Справа № 200/1562/25
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2025-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року справа №200/1562/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року (повне судове рішення складено 07 квітня 2025 року) у справі № 200/1562/25 (суддя в І інстанції Льговська Ю.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення певних дій,

УСТАНОВИВ:

28 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Управління) про

визнання протиправним та скасувати рішення відповідача від 21 січня 2025 року про відмову в переході з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника;

зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про перехід на інший вид пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у справі, та перевести позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила на протиправність відмови, оскільки надані нею документи є достатніми для переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Вважає, що штампи в паспортах про проживання за однією адресою є належними доказами перебування на утриманні годувальника.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що суперечать вимогам законодавства України, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21 січня 2025 року про відмову в переході з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Зобов`язано Управління перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 14 січня 2025 року.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Головне управління не порушувало прав позивача на отримання пенсії.

Суд 1 інстанції помилково посилається на встановлення факту сумісного проживання Позивача та померлого годувальника на підставі відомостей про місце проживання разом з годувальником за однією адресою, які зазначені у паспортах Позивача та померлого годувальника, оскільки Позивачем не було подано паспорт померлого годувальника, про що свідчить заява Позивача від 14.01.2025, з якої вбачається, що Позивачем було подано лише свій паспорт. Такими чином, Відповідач вважає, що у зв`язку з тим, що станом на дату прийняття оскаржуваного рішення від 21.01.2025 № 09 Позивачем не було подано до органів ПФУ документу щодо підтвердження факту сумісного проживання з померлим годувальником, рішення Відповідача є законним, правомірним та обґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з таких підстав.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за даними свідоцтва про шлюб № НОМЕР_1 були подружжям; ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 .

14 січня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21 січня 2025 року відмовлено в переході на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, оскільки заявниця не надала документ, що засвідчує факт перебування на утриманні померлого годувальника.

При ухваленні рішення апеляційний суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника (відповідно і переведення на вказаний вид пенсії) визначено статтею 36 цього Закону.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 36 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, […].

Таким чином, умовами, за яких призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника, є: 1) член сім`ї повинен бути непрацездатним, 2) непрацездатний член сім`ї повинен перебувати на утриманні годувальника, 3) годувальник на день смерті повинен мати страховий стаж, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності (14 років максимально).

За приписами пункту 1 частини другої статті 36 Закону № 1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Дружина померлого - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є отримувачем пенсії за віком, а отже, досягла пенсійного віку, визначеного частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV.

Таким чином, наявна перша умова переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника - член сім`ї є непрацездатним.

Згідно з частиною третьою статті 36 Закону № 1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Абзацом 1 пункту 2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (в редакції від 07 липня 2014 № 13-1), (далі Порядок № 22-1), передбачено, що за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.

За змістом пункту 2.22 Порядку № 22-1 для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

За вказаним законом таким документом, зокрема, є паспорт громадянина України у формі книжечки (підпункт 1 пункту 2 розділу VI закону).

Таким чином, відомості про місце проживання разом з годувальником за однією адресою, а відповідно й перебування позивача на утриманні померлого чоловіка підтверджуються штампами в паспортах подружжя.

Отже, наявна друга умова для переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника - непрацездатний член сім`ї перебував на утриманні годувальника.

Третя умова про те, що годувальник на день смерті повинен мати страховий стаж, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності (14 років максимально), підтверджується трудовою книжкою годувальника від 30 червня 1961 року.

Вказане є підставою для визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 21 січня 2025 року про відмову в переході з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Похідна вимога на підставі частини другої статті 9 КАС України з метою ефективного захисту прав позивача підлягає задоволенню шляхом зобов`язання відповідача перевести позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 14 січня 2025 року (з дня звернення із заявою відповідно до частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV).

Вимога про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про перехід на інший вид пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у справі, охоплюється попередньою вимогою, а тому задоволенню не підлягає.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції не в повній мірі може погодитись судова колегія апеляційного суду.

Так, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що Позивачем не було подано паспорт померлого годувальника, про що свідчить заява Позивача від 14.01.2025, з якої вбачається, що Позивачем було подано лише свій паспорт (розписка-повідомлення а.с.85). Такими чином, Позивачем не було подано до органів ПФУ документу щодо підтвердження факту сумісного проживання з померлим годувальником, тому задоволення позову шляхом зобов`язання відповідача перевести позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 14 січня 2025 року не може бути визнано обґрунтованим.

В той же час, визнання оспорюваного рішення Відповідача законним, правомірним та обґрунтованим також неможливо, оскільки ним порушено вимоги Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1.

Згідно абзацу четвертого пункту 1.8 розділу I цього Порядку у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Пункт 4.2 Порядку також встановлює, що при прийманні документів працівник сервісного центру: […] повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Отже, відповідач не дотримався вказаних положень законодавства, тому його рішення підлягає скасуванню, проте, способом захисту прав позивачки не може бути визнано зобов`язання перевести на інший вид пенсії, а відповідача необхідно зобов`язати повторно розглянути відповідну заяву позивачки з урахуванням приписів Порядку №22-1.

Відтак, рішення місцевого суду підлягає зміні з визначенням правильного відповідно до обставин цієї справи способу захисту її прав.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору (за подання апеляційної скарги), за діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року у справі № 200/1562/25 змінити.

Абзац третій резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року у справі № 200/1562/25 викласти в наступній редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) від 14 січня 2025 року про переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у справі, враховуючи приписи Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року у справі № 200/1562/25 залишити без змін.

Повне судове рішення 19 серпня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Е. Г. Казначеєв