Справа № 560/3073/24
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2025-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3073/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Божук Д.А.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

19 серпня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Моніча Б.С. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Департаменту патрульної поліції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Департаменту патрульної поліції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року позов задоволено частково.

Суд визнав протиправними дії Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні відпустки за 2015-2021 роки та зобов`язав Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні відпустки за 2015-2021 роки.

В задоволенні решти позовних вимог судом відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням в частині задоволених вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Наказом МВС України від 16.01.2015 №48о/с «По особовому складу», на підставі пункту 10 частини другої статті 3 Закону України «Про очищення влади» та пунктів 62 «а», 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, майора міліції ОСОБА_1 , начальника відділення Державної автомобільної інспекції з обслуговування міста Славута та Славутського району, звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (із постановленням на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.05.2021 у справі №826/6799/15, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2022, визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України від 16 січня 2015 року №48о/с «По особовому складу» в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1 з посади начальника відділення Державної автомобільної інспекції з обслуговування міста Славута та Славутського району.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділення Державної автомобільної інспекції з обслуговування міста Славута та Славутського району Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області з 16 січня 2015 року.

Стягнуто з Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 625 453,92 грн. (шістсот двадцять п`ять тисяч чотириста п`ятдесят три гривні дев`яносто дві копійки).

Допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділення Державної автомобільної інспекції з обслуговування міста Славута та Славутського району Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення суми за один місяць у розмірі 8 452,06 грн. (чотири тисячі шістсот гривень дві копійки).

Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області від 07.07.2021 №5 о/с майора міліції ОСОБА_1 , начальника відділення Державної автомобільної інспекції з обслуговування міста Славута та Славутського району Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, відповідно до пунктів 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію», з 07 липня 2021 року звільнено у запас Збройних сил за п.64 "г" (через скорочення штатів).

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 28.09.2022 у справі №560/6661/22 зобов`язано Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області зарахувати час вимушеного прогулу ОСОБА_1 за період з 16.01.2015 по 06.07.2021, як час проходження служби в органах внутрішніх справ України, та направити відповідний розрахунок до державної установи "Територіальне об`єднання МВС України по Хмельницькій області".

Позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області із заявою від 28.12.2023, в якій просив нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористану відпустку за період з 16.01.2015 по 07.07.2021.

Листом Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області від 16.01.2024 повідомлено позивача, що підстав для нарахування та виплати грошової компенсації немає.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить із наступного.

Правовідносини, пов`язані з проходженням та звільненням з публічної служби в органах внутрішніх справ, регулювались Законом України "Про міліцію", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114, які були чинними на час спірних взаємовідносин.

Згідно ст. 16 Закону України "Про міліцію" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та звільнений з органів внутрішніх справ через скорочення штату.

Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 затверджено положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі - Положення №114), яке визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки.

Відповідно до п. 49 Положення №114 особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки: а) чергові; б) короткострокові; в) через хворобу; г) канікулярні; д) у зв`язку із закінченням навчальних закладів системи Міністерства внутрішніх справ; є) додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв`язку з навчанням.

Обчислення тривалості відпусток - подобове. Святкові дні, встановлені законодавством неробочими, до тривалості відпусток не включаються.

За приписами п.51 Положення №114, тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ, і передбачається тим, які мають вислугу: менше 10 років - 30 діб щорічно; від 10 до 15 років - 35 діб щорічно; від 15 до 20 років - 40 діб щорічно; від 20 років і більше - 45 діб щорічно.

Відповідно до п.56 Положення №114 особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористані дні відпусток, а також додаткової відпустки, особам рядового і начальницького складу, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Крім того, відповідно до п. п. 3.4.8 Наказу МВС України від 31 грудня 2007 року № 499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", який втратив чинність на підставі Наказу Міністерства внутрішніх справ №1131 від 31.10.2016 року, за бажанням особи їй надається чергова відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку в разі звільнення з органів внутрішніх справ відповідно до законодавства.

Таким чином, Положенням №114 передбачено грошову компенсацію за невикористану відпустку лише в році звільнення.

Разом з цим, Положенням №114 врегульовано виплату грошової компенсації поліцейським за невикористану відпустку в році звільнення, проте не врегульовано виплати грошової компенсації за невикористані відпустки в попередніх роках до року звільнення.

Верховний Суд у постановах від 31.10.2023 у справі №460/10065/21 та від 12.11.2024 у справі №520/19398/23, зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відтак, суд першої інстанції доцільно зауважив, що до спірних правовідносин перш за все необхідно застосовувати положення спеціального законодавства. Проте, у випадку неврегульованості певних правовідносин, останнім необхідно застосовувати загальні норми трудового законодавства, зокрема, ті, що містяться у Кодексі законів про працю України (далі - КЗпП України).

Відповідно до ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно ст.4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Закон України "Про відпустки" від 15 листопада 1996 року №504/96 (далі - Закон №504/96) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону №504/96 установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

На підставі п.1, 2 ч.1 ст.9 Закону №504/96-ВР до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку зараховується час фактичної роботи (в тому числі на умовах неповного робочого часу) протягом робочого року, за який надається відпустка.

До стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку зараховується також час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу).

Таким чином, п.2 ч.1 ст.82 КЗпП і ст.9 Закону №504/96-ВР визначено, що час, коли працiвник фактично не працював, але за ним згiдно iз законодавством зберiгалися мiсце роботи (посада) та заробiтна плата повнiстю або частково (в тому числi час оплаченого-вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звiльненням або переведенням на iншу роботу), включається до стажу, що дає право на щорiчну вiдпустку.

З наведеного слідує, що час вимушеного прогулу незаконно звільненого працівника включається до стажу, що дає право на щорiчну вiдпустку.

Згідно зі статтею 10 Закону №504/96-ВР щорічні основна та додаткові відпустки надаються працівникові з таким розрахунком, щоб вони були використані, як правило, до закінчення робочого року (частина четверта). Право працівника на щорічні основну та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві (частина п`ята). Щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року (частина дев`ята). Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку (частина десята). Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну (частина одинадцята).

За правилами ч.1 ст.24 Закону №504/96-ВР та ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Аналіз зазначених норм права свідчить, що виплата роботодавцем грошової компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову відпустки при незаконному звільненні з роботи не може позбавити гарантованого права на відпочинок поновленого на роботі працівника, який виявив бажання скористатися цим правом.

Таким чином, суд першої інстанції вірно виснував, що незаконне звільнення жодним чином не може впливати на реалізацію права позивача на відпустку та позбавити його права на отримання відпустки за періоди, в яких він таким правом не скористався з незалежних від його волі причин.

Як встановлено з матеріалів справи, внаслідок звільнення позивача, визнаного судом протиправним, позивач не використав відпустку за 2015-2021 роки.

Доказів отримання позивачем компенсації за невикористані дні відпустки за 2015-2021 роки відповідачами, Головою ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області та Міністерством внутрішніх справ України суду не надано.

Щодо доводів Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про те, що Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області не є правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 №1074 затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - Порядок).

Згідно з пунктами 5 та 6 Порядку орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: у разі злиття органів виконавчої влади до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття; у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади; у разі поділу органу виконавчої влади - до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу; у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади; у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

За приписами пункту 8 Порядку внаслідок реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) органів виконавчої влади припиняється той орган виконавчої влади, майнові права та обов`язки якого переходять його правонаступникам.

Зі змісту наведеного слідує, що для визначення правонаступника сторони суб`єкта владних повноважень необхідно встановити або припинення суб`єкта владних повноважень в результаті реорганізації чи ліквідації, або повне чи часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень до іншого (іншим) внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

Якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема, передачі розпорядчим актом Кабінету Міністрів України його адміністративної компетенції іншому (іншим) суб`єктам владних повноважень.

Якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони - суб`єкта владних повноважень.

Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва. Під цим терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 13.03.2019 у справі №524/4478/17 та від 20.02.2019 у справі №826/16659/15.

Для встановлення факту публічного правонаступництва визначальним є встановлення припинення первісного суб`єкта - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області та переходу його прав та обов`язків (адміністративної компетенції), з яких виник спір.

Спір у цій справі виник у відносинах публічної служби у зв`язку з проходженням та припиненням позивачем служби в органах внутрішніх справ.

Наразі, постановою Міністерства внутрішніх справ від 30.11.2015 №1532 «Про ліквідацію Департаменту Державної автомобільної інспекції МВС України, Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем при МВС, управлінь Державної автомобільної інспекції ГУМВС, УМВС України в Автономній Республіці Крим, областях», зокрема, ліквідовано Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області.

Водночас, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області припинено 16.12.2022.

За змістом листа Департаменту управління майном Національної поліції України № від 15.08.2024, відповідно до спільного наказу Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції України від 04.08.2017 №582/1184 лише єдина будівля по провулку Коцюбинському, 35/2 в місті Хмельницькому була передана з балансу майна УДАІ УМВС України в Хмельницькій області в оперативне управління Департаменту патрульної поліції. Решта усього нерухомого майна (9 одиниць, які розташовані на території Хмельницької області), що перебувало на балансі УДАІ УМВС України в Хмельницькій області, згідно з спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції України від 04.08.2017 №585/1187 перейшло в оперативне управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області.

Це свідчить про перехід майнових прав від ліквідованого органу саме до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області.

З урахуванням викладених положень пунктів 5 та 6 Порядку, розглядаючи поняття "правонаступництво" через призму передачі завдань та функцій від ліквідованого органу виконавчої влади, суд зазначає таке.

Правонаступник має виконувати завдання та функції юридичної особи, яка ліквідована. Зокрема, з урахуванням законодавчо визначених завдань поліції, забезпечення безпеки дорожнього руху відноситься до компетенції Національної поліції.

Наказом Національної поліції України від 06.11.2015 №1 "Про затвердження структури Національної поліції України" затверджено структури Національної поліції та територіальних органів поліції.

До структури Національної поліції України, зокрема, належить Департамент превентивної діяльності.

Департамент превентивної діяльності Національної поліції України є структурним підрозділом центрального органу управління поліції, який у межах компетенції організовує та забезпечує виконання Національною поліцією України покладених на неї законодавством України функцій щодо забезпечення публічної безпеки і порядку, загальної та індивідуальної профілактичної роботи, запобігання та протидії домашньому насильству, конвоювання осіб, затриманих за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, взятих під варту, обвинувачених, засуджених до арешту або позбавлення волі на певний строк, а також охорони їх у залі суду.

Департамент превентивної діяльності Національної поліції України відповідно до його функцій, зокрема:

- координує діяльність, надає організаційну та методичну допомогу головним управлінням Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, областях, м. Києві (далі - ГУНП), їх територіальним (відокремленим) підрозділам (далі - ТВП) за напрямами службової діяльності: дільничних офіцерів поліції, протидії домашньому насильству, взаємодії з громадами та поліцейських офіцерів громади, превентивної комунікації, забезпечення та контролю масових заходів, підрозділів реагування патрульної поліції, патрульної служби поліції особливого призначення, поліції особливого призначення (крім підрозділів «КОРД»), конвойних підрозділів, підрозділів поліцейської діяльності (далі - підрозділи превентивної діяльності ГУНП);

- здійснює контроль за організацією роботи підрозділів превентивної діяльності ГУНП під час виконання ними завдань із забезпечення публічної безпеки і порядку, взаємодії з населенням, безпеки дорожнього руху, запобігання правопорушенням або подіям, оперативного реагування на них та їх припинення.

Тобто підрозділи превентивної діяльності функціонують у складі Головних управлінь Національної поліції в областях. Зокрема, у складі Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області функціонує Управління превентивної діяльності.

Кожне управління має в своєму складі відділи поліції, відділи поліцейської діяльності, відділення, сектора поліцейської діяльності, поліцейські офіцери громади. Кожен з цих підрозділів має в своєму складі сектори реагування патрульної поліції або групи реагування патрульної поліції

Відповідно до пункту 2 Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.04.2020 №357, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.05.2020 за №443/34726: група реагування патрульної поліції (далі - ГРПП) - наряд патрульної поліції у складі не менше двох поліцейських, які в зоні оперативного реагування виконують завдання із забезпечення публічної безпеки і порядку, взаємодії з населенням, безпеки дорожнього руху, запобігання правопорушенням або подіям та їх припинення, оперативного реагування на них; наряд поліції - ГРПП, наряди патрульної поліції, поліції охорони, поліції особливого призначення, слідчо-оперативні групи, дільничні офіцери поліції, поліцейські офіцери громади інші сформовані наряди (у тому числі спільні наряди поліцейських різних підрозділів) у складі, не менше двох поліцейських, які в зоні оперативного реагування виконують завдання із забезпечення публічної безпеки і порядку, взаємодії з населенням, безпеки дорожнього руху, запобігання правопорушенням або подіям та їх припинення, оперативного реагування на них, реагування на тривожні сповіщення з об`єктів, які охороняються поліцією охорони; підрозділ реагування патрульної поліції (далі - ПРПП) - відділ (сектор) реагування патрульної поліції, який організовує та координує діяльність ГРПП, які цілодобово забезпечують оперативне реагування на заяви і повідомлення про правопорушення або події, а також здійснює комплекс превентивних заходів шляхом патрулювання території обслуговування, виявлення та припинення правопорушень, застосування визначених законодавством поліцейських та інших заходів.

Отже, Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області, маючи у своєму складі управління (відділи) ГРПП, СРПП, виконує функції стосовно забезпечення безпеки дорожнього руху на всій території Хмельницької області. Такі ж самі обов`язки та територію обслуговування мало в своєму розпорядженні Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, Управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Хмельницькій області до початку процедури ліквідації.

Водночас, Департамент патрульної поліції виконує функції стосовно забезпечення безпеки дорожнього руху на обмеженій території Хмельницької області.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що правонаступником прав та обов`язків Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, враховуючи правовий статус, обсяг повноважень і принцип територіальності, є територіальний орган Національної поліції, а саме Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області.

Крім того, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі №826/6799/15 ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 року про заміну сторони виконавчого провадження - скасовано. Постановлено нову ухвалу, якою заяви ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено частково.

Замінено боржника у виконавчому провадженні в адміністративній справі №826/6799/15 з Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області на Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області.

На підставі викладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні відпустки за 2015-2020 роки є протиправною та такою, що грубо порушує законні права та інтереси позивача, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також судова колегія погоджується з обраним судом першої інстанції способом поновлення порушених прав позивача шляхом зобов`язання Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні відпустки за 2015-2021 роки.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Моніч Б.С. Гонтарук В. М.