Справа № 360/1626/24
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року справа №360/1626/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року (головуючий суддя в І інстанції Кисіль С.В.), складене у повному обсязі 30 січня 2025 року, у справі № 360/1626/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Луганського окружного адміністративного суду на розгляді перебуває справа за позовом заява ОСОБА_1 , в інтересах якої звернулася адвокат Коробкова Галина Олександрівна, до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якій представник позивача просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення ГУ ПФУ у Київській області від 09 грудня 2024 року № 29 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 позивачу;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області зарахувати позивачу період роботи з 16 грудня 1992 року по 31 грудня 1998 року на Сєвєродонецькому виробничому об`єднанні «Азот» до пільгового стажу за Списком № 2 та призначити пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 з 02 грудня 2024 року на підставі пункту «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», у редакції до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у Рішенні від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Київській області від 09 грудня 2024 року № 29 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування України».

Зобов`язано ГУ ПФУ у Київській області призначити ОСОБА_1 за її заявою про призначення пенсії від 02 грудня 2024 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з 02 грудня 2024 року, із зарахуванням до пільгового страхового стажу за Списком № 2 періоду роботи з 16 грудня 1992 року по 31 грудня 1998 року лаборантом хіманалізу об`єднаної виробничої лабораторії виробництва: метанолу і формаліну; мінеральних добрив, кислот і каталізаторів цеху 1-А 3 та 4 розрядів на Сєвєродонецькому виробничому об`єднанні «Азот», яке в подальшому перейменовано на Державне виробниче підприємство «Об`єднання Азот».

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року у справі № 360/1626/24 та відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що позивач не набула необхідного пільгового стажу, підстави для призначення пенсії на пільгових умовах відсутні.

Таким чином, ГУ ПФУ вважає, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними, необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) 02 грудня 2024 року звернулася до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 розглянуто ГУ ПФУ у Київській області та прийнято рішення від 09 грудня 2024 року № 29, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки заявниця не набула необхідного пільгового стажу. В обґрунтування цього рішення відповідач зазначив, що пенсійний вік, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список № 2) становить 55 років. Вік заявниці 51 рік. Необхідний страховий стаж, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список № 2) визначений 25 років. Необхідний пільговий стаж на роботах із важкими і шкідливими умовами праці, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список № 2), становить 10 років на зазначених роботах. Страховий стаж особи становить 32 роки 05 місяців 04 днів. Пільговий стаж роботи за Списком № 2 становить 08 років 07 місяців 00 днів. До страхового стажу зараховано всі періоди. До пільгового стажу зараховано всі періоди.

Згідно з інформацією, що міститься в ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії, страховий стаж ОСОБА_1 (для розрахунку права на пенсію за віком) станом на 02 грудня 2024 року складає 32 роки 05 місяців 04 днів, пільговий стаж за Списком № 2 08 років 07 місяців 00 днів, а саме до пільгового стажу зараховано періоди роботи позивача: з 01 січня 1999 року по 31 грудня 2003 року, з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2004 року, з 01 січня 2005 року по 31 липня 2007 року.

Спірним питанням даної справи є правомірність відмови позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Приймаючи спірне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у призначенні пенсії є протиправною, а рішення пенсійного органу таким, що підлягає скасуванню з зобов`язанням призначити пенсію позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення. Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди призначення пільгових пенсій провадиться за нормами зазначеного закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом "Про пенсійне забезпечення".

Так, пункт «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015, визначав, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

Аналогічні положення містяться також в пункті 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі Закон № 213-VIII), який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, віковий ценз для жінок збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правил поетапного збільшення показника вікового цензу для жінок 1970 року народження і старших.

РВодночас рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, статтю 13 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII.

