Справа № 280/10418/24
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2025-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 серпня 2025 року м. Дніпросправа № 280/10418/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року (суддя Максименко Л.Я.) в адміністративній справі

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці

про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 04.10.2024 № 90068/ТД/ДПС/ФС-126.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що подані до суду документи не були подані під час перевірки, а договір про спільну діяльність є способом уникнення від укладання трудового договору.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що постанова відповідача є необґрунтованою та не вмотивованою, без належної оцінки доводів та документів, наданих позивачем.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та правильності висновків суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції встановив, що Головним управлінням ДПС у місті Києві було направлено на адресу Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Акт фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 від 02.05.2024, реєстраційний № 39071/26/15/07/ НОМЕР_1 , в якому зафіксовано виявлене під час перевірки позивача порушення трудового законодавства, а саме, допущено до роботи особу без укладання трудового договору та повідомлення про це органи ДПС.

Постановою Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 04.10.2024 № 90068/ТД/ДПС/ФС-126 на позивача накладено штраф у розмірі 240 000,00 грн.

Названа постанова є предметом оскарження в цій справі.

Суд першої інстанції в основу прийняття рішення про задоволення позову поклав висновки, відповідно до яких контролюючий орган, під час здійснення фактичної перевірки в межах наданої компетенції, зобов`язаний був перевірити і з`ясувати усі обставини, які охоплювались предметом перевірки, зокрема, в частині факту допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту), а також підтвердити такі належними та допустимими доказами.

Відповідачем не наведено будь-яких обґрунтувань причин не прийняття до уваги договору про співпрацю від 13.06.2024. Всі доводи Держпраці викладені лише у відзиві на позовну заяву. Саме ж рішення про накладання штрафу позбавлене будь-якого мотивування.

Тобто, ані матеріали фактичної перевірки ГУ ДПС у місті Києві, ані матеріали адміністративного провадження Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці не містять інформації щодо виконання трудової функції ФОП ОСОБА_2 , виконання робіт з відома ФОП Тимчик, за дорученням ФОП ОСОБА_1 та в її інтересах, а також отримання заробітної плати від ФОП ОСОБА_1 , приховування трудових відносин шляхом укладання інших угод.

Разом з цим суд апеляційної інстанції звертає увагу, що одним з доводів позивача, зазначених в якості підстав позову, є неможливість прийняття до уваги Акту фактичної перевірки як належного доказу.

Отже, суд першої інстанції, насамперед, мав перевірити дотримання процедури прийняття оскаржуваної постанови і тільки в разі підтвердження дотримання відповідачем процедури розгляду справи, суд мав перейти до оцінки оскаржуваної постанови.

Відповідний порядок не був дотриманий судом першої інстанції.

В апеляційній скарзі відповідач акцентує увагу, що згідно з п. 2 Порядку № 509 штрафи за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч. 2 ст. 265 КЗпПУ накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками на підставі, в тому числі, акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Надаючи оцінку таким доводам, що безпосередньо впливає на оцінку дотримання процедури прийняття оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.

Пунктом 2 названого Порядку в редакції Постанови КМ № 823 від 21.08.2019 передбачено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками на підставі, в тому числі, акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Водночас, згідно з рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року в справі № 640/17424/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021, визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823 «Про порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю».

Без належної оцінки судом першої інстанції залишилась та обставина, що до внесення відповідних змін до п. 2 Порядку № 509, пункт 2 мав таку редакцію: «Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі: … акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю…».

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Тобто, податкове законодавство чітко вирізняє види перевірок, які за своєю правовою природою діляться на три типи: камеральні, документальні та фактичні.

Системне тлумачення приписів пункту 2 Порядку № 509, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а саме, до внесення змін постановою КМУ № 823, та статті 75 ПКУ, дають можливість дійти висновку, що в спірних правовідносинах відповідач не мав права на прийняття оскаржуваної постанови на підставі Акту фактичної перевірки органу ДПС України.

Відтак, сам факт прийняття Центральним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці постанови від 04.10.2024 № 90068/ТД/ДПС/ФС-126 на підставі Акту фактичної перевірки від 02.05.2024, реєстраційний № 39071/26/15/07/, складеного Головним управлінням ДПС у місті Києві, є достатньою самостійною підставою для визнання оскаржуваної постанови протиправною, адже остання прийнята не в спосіб, визначений законом, на підставі неналежного та недопустимого доказу.

Відповідний акт фактичної перевірки є допустимим доказом лише для прийняття рішень податковим органом, тоді як орган Держпраці обмежений законодавством щодо притягнення роботодавця до відповідальності на підставі акту фактичної перевірки, про що зазначено вище.

Враховуючи сукупність наведених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржувана постанова відповідача носить протиправний характер та підлягає скасуванню.

Разом з цим рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому рішення суду підлягає зміні в частині мотивів його прийняття.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року в адміністративній справі № 280/10418/24 змінити в частині мотивів його прийняття.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 19 серпня 2025 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 19 серпня 2025 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова