Справа № 526/797/25
Суддя: Максименко Л. В.
Дата ухвалення: 2025-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 526/797/25
Провадження № 2-а/526/23/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 серпня 2025 року Гадяцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді Максименко Л.В.

секретаря судового засідання Павленко Т.І.

адвоката Савинського О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засідані в порядку спрощеного позовного провадження в м. Гадяч з повідомленням (викликом) учасників справи в приміщенні суду в м. Гадяч адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання противоправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

17 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання противоправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення № 38 від 24.01.2025 року, якою позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 гривень.

Позивач вважає, що постанова винесена з порушенням чинного законодавства, не відповідає обставинам справи, а тому підлягає скасуванню.

Представник відповідача надіслав відзив на позов, зазначив, що оскаржувана постанова відповідає всім критеріям та містить всю необхідну інформацію, передбачену КУпАП, зміст постанови відображає ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП. Враховуючи викладене, відповідач просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Савинський О.Г. позов підтримав, суду пояснив, що постанова відносно ОСОБА_1 складена безпідставно, оскільки відсутні будь які докази про направлення повістки позивачу про його виклик на 4 жовтня 2024 року до РТЦК.

Почивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У відзиві зазначено про розгляд справи за відсутністю представника відповідача.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рядовим запасу, що підтверджується посвідченням військовозобов`язаного.

21 січня 2025 року старшим офіцером ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_3 був складений протокол про адміністративне правопорушення № 38 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, де суть адміністративного правопорушення викладена наступним чином: ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 . У визначений час ОСОБА_1 не прибув по повістці для уточнення облікових даних до ІНФОРМАЦІЯ_2 , про причини неприбуття не повідомив, тобто в особливий період не виконав вимоги абз. 1,2 ст 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Відповідне звернення щодо доставлення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 було направлено до відділення національної поліції м. Гадяч, 29.11.2024 року. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

ОСОБА_1 повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення, який відбудеться о 9 год. 00 хв. 24.01.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

В поясненнях до протоколу ОСОБА_1 власноруч вказує, що не отримував повістку особисто, тому не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

21.01.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 відносно позивача винесено постанову № 38 про адміністративне правопорушення, за якою ОСОБА_1 , перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , у визначений час у повістці за № 308531 від 04.10.2024 р. не прибув для уточнення облікових даних до ІНФОРМАЦІЯ_3 , про причину неприбуття не повідомив, тобто під час звірки облікових даних було встановлено, що у ОСОБА_1 відсутній військово-обліковий документ військовозобов`язаного запасу. Своїми діями, останній порушив абз. 1, 3 ч. 1 та ч. 6 ст. 22 Закону України № 3543 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 р. та вимог п.п.10-1 п. 1 додатку № 2 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних», затвердженого Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 р.

ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн.

Постанова направлена та вручена ОСОБА_1 5 березня 2025 року.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно частини першої статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно частини першої статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210 КУпАП, яка передбачає порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Приймаючи оскаржувану постанову, відповідач вказував, що позивачем порушені вимоги абзацу 1,3 ч.1 та частини шостої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзац перший та третій якої передбачає, що громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до ч.6 ст. 22 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Аналогічні положення закріплені в абзаці третьому пункту 10-1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Правила), які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487.

Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові про адміністративне правопорушення заперечив та пояснив, що ніяких повісток про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 не отримував.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Так, відповідно до частини першої статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, суд враховує практику Верховного Суду, зокрема, правові позиції, викладені в постанові від 30.05.2018 року по справі №337/3389/16-а(2-а/337/154/2016).

Так, згідно ст.7, 254, 258 КУпАП зазначено, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Верховним судом зазначено, що у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень в силу приписів статті 77КАСУкраїни покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову. Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені судами першої та апеляційної інстанцій із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що відповідачем по справі не було надано доказів на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення позивачем. Відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили, що повістка №308531 на ім`я ОСОБА_1 про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_6 на 14.10.2024 на 11 годину вручалася чи надсилалася ОСОБА_1 в установленому законом порядку. Розписка про отримання повістки не відокремлена від повістки по лінії відрізу, даних про її направлення поштовим зв`язком не має.

Таким чином у матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що свідчать про вручення позивачеві повістки щодо необхідності його прибуття до ТЦК та СП для уточнення даних на вказану дату. Також позивач має військово обліковий документ.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення складено за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, натомість винесено оскаржувану постанову за ч. 3 ст. 210 КУпАП, що є порушенням права на захист. У протоколі, який став підставою для винесення оскаржуваної постанови не вказано дату та час неприбуття ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_6 , що свідчить про пред`явлення неконкретного обвинувачення, що теж порушує його право на захист.

При цьому, окремої уваги заслуговує та обставина, що відповідно примітки до ст.210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Тобто, якщо Міністерство оборони України як держатель такого реєстру може отримати відомості про особу шляхом синхронізації з іншими державними електронними реєстрами, то особу не може бути притягнуто до відповідальності за неповідомлення таких відомостей.

Оскільки відповідачем у справі, не було надано до суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП та правомірності прийняття постанови № 38 від 24 січня 2025 року, яка є предметом оскарження у даній справі, а тому приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи та враховуючи положення ст.62 Конституції України, ст.280, 251 КУпАП, ст.77 КАС України, інших норм чинного законодавства, суд вбачає наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами порушення позивачем правил військового обліку в особливий період, а тому притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП є безпідставним та неправомірним.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оцінивши надані до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено доказів правомірності прийнятого ним рішення, суд, враховуючи положення ст. 286 КАС України, дійшов висновку, що постанову не можна визнати обґрунтованою та такою, що прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, внаслідок чого вона підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №543/775/17 зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір за подачу позову в сумі 605,60 грн, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 5, 20, 72, 77, 79, 139, 159, 162, 165, 194, 229, 241-246, 250, 251, 255, 268, 269, 286, 293 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

- позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання противоправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати рішення суб`єкта владних повноважень: постанову від 24 січня 2025 року № 38 винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_4 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП в розмірі 17000 грн.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, яким рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 . Місце знаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 .

Головуючий: Л. В. Максименко