Конституційним Судом України було вирішено, що застосуванню підлягає, зокрема, стаття 13 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

За приписами статті 100 Закону № 1788-XII особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Згідно із положеннями статті 62 Закону №1788-XII та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Дослідженням трудової книжки позивача від 17 серпня 1992 року серії НОМЕР_2 встановлено, що в ній наявні такі записи про спірні періоди роботи позивача:

- 17 серпня 1992 року прийнята апаратником підготовки сировини і відпуску полу фабрикатів і готової продукції цеху ректифікації метанолу по ІІІ розряду до Сєвєродонецькому виробничому об`єднанні «Азот» (наказу від 14 серпня 1990 року № 102 К) (запис № 2 в трудовій книжці);

- 16 грудня 1992 року переведена лаборантом хіманалізу об`єднаної виробничої лабораторії виробництва: метанолу і формаліну; мінеральних добрив, кислот і каталізаторів цеху 1-А по ІІІ розряду (наказ від 18 грудня1992 року № ОК 99-К) (запис № 3 в трудовій книжці);

- за результатами атестації робочих місць, за умовами праці підтверджено право на пенсію по віку на пільгових умовах за Списком № 2 згідно з наказом від 04 липня 1994 року № 437;

- Сєвєродонецьке виробниче об`єднанні «Азот» перейменовано на Державне виробниче підприємство «Об`єднання Азот»;

- 25 червня 1996 року присвоєно 4 розряд лаборанта хімічного аналізу (протокол від 25 червня 1996 року № 105) (запис № 4 в трудовій книжці);

- 10 лютого 1997 року переведена лаборантом тієї ж лабораторії (на період відпустки по вагітності і пологам ОСОБА_2 ) (наказ від 14 лютого 1997 року № 11-К) (запис № 5 в трудовій книжці);

- 18 грудня 1997 року прийнята постійно лаборантом по IV розряду тієї ж лабораторії (наказ від 23 грудня 1997 року № ОК 97к) (запис № 6 в трудовій книжці);

- за результатами атестації робочих місць, за умовами праці підтверджено право на пенсію по віку на пільгових умовах за Списком № 2 згідно з наказом від 04 липня 1994 року № 437;

- за результатами атестації робочих місць, за умовами праці підтверджено право на пенсію по віку на пільгових умовах за Списком № 2 згідно з наказом від 25 жовтня 2000 року № 951;

- 14 березня 2003 року присвоєно 5 розряд лаборанта хімічного аналізу тієї ж лабораторії (протокол від 14 березня 2003 року № 46) (запис № 7 в трудовій книжці);

- 31 грудня 2004 року звільнена по переведенню в ЗАО Сєвєродонецьке об`єднання «Азот» на підставі пункту 5 статті 38 КЗпП України (наказ від 31 грудня 2004 року № 142-К) (запис № 8 в трудовій книжці).

Співставленням записів у трудовій книжці позивача з розрахунком стажу для визначення права, здійсненим відповідачем до оскаржуваного рішення, судами встановлено, що до пільгового стажу позивача не зараховано період з 16 грудня 1992 року по 31 грудня 1998 року лаборантом хіманалізу об`єднаної виробничої лабораторії виробництва: метанолу і формаліну; мінеральних добрив, кислот і каталізаторів цеху 1-А 3 та 4 розрядів на Сєвєродонецькому виробничому об`єднанні «Азот», яке в подальшому перейменовано на Державне виробниче підприємство «Об`єднання Азот» (06 років 00 місяців 16 днів).

Так, дослідженням записів у трудовій книжці позивача про вище вказані періоди її роботи лаборантом хіманалізу об`єднаної виробничої лабораторії виробництва: метанолу і формаліну; мінеральних добрив, кислот і каталізаторів встановлено, що такі записи містять інформацію про займану позивачем посаду і періоди виконуваної роботи, а також про підстави внесення цих записів.

При цьому, записи трудової книжки про вище вказані періоди роботи позивача не містять інформації, що вона працювала за сумісництвом, чи була зайнята на вказаних роботах менше 80 відсотків робочого часу.

Достовірність внесеної інформації підтверджена підписами уповноважених осіб роботодавців, які скріплені відповідними печатками підприємств, тому у суду відсутні будь-які підстави для сумніву в достовірності внесених до трудової книжки даних.

Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173 застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162; якщо пільгова робота продовжується після 16 січня 2003 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 24 червня 2016 року, застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36; після 24 червня 2016 року застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 461.

Відповідно до пункту 3 підрозділу А розділу Х «Хімічне виробництво» постанови Кабінету Міністрів СРСР «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення» від 26 січня 1991 року № 10 (позиція 2110А030-1754в) до Списку № 2 відносяться робітники лабораторій цехів та виробництв безпосередньо зайнятих в виробництвах, перелічених у Списку № 2 (за виключенням зайнятих виконанням графічного аналізу).

Відповідно пункту 3 підрозділу А розділу Х «Хімічне виробництво» постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення» від 11 березня 1994 року № 162 (позиція 2110А030-1754в) до Списку № 2 відносяться робітники лабораторій цехів та виробництв безпосередньо зайнятих в виробництвах, перелічених у Списку №2 (за виключенням зайнятих виконанням графічного аналізу).

Отже, професія, за якою позивач працювала в указаний період, була передбачена у Списках № 2.

Відтак, ГУ ПФУ у Київській області безпідставно вимагає від позивача підтвердження цих періодів роботи уточнюючими довідками, виданими підприємствами роботодавцями відповідно до пункту 20 Порядку № 637.

Крім того, відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а, непроведения або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Тому відсутність доказів проведення атестації робочих місць після 21 серпня 1992 року не є підставою для відмови в зарахуванні вказаних періодів роботи позивача до страхового стажу за Списком № 2.

З урахуванням вказаного, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що у ГУ ПФУ у Київській області були відсутні підстави для незарахування до пільгового стажу позивача за Списком № 2 періоду роботи з 16 грудня 1992 року по 31 грудня 1998 року лаборантом хіманалізу об`єднаної виробничої лабораторії виробництва: метанолу і формаліну; мінеральних добрив, кислот і каталізаторів цеху 1-А 3 та 4 розрядів на Сєвєродонецькому виробничому об`єднанні «Азот», яке у подальшому перейменовано на Державне виробниче підприємство «Об`єднання Азот».

Із матеріалів справи вбачається, що на момент звернення позивача до Пенсійного органу (02 грудня 2024 року) їй виповнився 51 рік 03 місяці 16 днів і вона мала необхідний стаж роботи, визначений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII (08 років 07 місяців 00 днів (пільговий стаж за Списком № 2, зарахований відповідачем) + 06 років 00 місяців 16 днів (пільговий стаж за Списком № 2, протиправно не зарахований).

Також при розгляді означеної справи суд враховує правовий висновок, висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, згідно з яким наявність колізії між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV з іншого, в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах, порушує вимогу «якості закону», передбаченої Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Отже, перевіряючи наведені учасниками спору аргументи, суд констатує, що обрані пенсійним фондом у даному конкретному випадку мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь невладного суб`єкта приватної особи (тобто на користь позивачка).

З огляду на вказане суд дійшов висновку, що у межах спірних правовідносин треба віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для заявника закону.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Київській області від 09 грудня 2024 року № 29 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV;

- зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області призначити позивачу за її заявою про призначення пенсії від 02 грудня 2024 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, з 02 грудня 2024 року, із зарахуванням до пільгового страхового стажу за Списком № 2 періоду роботи з 16 грудня 1992 року по 31 грудня 1998 року лаборантом хіманалізу об`єднаної виробничої лабораторії виробництва: метанолу і формаліну; мінеральних добрив, кислот і каталізаторів цеху 1-А 3 та 4 розрядів на Сєвєродонецькому виробничому об`єднанні «Азот», яке в подальшому перейменовано на Державне виробниче підприємство «Об`єднання Азот».

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Решта доводів та заперечень скаржника висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року у справі № 360/1626/24 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року у справі № 360/1626/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 серпня 2025 року.

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв