених порушеннях, забезпечення відшкодування шкоди на суму 1 796 104,63 грн. Ознайомившись із змістом Акту, Департамент не погоджується з висновками, викладеними в Акті та вважає їх необґрунтованими і непідтвердженими документально, а Вимогу Східного офісу Держаудитслужби від 21.04.2025 року № 040417-15/2564-2025 про усунення виявлених порушень, у частині розгляду результатів перевірки закупівель, притягнення до відповільності працівників винних у допущених порушеннях передчасною та необґрунтованою. Вищевказані обставини стали підставою для звернення до суду з даною позовною заявою.
Ухвалою від 12.06.2025 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
08.07.2025 року представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-виробнича фірма «Елітпроект» подано пояснення, в яких зазначено, що вимога № 040417-15/2564/2025 від 21.04.2025 року є необґрунтованою, прийнятою при відсутності нормативного обґрунтування та протиправною, а отже такою, що підлягає скасуванню, а позовна заява такою, що підлягає задоволенню.
08.07.2025 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, яким заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що за результатами перевірки закупевель позивача, було складено Акт № 040417-25/34 від 19.03.2025 року, в якому зафіксовано ряд порушень, зокрема порушення вимог ч. 3 ст. 843 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, п. 3.3, п. 6.1 Порядку проведення ремонту та утримання об`єктів благоустрою населених пунктів, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 23.09.2003 року № 154 зі змінами, п. 100 Загальних умов укладання та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 року № 668, п. 6.2, п. 5.10 Настанови з визначення вартості будівництва, затвердженої Наказом Мінрегіону від 01.11.2021 року № 281 «Про затвердження кошторисних норм України у будівництві», ч. 1, ч. 2 ст. 3, ч. 1, ч. 5 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-XIV, п. 2.1, п. 4.3 договору від 08.07.2024 року № 08/07-1, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16.07.1999 року № 966-XIV. Внаслідок допущення порушень Департаменту завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 1 796 104,63 грн. На підставі, викладеного позивачу листом № 040417-15/2564-2025 від 21.04.2025 направлено вимогу «Про усунення виявлених порушень».
16.07.2025 року представником позивача подано відповідь на відзив представника відповідача, якою просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з мотивів викладених у позовній заяві.
18.07.2025 року представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль 2016» подано пояснення, якими просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
24.07.2025 року представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська будівельна фірма «Івестбуд» подано пояснення, якими просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Відповідно до наказу Східного офісу Держаудитслужби від 11.02.2025 року № 23 призначено з 13.02.2025 року проведення протягом 20 робочих днів перевірки закупівлі процедури ID: UA-2024-06-21-010449-а, проведеної Департаментом благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради.
За результатами перевірки закупівлі проведеної Департаментом, яка оприлюднена в електронній системі закупівель за номером ID: UA-2024-06-21-010449-а Східним офісом Держаудитслужби складено Акт перевірки закупівлі від 19.03.2025 року № 040417-25/34.
В Акту Східного офісу Держаудитслужби від 19.03.2025 року № 040417-25/34 зазначено наступне: за результатами зустрічних звірок встановлено завищення вартості наданих послуг ТОВ «АВТОМАГІСТРАЛЬ 2016» на суму 1 796 104,63 грн., що призвело до втрат фінансових ресурсів Департаменту на зазначену суму, чим завдало матеріальної шкоди (збитків) місцевому бюджету на суму 1 796 104,63 грн. та не відображення в бухгалтерському обліку вартості матеріальних ресурсів, отриманих від розбирання конструкцій, знесення споруд або шляхом попутного добування.
Департаментом благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради було заправлено до Східного офісу Держаудитслужби зауваження (заперечення) до Акту Східного офісу Держаудитслужби від 19.03.2025 року № 040417-25/34 щодо перевірки закупівлі проведеної Департаментом благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради.
Відповідачем 18.04.2025 року було складено висновок на заперечення (зауваження) до акта перевірки закупівель від 19.03.2025 року № 040417-25/34 Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, яким заперечення відхилено.
21.04.2025 року відповідачем щодо позивача сформовано Вимогу щодо усунення виявлених порушень законодавства № 040417-15/2564-2025. Згідно Вимоги відповідач вимагав:
1) розглянути результати проведеної перевірки закупівель та питання щодо притягнення у порядку, встановленому законодавством, до відповідальності працівників, винних у допущених порушеннях;
2) відповідно до норм ст. 193, 199, 218, 222 Господарського кодексу України від 16.01.2003 року № 436-IV та статей 22, 611, 883 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435- IV забезпечити Департаментом відшкодування грошових коштів місцевому бюджету на загальну суму 1 796 104,63 грн. з ПДВ, внаслідок прийняття та оплати у завищених розмірах обсягів та вартості виконаних робіт з поточного ремонту автошляхів, які пред`явлені генпідрядником ТОВ «АВТОМАГІСТРАЛЬ 2016».
Вважаючи Вимогу протиправною, позивач звернувся до суду з цієї позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26 січня 1993 року № 2939-XII (далі - Закон № 2939-XII), здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2939-XII головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року № 43 (далі - Положення № 43), Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Крім того, підпунктом 3 пункту 4 Положення № 43 закріплено, що Держаудитслужба реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: державного фінансового аудиту; перевірки державних закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель.
Згідно з пунктом 7 Положення № 43, Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.
Відповідно до ст.5 Закону № 2939-XII контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом України «Про публічні закупівлі», проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування.
Порядок та підстави проведення органом державного фінансового контролю перевірок закупівель встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, 01.08.2013 КМУ постановою №631 затвердив Порядок проведення перевірок закупівель Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами і внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України, який визначає підстави та процедуру проведення Держаудитслужбою, її міжрегіональними територіальними органами (далі - орган державного фінансового контролю) перевірок закупівель (далі Порядок №631).
Відповідно до пунктів 16-18 Порядку №631 під час проведення перевірки закупівель проводиться документальна та/або фактична перевірка питань програми перевірки закупівель, а також аналіз інформації щодо проведення процедур закупівель, розміщеної в електронній системі закупівель, та інформації, що міститься в державних реєстрах та базах даних, відкритих для доступу органу державного фінансового контролю.
Під час документальної перевірки здійснюється контроль за дотриманням законодавства про закупівлі шляхом вивчення документів замовника. У разі ведення документообігу з використанням електронних засобів зберігання та обробки інформації керівником замовника або уповноваженою ним особою забезпечується безперешкодний доступ посадових осіб органу державного фінансового контролю до електронних документів та у разі потреби подання їх завірених копій на паперовому носії.
Фактична перевірка здійснюється під час проведення перевірки закупівель шляхом інвентаризації, обстеження та контрольного обміру закуплених (отриманих) замовником товарно-матеріальних цінностей, робіт, послуг та проведення інших дій відповідно до повноважень органу державного фінансового контролю. При цьому замовник забезпечує доступ на склади, у сховища, виробничі та інші приміщення, що належать замовнику або використовуються ним.
Посадові особи органу державного фінансового контролю мають право вимагати від керівника замовника або його заступника створення належних умов для проведення фактичної перевірки за участю матеріально відповідальних осіб замовника, а в разі перевірки обсягу виконаних робіт - також представників суб`єкта господарювання - виконавця робіт.,
В силу пункту 6 Положення № 43, Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку.
Вказані положення кореспондуються з пунктами 7 та 10 статті 10 Закону № 2939-XII, за приписами яких органу державного фінансового контролю надається право: пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
У частині другій статті 15 Закону № 2939-XII закріплено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.
Згідно з пунктом 50 Порядку № 550, за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи державного фінансового контролю вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об`єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, є обов`язковою до виконання. Стосовно відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги, оскільки такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
Отже, правова природа письмової вимоги контролюючого органу породжує правові наслідки, зокрема обов`язки для свого адресата, а відтак наділена рисами правового акту індивідуальної дії з урахуванням її змістовної складової, незалежно від форми документа, в якому вона міститься, і такий акт може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства у разі звернення із відповідним позовом.
Спірна вимога контролюючого органу є індивідуально-правовим актом і в силу закону є обов`язковою до виконання підконтрольною установою, якому вона адресована.
За приписами статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. У пункті 1 резолютивної частини Рішення від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України висловив позицію, що «конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 820/3534/16 дійшла висновку, що спір про правомірність вимог контролюючих органів, скерованих на адресу підконтрольних суб`єктів, є публічно-правовим та підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що такий висновок був сформульований Верховним Судом України у постанові від 23 лютого 2016 року по справі № 818/1857/14, і Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цієї позиції.
Аналогічна правова позиція також підтримана і Верховним Судом, зокрема у постанові від 08 травня 2018 року у справі № 826/3350/17, у якій за наслідками проведеного аналізу сутності завдань і функцій органів фінансового контролю, в тому числі у їх співвідношенні із завданнями адміністративного судочинства (рішення суб`єкта владних повноважень як предмет судового контролю), сформульовано позицію, що рішення (дії, бездіяльність) органу фінансового контролю, прийняті в результаті реалізації їх окремо взятих завдань або функцій (пред`явлення обов`язкової до виконання вимоги як одна з них), є окремими предметами судового контролю.
У постанові від 08 травня 2018 року у справі № 826/3350/17 Верховний Суд зазначив, що під час вирішення справ, предметом яких є правомірність вимог контролюючих органів, скерованих на адресу підконтрольних суб`єктів, судам належить, виходячи із правової природи письмової вимоги контролюючого органу, враховувати чи прийнята вона на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством. З метою встановлення того, чи контролюючим органом при прийнятті спірної вимоги владні управлінські функції реалізовані у передбачений законом спосіб, суду належить надати правову оцінку змісту вимоги як індивідуально-правового акту.
Обґрунтованість, в силу статті 2 КАС України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.
Отже, з метою дотримання завдань і основних засад адміністративного судочинства суди, які розглядали справу і наділені процесуальними повноваженнями встановлювати і оцінювати фактичні обставини справи, об`єктивно мали право перевірити обґрунтованість доводів позивача щодо дотримання органом фінансового контролю законності при прийнятті спірної вимоги, а також обґрунтованість доводів контролюючого органу щодо того, чи породжує спірна вимога права і обов`язки позивача.
Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2018 року у справі № 822/2087/17 зазначив, що висновок суду про те, що збитки контролюючим органом можуть бути стягнуті лише в ході відповідного судового процесу (а не шляхом пред`явлення обов`язкової до виконання вимоги), не спростовує того, що «законна вимога» контролюючого органу, як індивідуально-правовий акт, повинна відповідати вимогам закону в частині її змісту і форми. Саме аналіз змісту вимоги контролюючого органу свідчить про те, чи такі вимоги дотримано та чи породжує така вимога права і обов`язки для підконтрольної установи.
З проведеного вище аналізу сутності завдань і функцій органів фінансового контролю, в тому числі у їх співвідношенні із завданнями адміністративного судочинства (рішення суб`єкта владних повноважень як предмет судового контролю), висновується, що рішення (дії, бездіяльність) органу фінансового контролю, прийняті в результаті реалізації їх окремо взятих завдань або функцій (пред`явлення обов`язкової до виконання вимоги як одна з них), є окремими предметами судового контролю.
Та обставина, що законодавство прямо передбачає порядок реалізації окремо взятого завдання чи функції контролюючого органу, зокрема стягнення збитків у судовому порядку на підставі пункту 10 частини першої статті 10 Закону № 2939-XII, з чим кореспондується пункт 50 Порядку № 550, жодним чином не відміняє чи спростовує того, що всі рішення, дії чи бездіяльність органів державного фінансового контролю, прийняті або здійснені при реалізації ними їх владних управлінських функцій, можуть бути окремим предметом судового розгляду при поданні відповідного адміністративного позову.
За своєю правовою природою реалізація контролюючим органом компетенції в частині пред`явлення обов`язкових до виконання вимог і в частині здійснення процедури стягнення заподіяних збитків передбачає наявність різних, окремих, незалежних процедур.
У справі ж, що розглядається, зміст спірної вимоги, яка, як встановлено вище, є індивідуально-правовим актом, а відтак породжує права і обов`язки для підконтрольної установи, якій вона адресована, полягає в тому, щоб забезпечити відшкодування збитків, встановлених контролюючим органом.
Проаналізувавши зміст спірної вимоги, суд указує, що вона не містить вимоги про стягнення збитків хоч і вказує на забезпечення їх відшкодування. Вимога ж в частині зобов`язання позивача розглянути результати проведеної ревізії та питання щодо притягнення у порядку, встановленому законодавством, до відповідальності працівників, винних у допущених порушеннях, взагалі не вказує на збитки.
Водночас ця вимога сформульована на виконання владних управлінських функцій відповідача. Так, пунктом 15 частини першої статті 10 Закону № 2939-XII передбачено, що органи державного фінансового контролю наділені повноваженнями порушувати перед керівниками відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях. Також згідно з пунктом 50 Порядку № 550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об`єктів контролю.
Отже, наведене в сукупності не виключає права підконтрольної установи на перевірку оскаржуваної вимоги в судовому порядку.
Щодо пункту 1 спірної Вимоги, а саме: розглянути результати проведеної перевірки закупівель, суд зазначає про таке.
Суд зазначає про те, що в пункті 1 оскаржуваної Вимоги відповідач не конкретизував яких саме заходів має вжити позивач, не визначив спосіб усунення виявлених під час ревізії порушень, що свідчить про його нечіткість та невизначеність.
Можливість усунення виявлених порушень прямо залежить від чіткого визначення суб`єктом владних повноважень конкретного заходу (варіанту поведінки), яких необхідно вжити уповноваженій особі позивача для усунення порушень.
Спонукання позивача самостійно визначити на підставі невизначених норм, які саме заходи необхідно вжити для усунення виявлених порушень, в свою чергу, може призвести до нового можливого порушення позивачем чинного законодавства.
Зазначене є порушенням вимог закону в частині змісту висновку як акта індивідуальної дії.
Зобов`язальний характер вимог щодо усунення виявлених порушень свідчить як про встановлення цих порушень, так і про визначення імперативного обов`язкового способу їхнього усунення.
Відтак, суд вказує про необґрунтованість вимог, що визначені у пункті 1 оскаржуваної вимоги.
Щодо пункту 2 спірної Вимоги, а саме: відповідно до норм ст. 193, 199, 218, 222 Господарського кодексу України від 16.01.2003 року № 436-IV та статей 22, 611, 883 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435- IV забезпечити Департаментом відшкодування грошових коштів місцевому бюджету на загальну суму 1 796 104,63 грн. з ПДВ, внаслідок прийняття та оплати у завищених розмірах обсягів та вартості виконаних робіт з поточного ремонту автошляхів, які пред`явлені генпідрядником ТОВ «АВТОМАГІСТРАЛЬ 2016».
Як зазначено відповідачем в акті перевірки наявні наступні порушення:
- завищення вартості наданих послуг за липень-серпень 2024 року на загальну суму 1 535 121,29 грн. з ПДВ;
- завищення вартості наданих послуг за липень-серпень 2024 року на загальну суму 109 755,17 грн. з ПДВ;
- завищення вартості наданих послуг за липень-серпень 2024 року на загальну суму 151 228,17 грн. з ПДВ.
Вказаного висновку, відповідач дійшов, зокрема, при співставленні ресурсів, включених до підсумкових відомостей ресурсів актів приймання наданих послуг за липень 2024 року з даними Єдиного реєстру отриманих податкових накладних за липень 2024 року та встановлено, що у ТОВ «УБФ «ІНВЕСТБУД» відсутні зареєстровані податкові накладні на придбання шлаку доменного відвального, щебню шлакового та послуг з утилізації сміття.
Проте, суд зауважує, що висновки контролюючого органу в цій частині зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних ДПС.
А тому, суд наголошує на тому, що вказана інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах, носить виключно інформативний характер та сама по собі, окремо від інших доказів або за їх відсутності, не доводить наявності правопорушень, на які посилається контролюючий орган.
Висновок щодо неправомірності включення заготівельно-складських витрат на будівельні матеріали (суміші асфальтобетонні гарячі і теплі та суміші бетонні готові, емульсію бітумну, дорожню), з боку ТОВ «УБФ «ІНВЕСТБУД» які не зберугаються на складах, та які не обумовлені договором з підрядником на загальну суму 109 755,17 грн. з ПДВ, є необґрунтованим та непідтвердженим документами первинного обліку підприємства.
Також суд, вказує на таке, відповідно до п. 1.2 Настанови з визначення вартості будівництва договірна ціна кошторис, яким визначається вартість будівельних робіт, узгоджена сторонами (замовником та підрядником) та обумовлена у договорі.
Сторони самостійно визначають умови договору, взаємні зобов`язання, враховуючи при цьому чинні нормативні документи. Головним умовами договору підряду є строки будівництва та його ціна.
Правила застосування кошторисних норм при визначенні прямих витрат у вартості будівництва наведено в Настанові з визначення вартості будівництва яка є обов`язковою для визначення вартості будівництва об`єктів, що споруджуються із залученням бюджетних коштів, коштів державних і комунальних підприємств, установ та організацій, а також кредитів, наданих під державні гарантії (далі державні кошти). Застосування цієї Настанови при будівництві об`єктів із залученням інших джерел фінансування обумовлюється договором.
У відповідності до п. 5.10. Настанови - поточні ціни на матеріальні ресурси приймаються на підставі проведеного учасником процедури закупівлі (підрядником) аналізу цін (при рівних якісних характеристиках), за обґрунтованою ціною матеріальних ресурсів, що склалася на дату оформлення ціни пропозиції та яка не повинна перевищувати середню ціну в регіоні.
Заготівельно-складські витрати розраховуються виходячи з відповідних статей цих витрат та обсягів матеріальних ресурсів, які зберігаються на складах та застосовуються безпосередньо на об`єкті будівництва, потужності організації та обсягів робіт по цьому об`єкту будівництва або за домовленістю сторін за відсотковими показниками, передбаченими в інвесторській кошторисній документації, що обумовлюється договором.
Пунктом 4.13 Настанови визначено, у складі кошторисної вартості матеріальних ресурсів враховуються заготівельно-складські витрати, призначені для покриття витрат будівельних організацій на утримання апарату заготівельних служб (відділи постачання, підрозділи виробничо-технологічної комплектації будівельних організацій тощо) та матеріальних базових складів, а 21 також витрат, пов`язаних з втратами, які важко усуваються, і псуванням матеріалів при їх транспортуванні та зберіганні на складах. Заготівельно-складські витрати розраховуються за відсотком до кошторисної вартості матеріалів франко-приоб`єктний склад і є лімітом коштів на відшкодування цих витрат підряднику: а) для будівельних матеріалів, у тому числі арматури стрижневої і дротяної, закладних та накладних деталей, санітарно технічних і електротехнічних матеріалів, виробів та комплектів (крім металевих комплектів) 2 % від суми відпускної ціни та транспортних витрат; б) для металевих комплектів, металевих виробів (металеві труби, двотавр, швелер, кутик, лист, полоса) 0,75 % від суми відпускної ціни та транспортних витрат. Маса заготівельно складських витрат, визначена за наведеними показниками, у середньому забезпечує покриття зазначених витрат.
Перевіркою закупівлі не доведено віднесення на вартість матеріалів заготівельно-складських витрат з перевищенням даного ліміту коштів на відшкодування цих витрат підрядника.
В листі Держбуду України від 02.12.2004 № 7/8-1555 зазначено, якщо на стадії проведення взаєморозрахунків відповідно до умов договору кошти на покриття зазначених витрат визначаються за відсотковими показниками, рекомендованими Держбудом, базою для їх обчислення є вартість матеріальних ресурсів, передбачена в інвесторській кошторисній документації. Відтак, не потрібне документальне підтвердження розрахунку заготівельно-складських витрат.
Заготівельно-складські витрати включені в ціні тендерної пропозиції і в договірній ціні у вартість матеріалів за усередненим відсотковим показником, передбаченим в інвесторській кошторисній документації, в розмірах доведеним Держбудом, що відповідає вимогам Настанови визначення вартості будівництва
Аналіз змісту актів приймання виконаних будівельних робіт форми № КБ-2в, договірної ціни, локальних кошторисів та кошторисних норм, свідчить на користь висновку, що визначені заготівельно-складські витрати у розмірі до 2%, що не є перевищенням рекомендованої Держбудом норми та вартості виконаних робіт, а тому висновки відповідача про завищення вартості виконаних робіт є необ`єктивними та не відповідають чинним нормативно-правовим актам.
Позивач, як замовник робіт, не має права втручатися в господарську діяльність виконавця робіт та вимагати відповідного ведення ним бухгалтерського обліку, обліку фактично відпрацьованого часу машинами і механізмами, нарахування заробітної плати, відрахувань до фондів, податків та інших витрат в розмірах відображених в актах виконаних робіт, що випливає із положень ч. 1 ст. 320 Господарського кодексу України, згідно з якими перший наділений повноваженнями здійснювати контроль і технічний нагляд за відповідністю обсягу, вартості і якості виконаних робіт проектам і кошторисам, а також перевіряти хід і якість будівельних і монтажних робіт, та якість матеріалів, що використовуються, однак без втручання у господарську діяльність підрядника.
На підтвердження дійсних обсягів виконаних робіт до матеріалів справи додано акти приймання виконаних будівельних робіт форми № КБ-2в, які були підписані уповноваженими представниками. Отже, висновок про завдання збитків на суму 151 228,17 грн. є непідтвердженим.
Враховуючи, що суб`єкт владних повноважень не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості та правомірності висновків, викладених у пункті 2 спірної Вимоги, а також встановлений процесуальним законодавством обов`язок відповідача щодо доказування правомірності свого рішення, суд робить висновок, що твердження, зазначені контролюючим органом у пункті 2 спірної Вимоги, є необґрунтованими та безпідставними.
Поряд з цим, при вирішенні справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)
Очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд перевіряє, чи прийняті (вчинені) рішення: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви.
Щодо розподілу судових витрат.
При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 3028,00 грн, що підтверджується платіжним документом від 15.04.2025 року. Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений позивачем судовий збір за подання позову до суду в сумі 2422,40 грн підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, в свою чергу сума 605,60 грн є надмірно сплаченою та може бути повернута позивачу за його клопотанням у відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», оскільки при поданні позовної заяви через підсистему «Електронний Суд» згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» застосовується понижуючий коефіцієнт.
Керуючись ст. 9, 72-77, 90, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною та скасування вимогу Східного офісу Держаудитслужби від 21.04.2025 року № 040417-15/2564-2025 «Про усунення виявлених порушень законодавства».
Стягнути з Східного офісу Держаудитслужби за рахунок бюджетних асигнувань на користь Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 гривень (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко