Справа № 200/4613/24
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2025-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2025 року Справа№200/4613/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» в особі структурної одиниці публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» «Підприємство робочого постачання «Енерготорг» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю,

встановив:

08 липня 2024 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі позивач, Донецьке ОВ ФСЗОІ) до публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» (далі відповідач, ПАТ «Донбасенерго») в особі структурної одиниці публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» «Підприємство робочого постачання «Енерготорг» (далі СО «Енерготорг»), надісланий через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» 07 липня 2024 року, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 15 липня 2024 року позивач просив:

- стягнути з ПАТ «Донбасенерго» в особі СО «Енерготорг» на користь Державного бюджету України адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році, у розмірі 36 621,73 грн та пеню у розмірі 249,05 грн на розрахунковий рахунок UA0005630, Донецьке ГУК/Краматорська МТГ/50070000, ЄДРПОУ ГУ ДКСУ 37967785, МФО 899998, код платежу 50070000, ЄДРПОУ відділення Фонду (стягувача) 13492430.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 11 липня 2024 року позовна заява залишена без руху.

Позивач усунув недоліки позовної заяви.

16 липня 2024 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановив строк для подання заяв по суті справи.

Про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі сторони повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС).

З клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін учасники справи до суду не зверталися, а тому на підставі ч. 5 ст. 260 КАС справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС при розгляді справи за правилами прощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Як на час прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі, так і на час розгляду справи по суті триває широкомасштабна військова агресія російської федерації, яка слугувала підставою для введення в Україні з 24 лютого 2022 року 05 години 30 хвилин воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану».

Указом Президента України від 14 липня 2025 року № 478/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 15 січня 2025 року № 4524-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 07 серпня 2025 року строком на 90 діб.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Обґрунтовуючи свої вимоги, Донецьке ОВ ФСЗОІ зазначило, що згідно з інформацією Пенсійного фонду України СО «Енерготорг» є роботодавцем, її середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу за 2023 рік становила 27 осіб.

Таким чином, відповідно до ст. 19 Закону України від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі Закон № 875) впродовж 2023 року СО «Енерготорг» мала забезпечити працевлаштування 1 особи з інвалідністю, фактично ж в трудових відносинах з нею не перебувало жодної особи з інвалідністю.

Позивач доводив, що, оскільки СО «Енерготорг» не виконала норматив по створенню 1 робочого місяця, призначеного для працевлаштування осіб з інвалідністю, чинним законодавством на неї покладений обов`язок сплатити адміністративно-господарські санкції в розмірі 36 621,73 грн.

Зазначив, що в автоматизованому режимі надіслав СО «Енерготорг» розрахунок суми адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік.

Розрахунок надісланий у формі електронного документа через електронний кабінет СО «Енерготорг» на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України.

СО «Енерготорг» не сплатила адміністративно-господарські санкції.

У зв`язку з порушенням термінів сплати адміністративно-господарських санкцій Донецьке ОВ ФСЗОІ здійснило нарахування пені у розмірі 120% річних облікової ставки Національного банку України за кожний календарний день прострочення, яка станом на 02 травня 2024 року становила 249,05 грн.

З огляду на викладене та на підставі ст. ст. 18-20 Закону № 875 Донецьке ОВ ФСЗОІ просило стягнути з ПАТ «Донбасенерго» в особі СО «Енерготорг» на користь державного бюджету України адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році, в сумі 36 621,73 грн та пеню в сумі 249,05 грн.

Просив задовольнити позов.

Відповідач позов не визнав, вказуючи на його безпідставність.

На переконання відповідача, спірним є питання про те, на кого покладений обов`язок виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю: на відокремлений структурний підрозділ підприємства чи на підприємство як юридичну особу.

В цьому контексті відповідач вказував на те, що ст. 20 Закону № 875 передбачена відповідальність за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у вигляді адміністративно-господарських санкцій для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю.

Відповідач доводив, що Закон № 875 не містить визначення термінів «підприємства, установи, організації», на які покладено обов`язок виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, а тому застосуванню підлягають визначення цих термінів, наведені в Цивільному та Господарському кодексах України (далі ЦК і ГК відповідно).

До того ж ст. ст. 239, 241 ГК передбачена можливість застосування адміністративно-господарських санкцій до суб`єкта господарювання.

Відповідач покликався на норми ст. ст. 55, 58, 62, 64 ГК, ст. ст. 83, 95 ЦК і наголошував на тому, що під терміном «підприємством» розуміється суб`єкт господарювання юридична особа, який має самостійний баланс та який структурно може мати філії, які входять до складу підприємства, і не є юридичними особами та не вважаються самостійними суб`єктами господарювання.

Відповідач вважає, що зміст Закону № 875 не дає підстав для висновку, що використаний у ст. ст. 18 та 19 цього Закону термін «підприємство» має інше значення, ніж визначене у ЦК та ГК, і що цей термін охоплює філії.

Відповідач вказував на те, що ПАТ «Донбасенерго» є енергогенеруючою компанією, основним видом господарської діяльності якого є виробництво та постачання електричної і теплової енергії; до складу ПАТ «Донбасенерго» входять відокремлені підрозділи (структурні одиниці), розташовані на території Донецької області, серед яких СО «Енерготорг».

Відповідач вказував на те, що відповідно до ст. ст. 2, 3, 16 Положення про СО «Енерготорг» ця структурна одиниця не має статусу юридичної особи, створена як відокремлений структурний підрозділ з метою отримання прибутку за наслідками своєї діяльності, як складової загального прибутку ПАТ «Донбасенерго».

СО «Енерготорг» здійснює оперативний та бухгалтерський облік результатів своєї діяльності, веде статистичну звітність. Баланс структурної одиниці та інші форми бухгалтерської та податкової звітності є складовими консолідованого балансу та інших форм звітності ПАТ «Донбасенерго».

З огляду на це, відповідач доводив, що на структурну одиницю не покладений обов`язок самостійно виконувати норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідність.

Відтак, відповідач вважає, що твердження позивача про те, що структурна одиниця не виконала норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, не відповідає дійсності та не має правового підґрунтя.

Відповідач вказував на те, що законодавець у ст. 19 Закону № 875 чітко визначив коло суб`єктів, на яких покладений обов`язок по виконанню нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, і структурна одиниця без статусу юридичної особи до них не належить.

Крім того зазначене в позовній заяві повне найменування відповідача «ПАТ «Донбасенерго» в особі СО ПАТ «Донбасенерго» «Підприємство робочого постачання «Енерготорг» не відповідає законодавству.

Просив відмовити в позові.

Позивач надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що позов про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю поданий саме до СО «Енерготорг» як роботодавця.

При цьому позивач покликався на пп. 14.1.222 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі ПК), ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП), п. 8 розділу ІІ Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 листопада 2014 року № 1162, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 грудня 2014 року за № 1553/26330, (далі Порядок № 1162) і наголошував на тому, що у разі наявності у відокремленого підрозділу окремого балансу, самостійного ведення розрахунків з оплати праці із застрахованими особами, він виступає у статусі роботодавця та, у разі незабезпечення виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, несе відповідальність у встановленому законом порядку.

Позивач вказував на те, що СО «Енерготорг» взята на облік як платник єдиного внеску Слов`янською державною податковою інспекцією ГУ ДПС у Донецькій області, тоді як ПАТ «Донбасенерго» як платник єдиного внеску перебуває на обліку в Східному міжрегіональному управлінні ДПС по роботі з великими платниками податків.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ «Донбасенерго» виділено відокремлений підрозділ (філію) СО «Енерготорг» на окремий баланс та переведено на самостійне ведення розрахунків із застрахованими особами, філія облікована як платник єдиного внеску у територіальних органах Державної податкової служби України.

Норми Закону № 875, зокрема, ст. 19, передбачають виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю підприємствами, установами, організаціями, фізичних осіб, які використовують найману працю.

«Підприємства, установи та організації» узагальнений термін, значення якого наведено у ч. 2 ст. 1 Закону № 875 і включає філії, відділення, представництва, що ведуть окремий облік результатів фінансової та господарської діяльності.

Відповідач надав заперечення, в яких наголосив на тому, що обов`язок по виконанню нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, а також відповідальність за невиконання такого нормативу Закон № 875 покладає в цілому на підприємство як юридичну особу, до складу якого входять такі структурні підрозділи як філії.

Структурний підрозділ не є суб`єктом господарювання в розумінні ГК, що виключає його із кола роботодавців, що сплачують єдиний внесок, оскільки роботодавцем в розумінні Закону № 2464 є саме юридична особа в цілому.

Відповідач наголосив, що ч. 2 ст. 1 Закону № 875 не регулює питання виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, а передбачає залучення представників громадських об`єднань осіб з інвалідністю у певних випадках.

Фонд соціального захисту інвалідів листом від 14 серпня 2007 року № 1/6-367 надав роз`яснення з питання розподілу обов`язків між головним підприємством та його відокремленими підрозділами та підтвердив, що за виконання нормативу відповідальне головне підприємство, яке самостійно приймає рішення щодо способу його виконання.

Зі змісту ч. 2 ст. 1 Закону № 875 слідує, що в ній не наведено визначенням термінів, які використовуються у цьому законі; наявність поняття «філія» у вказаній нормі не свідчить про те, що обов`язок по виконанню нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю покладено на філію підприємства та ніяким чином не тягне за собою виникнення такого обов`язку у філії, яка не є юридичною особою та не веде окремого обліку результатів своєї фінансової та господарської діяльності.

Відповідач доводив, що середньооблікова чисельність працівників має визначатись в цілому по підприємству, тобто з урахуванням чисельності працівників його філій; обов`язок по створенню робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю покладається на роботодавця, тобто на юридичну особу.

На підтвердження правильності своїх висновків щодо відсутності у філії самостійного обов`язку щодо виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідач покликався на:

- п. п. 1.2, 1.4, 1.5 Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого наказом Міністерство економіки України наказом від 12 квітня 2022 року № 827-22, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 травня 2022 року за № 565/37901, згідно з якими в цьому Порядку термін «роботодавець» вживається у значенні, наведеному в Законі України від 22 червня 2012 року № 5026-VІ «Про організації роботодавців, їх об`єднання, права і гарантії їх діяльності» (далі Закон № 5026), тобто юридична особа (підприємство, установа, організація) або фізична особа-підприємець, яка в межах трудових відносин використовує найману працю; що форма № 3-ПН подається і заповнюється юридичними особами та фізичними особами-підприємцями, які в межах трудових відносин використовують працю;

- абз. 1 п. 3 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70, згідно з яким роботодавець, який має відокремлені підрозділи, подає звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю, підготовлений з урахуванням даних цих підрозділів.

Відповідач доводив, що наданий позивачем розрахунок адміністративно-господарських санкцій не є обґрунтованим, оскільки такий розрахунок повинен стосуватися ПАТ «Донбасенерго» в цілому, а не лише СО «Енерготорг».

Крім того, відповідач покликався на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 21 листопада 2022 року у справі № 400/3957/21, і вказував на те, що на органи Держпраці покладений обов`язок перевірки суб`єктів господарювання на виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю. За наслідками такої перевірки, у разі підтвердження невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у суб`єкта господарювання виникає обов`язок сплатити адміністративно-господарські санкції. Нарахування адміністративно-господарських санкцій є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення. Такі санкції не можуть застосовуватися у разі відсутності необхідної кількості працевлаштованих осіб з інвалідністю, якщо при цьому суб`єкт господарювання вжив усіх передбачених Законом № 875 заходів для працевлаштування останніх, тобто коли у його діях відсутній склад правопорушення. Водночас такі обставини можуть бути встановлені лише за наслідками проведення органами Держпраці планових або позапланових перевірок.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.

Позивач Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (ідентифікаційний код 13492430) зареєстроване як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі ЄДР) внесений відповідний запис.

Відповідач публічне акціонерне товариство «Донбасенерго» (ідентифікаційний код 23343582, місцезнаходження: 84306, Донецька обл., Краматорський р-н, м. Краматорськ, вул. Тихого Олекси, буд. 6) зареєстроване як юридична особа 26 серпня 1998 року, про що 30 серпня 2004 року до ЄДР внесений відповідний запис.

Основним видом економічної діяльності ПАТ «Донбасенерго» є код КВЕД 35.11 Виробництво електроенергії.

В структуру ПАТ «Донбасенерго» виходить низка відокремлених підрозділів без статусу юридичної особи, в тому числі структурна одиниця публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» «Підприємство робочого постачання «Енерготорг», створена 27 квітня 2007 року, (, місцезнаходження: 84182, Донецька обл., Краматорський р-н, м. Миколаївка, вул. Січових стрільців, буд. 9); тип відокремленого підрозділу філія (інший відокремлений підрозділ).

Основним видом економічної діяльності СО «Енерготорг» є 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Ці обставини встановлені на підставі відповідей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 11 липня 2024 року № 687299 і № 687287.

Як ПАТ «Донбасенерго», так і СО «Енерготорг» включені до Реєстру страхувальників та є платниками єдиного внеску.

Так, СО «Енерготорг» включена до Реєстру страхувальників і взята на облік як платника єдиного внеску 02 грудня 2002 року за реєстраційним номером .

Положення про структурну одиницю публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» «Підприємство робочого постачання «Енерготорг» затверджене загальними зборами акціонерів ПАТ «Донбасенерго» (протокол від 17 грудня 2014 року № 23) (далі Положення).

Юридичний статус структурної одиниці визначений ст. 2 Положення, згідно з якою структурна одиниця не має статусу юридичної особи і створюється як відокремлений структурний підрозділ з правом мати власну печатку з посиланням на належність до Товариства та штамп з адресою місцезнаходження; структурна одиниця призначається здійснювати поза основним місцем розташування Товариства діяльність у відповідності до чинного законодавства України, Статуту Товариства та цього Положення; структурна одинця має баланс своєї діяльності, який є складовою консолідованого балансу Товариства, має право відкривати поточні рахунки; структурна одиниця наділяється основними фондами та оборотними коштами, що належать Товариству на правах власності; керівник структурної одинці здійснює управління діяльністю структурної одиниці здійснює управління діяльністю структурної одиниці на підставі Положення про структурну одиницю, довіреності, наданої Генеральним директором Товариства на відповідних функцій з правом їх передоручення.

Згідно зі ст. 3 Положення структурна одиниця створюється з метою отримання прибутку за наслідками своєї діяльності, як складової загального прибутку Товариства.

Відповідно до ст. 11 Положення затвердження організаційної структури та штатного розпису структурної одиниці, внесення змін до них здійснюється Дирекцією. Структурна одиниця розробляє пропозиції щодо організаційної структури управління.

Облік та звітність структурної одиниці регламентовані ст. 16 Положення, згідно з якою структурна одиниця здійснює оперативний та бухгалтерський облік результатів своєї діяльності, веде статистичну звітність відповідно до законодавства України.

Баланс структурної одиниці та інші форми бухгалтерської та податкової звітності є складовими консолідованого балансу та інших форм звітності Товариства. Фінансова та статистична звітність за підсумками кварталу та року після її складання надається на розгляд та затвердження Дирекції Товариства.

Порядок ведення, подання та обсяги звітності структурної одиниці встановлюються чинним законодавством.

Ст. 18 Положення визначає принципи трудових правовідносин в структурній одиниці і передбачає, що структурна одиниця відповідальна за створення належних умов праці, забезпечення виконання законодавства про працю, правил та норм охорони праці, техніки безпеки, соціального страхування, а також за вдосконалення організації праці.

Структурна одиниця несе відповідальність за забезпечення дотримання встановленої законодавством тривалості робочого тижня, розробляє та затверджує режим праці та відпочинку працівників.

Відповідно до розділу VІІІ Положення питання, пов`язані з функціонуванням структурної одиниці, що не врегульовано цим Положенням, вирішуються відповідно до чинного законодавства України, Статуту та інших внутрішніх нормативних актів Товариства.

Спірні правовідносини виникли з приводу виконання СО «Енерготорг» нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в 2023 році.

Відомості Централізованого банку даних з проблем інвалідності свідчать про те, що СО «Енерготорг» (ідентифікаційний код 00132724), хоч і є філією ПАТ «Донбасенерго» без статусу юридичної особи, проте включена до Реєстру роботодавців.

В Реєстрі роботодавців Централізованого банку даних з проблем інвалідності наявна така інформація щодо виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю:

Основні дані:

;

найменування юридичної особи СО «Енерготорг»;

звітний період 2023 рік;

Показники розрахунку:

фонд оплати праці застрахованих осіб 988 786,62 грн;

облікова кількість штатних працівників у звітному періоді 103;

середньооблікова кількість штатних працівників у звітному періоді 27;

кількість осіб з інвалідністю у звітному періоді 0;

кількість осіб з інвалідністю (норматив ст. 19 Закону № 875) 1;

сума нарахованих АГС 36 621,73 грн;

файли розрахунків 00132724_2023.pdf (Сформовано: 28 лютого 2024 року TMALIAVINA.AGS); 00132724_2023.pdf.p7s (Сформовано: 28 лютого 2024 року TMALIAVINA.AGS);

квитанція про надсилання розрахунку АГС file.pdf.

Суд зауважує, що дані Реєстру роботодавців Централізованого банку даних проблем з інвалідності ґрунтуються на звітності, що подана СО «Енерготорг» як «роботодавцем».

Згідно з квитанцією від 07 березня 2024 року Розрахунок суми адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (файл 00132724_2023.pdf) за звітний 2023 рік розміщений в електронному кабінеті роботодавця СО «Енерготорг» () на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України 07 березня 2024 року 10:40:48.

Крім того, у зв`язку з несплатою адміністративно-господарської санкції СО «Енерготорг» нарахована пеня за період з 16 квітня 2024 року (з наступного дня граничного строку сплати адміністративно-господарської санкції) по 02 травня 2024 року, із розрахунку:

згідно з рішенням правління Національного банку України від 25 квітня 2024 року № 133-рш «Про розмір облікової ставки Національного банку України» розмір облікової ставки з 26 квітня 2024 року становить 13,5%;

станом на 02 травня 2024 року прострочення сплати адміністративно-господарської становить 17 календарних днів;

сума пені: 36 621,73 грн х 0,04% х 17 днів = 249,05 грн, де

36 621,73 грн сума адміністративно-господарських санкцій,

0,04% розрахунковий одноденний розмір пені (пеня за 1 день прострочення), обчислений за формулою:

13,5 х 120 : 100 : 366 = 0,04, де

13,5 ставка Національного банку України на 02 травня 2025 року;

120 відсотки від ставки НБУ, законодавчо встановлені для розрахунку розміру пені;

366 кількість днів у поточному році (високосний рік);

17 кількість календарних днів прострочення.

Також суд встановив, що Донецьке ОВ ФСЗІ зверталося до Донецького обласного центру зайнятості з листом від 19 квітня 2024 року № 06-06/371, яким просило надати звіти за формою 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», які надавалися СО «Енерготорг» у 2023 році, а також повідомити, чи направлялися для працевлаштування до роботодавця СО «Енерготорг» особи з інвалідністю, (якщо направлялися, то скільки осіб було працевлаштовано та скільком було відмовлено у працевлаштуванні із зазначенням причин відмови); кількість вакансій у роботодавця СО «Енерготорг», призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, у звітному періоді, (як подані у звітному періоді, так і подані раніше та незакриті до настання звітного періоду); будь-яку іншу інформацію щодо вакансій у роботодавця СО «Енерготорг», призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, наявну у Донецькому обласному центрі зайнятості, та причин їх незакриття (у разі наявності).

Згідно з листом Донецького обласного центру зайнятості від 08 травня 2024 року № 04.03/1259/01-39-24 «Щодо надання інформації» за даними Єдиної інформаційно-аналітичної системи державної служби зайнятості СО «Енерготорг» звіти форми 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» для осіб з інвалідністю у 2023 році не надавала.

Крім того, 18 квітня 2024 року Донецьке ОВ ФСЗОІ звернулося до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці з листом № 06-06/280, яким просило здійснити перевірку СО 1«Енерготорг» щодо виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році.

Листом від 29 квітня 2024 року № СХ/3/5254-24 Східне міжрегіональне управління Державної служби України з питань праці повідомило про відсутність повноваження на здійснення заходів державного нагляду (контролю) з цього питання в умовах воєнного стану.

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування.

Висновки суду по суті позовних вимог.

Відповідно до п. п. 1, 3 Положення про Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14 квітня 2011 року № 129 (у редакції наказу Міністерства соціальної політики України від 27 березня 2017 року № 477), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2011 року за № 528/19266, (далі Положення № 129) Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю (далі Фонд) є неприбутковою бюджетною установою, діяльність якої спрямовується, координується та контролюється Міністерством соціальної політики України; Фонд є юридичною особою публічного права.

Одним з основних завдань Фонду є забезпечення в межах своїх повноважень реалізації заходів щодо зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю, зокрема, сприяння створенню робочих місць (пп. 2 п. 5 Положення № 129).

Згідно з п. 6 Положення № 129 Фонд відповідно до покладених на нього завдань:

1) спрямовує, координує та контролює роботу територіальних відділень Фонду з питань діяльності, визначеної в положеннях про відділення, у тому числі щодо:

збору сум адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання підприємствами, установами, організаціями, […], фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю;

[…]

обліку заборгованості зі сплати сум адміністративно-господарських санкцій і пені, які нараховані підприємствам, установами, організаціями, […], фізичними особами, які використовують найману працю;

ведення претензійно-позовної роботи в судах різних інстанцій;

[…]

13) забезпечує функціонування та ведення Єдиного інформаційного автоматизованого банку даних Фонду щодо реєстрації роботодавців та даних про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю;

[…]

29) виявляє в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та банку даних підприємства, установами, організаціями, […], фізичними особами, які використовують найману працю, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та надсилає їм розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік;

[…].

Згідно з п. 12 Положення № 129 Фонд утворює […] територіальні відділення Фонду […].

Відповідно до ч. 10 ст. 20 Закону України від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі Закон № 875) Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю, його відділення мають право захищати свої права та законні інтереси, у тому числі в суді.

Позивач є територіальним органом Фонду і у спірних правовідносинах виступає в якості суб`єкта владних повноважень, який звернувся до адміністративного суду на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

Ст. 5 Закону України «Про зайнятість населення» від 05 липня 2012 року № 5067-VI (далі Закон № 5067) встановлені гарантії у сфері зайнятості населення.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону № 5067 держава гарантує у сфері зайнятості додаткове сприяння у працевлаштуванні окремих категорій громадян.

Категорії громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, визначені ст. 14 Закону № 5067.

Згідно з п. 6. ч. 1 ст. 14 Закону № 5067 до категорій громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, належать особи з інвалідністю, які не досягли пенсійного віку, […].

Закон України від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі Закон № 875) визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону № 875 з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, […].

18 жовтня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2682-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо захисту соціальних, трудових та інших прав фізичних осіб, у тому числі під час воєнного стану, спрощення обліку робочих місць для осіб з інвалідністю», (далі Закон № 2682), який набрав чинності 06 листопада 2022 року.

Як свідчить Пояснювальна записка до проекту Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та деяких інших законів України, щодо захисту прав фізичних осіб під час воєнного стану та спрощення обліку робочих місць для осіб з інвалідністю», який в подальшому став Законом № 2682, метою прийняття цього законопроекту було поліпшення умов для захисту прав фізичних осіб на працю та соціальний захист шляхом забезпечення своєчасності обліку трудової діяльності працівника в електронній формі, а також розширення напрямів використання інформації, яка міститься в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема для забезпечення трудових прав працівників та осіб з інвалідністю та спрощення звітності для роботодавців.

Обґрунтовуючи необхідність прийняття законопроекту, суб`єкт законодавчої ініціативи, серед іншого, вказував на те, що одним з обов`язків роботодавців, у яких працює більше ніж 8 працівників, є зобов`язання працевлаштовувати певну кількість людей з інвалідністю; за невиконання роботодавцями нормативу створення робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, відповідно до ст. 19 Закону № 875, Фонд має стягувати із роботодавців адміністративно-господарські санкції. Однак, система реєстрації роботодавців у Фонді та звітування про виконання/невиконання квоти є застарілою і нецифровізованою (звітування відбувається шляхом надсилання паперових бланків поштою) та змушує роботодавців фактично ще раз дублювати звітну інформацію, яка подається ними до Державного реєстру страхувальників і застрахованих осіб. Також відсутність обміну інформацією між Державним реєстром та Фондом призводить до неможливості відслідкувати роботодавців, які мають виконувати квоти на працевлаштування людей з інвалідністю, але не реєструються у Фонді та не дотримуються квотування, а також ускладнює стягнення адміністративно-господарських санкцій з таких роботодавців. Недосконалість адміністрування дотримання вимог Закону № 875 призводить до порушення прав осіб з інвалідністю і зменшення (недостатнє наповнення) відповідними санкціями спеціального фонду державного бюджету. Обмін інформацією із Державного реєстру з Фондом дозволить йому оперативно виконувати свої завдання із контролю за дотриманням квоти на працевлаштування людей з інвалідністю та здійснювати стягнення у необхідних випадках адміністративно-господарських санкцій, що сприятиме наповненню спеціального фонду бюджету. Також обмін такою інформацією дозволить скасувати паперову звітність до Фонду роботодавцями і необхідність подачі роботодавцями двічі звіту з інформацією, яка дублюється.

Для досягнення мети законопроекту суб`єкт законодавчої ініціативи, крім іншого, запропоновував:

- внести зміни до ч. 1 ст. 17 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464) в частині, що стосується передачі інформації з Державного реєстру на запити Фонду;

- передбачити обмін інформацією з Державного реєстру з Фондом про створення робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавцями тощо та використання таких даних для обрахунку квоти на працевлаштування людей з інвалідністю, розрахунку адміністративно-господарських санкцій та захисту інших соціально-трудових прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону № 875 (тут і далі йдеться про норми Закону № 875 з урахуванням змін, внесених Законом № 2682), підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для таких осіб умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому з 06 листопада 2022 року внаслідок змін, внесених до ч. 3 ст. 18 Закону № 875 на підставі Закону № 2682, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, звільнені від обов`язку звітувати до Фонду про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону № 875 для підприємств, установ, організацій, […], фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, у кількості одного робочого місця.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону № 875 підприємства, установи, організації, […], фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого ч. 1 цієї статті та з урахуванням вимог ст. 18 цього Закону, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Ч. 4 ст. 19 Закону № 875 установлено, що виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з ч. 1 цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, […], фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

Згідно з ч. 5 ст. 19 Закону № 875 до виконання підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць, визначеного згідно з ч. 1 цієї статті, зараховується забезпечення роботою осіб з інвалідністю на підприємствах, в організаціях громадських об`єднань осіб з інвалідністю шляхом створення господарських об`єднань підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, та підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю з метою координації виробничої, наукової та іншої діяльності для вирішення спільних економічних та соціальних завдань.

Ч. 6 ст. 19 Закону № 875 установлено, що Пенсійний фонд України у порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, надає Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю інформацію:

про створення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю;

необхідну для обчислення кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, відповідно до нормативу, встановленого ч. 1 цієї статті.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 Закону № 875 отримана від Пенсійного фонду України інформація, яка містить ознаки порушень законодавства про створення робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, є підставою для проведення перевірки підприємств, установ, організацій, […].

Порядок контролю за виконанням нормативу робочих місць та перевірки підприємств, установ, організацій, […], фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі шляхом його зарахування, визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 8 ст. 19 Закону № 875).

Згідно з ч. 9 ст. 19 Закону № 875 центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, здійснює перевірки підприємств, установ, організацій, […], фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі шляхом його зарахування.

Керівники підприємств, установ, організацій, […], фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю несуть відповідальність у встановленому законом порядку (ч. 10 ст. 19 Закону № 875).

Відповідно до ч. 11 ст. 19 Закону № 875 Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю щороку до 10 березня в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності здійснює визначення підприємств, установ та організацій, […], фізичних осіб, які використовують найману працю, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць, визначеного згідно з ч. 1 цієї статті, та надсилає їм розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, обчислених відповідно до ст. 20 цього Закону.

Розрахунок надсилається у формі електронного документа через електронні кабінети підприємств, установ та організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України у формі та порядку, визначених Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю спільно з Пенсійним фондом України (ч. 12 ст. 19 Закону № 875).

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону № 875 підприємства, установи, організації, […], фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, […], у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, […], фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, […], у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону № 875 порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, […], фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів) (ч. 3 ст. 20 Закону № 875).

Згідно з ч. 4 ст. 20 Закону № 875 адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, […], фізичними особами, зазначеними в ч. 1 цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого ч. 1 ст. 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені ст. 250 Господарського кодексу України.

У разі несплати адміністративно-господарських санкцій або пені чи неможливості їх сплати за рішенням суду їх стягнення в примусовому порядку може бути звернено на майно підприємства, установи, організації, […], фізичної особи, яка використовує найману працю, в порядку, передбаченому законом (ч. 5 ст. 20 Закону № 875).

Згідно з ч. 8 ст. 20 Закону № 875 порядок сплати адміністративно-господарських санкцій і пені до відділень Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, їх акумуляції, обліку та контролю за їх використанням, а також з урахуванням пропозицій всеукраїнських громадських об`єднань осіб з інвалідністю використання цих коштів встановлюється законом.

Порядок надсилання розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 10 березня 2023 року № 14-1 та наказом Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю від 10 березня 2023 року № 17, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 15 березня 2023 року за № 456/39512, (далі Порядок № 14-1).

Згідно з п. 1 Порядку № 14-1 цей Порядок відповідно до ст. 19 Закону № 875 визначає механізм надсилання розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік (далі розрахунок).

Відповідно до абз. 1 п. 2 Порядку № 14-1 розрахунок надсилається у формі електронного документа Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю за формою, наведеною у додатку.

П. 3 Порядку № 14-1 визначено, що створені Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю оригінали розрахунків передаються Пенсійному фонду України […].

Згідно з п. 4 Порядку № 14-1 Пенсійний фонд України надсилає розрахунки через електронні кабінети підприємств, установ та організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України протягом п`яти календарних днів з дня їх одержання від Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю.

Інформація про дату і час надсилання розрахунків надається Пенсійним фондом України в електронному вигляді у формі квитанцій протягом трьох робочих днів з дня їх відправки (п. 5 Порядку № 14-1).

Відповідно до п. 6 Порядку № 14-1 обсяг і структура даних, якими обмінюються Пенсійний фонд України та Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю через програмні інтерфейси електронних інформаційних ресурсів (сервіси) відповідно до цього Порядку, визначаються договорами про інформаційну взаємодію, […].

Щодо національних електронних інформаційних ресурсів, дані яких підлягають використанню у спірних правовідносинах, суд зазначає наступне.

За визначенням, наведеним в п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464) Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі Державний реєстр) організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.

Призначення та структура Державного реєстру визначені ст. 16 Закону № 2464.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 2464 Державний реєстр створюється для забезпечення:

ведення обліку платників і застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікації;

накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про сплату платниками єдиного внеску та про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;

[…]

Згідно з ч. 2 ст. 16 Закону № 2464 Державний реєстр складається з реєстру страхувальників і реєстру застрахованих осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 2464 реєстр страхувальників автоматизований банк відомостей, створений для ведення обліку платників єдиного внеску страхувальників; згідно з ч. 1 ст. 20 Закону № 2646 реєстр застрахованих осіб автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону

Ч. 3 ст. 16 Закону № 2464 визначено, що ведення реєстру страхувальників Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Положення про реєстр страхувальників затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24 листопада 2014 року № 1162, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 грудня 2014 року за № 1554/26331, (далі Положення № 1162).

Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 875/25562, (далі Положення № 10-1).

Відповідно до п. 1 розділу І Положення № 10-1 це Положення відповідно до Закону № 2464 визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі Реєстр застрахованих осіб) та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.

Згідно з п. 4 розділу І Положення № 10-1 Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб.

П. 5 розділу І Положення № 10-1 установлено, що реєстр застрахованих осіб забезпечує:

облік застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікацію;

накопичення, зберігання та автоматизовану обробку інформації про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію), про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;

нарахування та облік виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Положення № 10-1 джерела формування реєстру застрахованих осіб визначені ст. 18 Закону № 2464.

У Реєстрі застрахованих осіб накопичується, зберігається, автоматично обробляється інформація (далі обробка інформації) про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інформація, необхідна для обчислення і призначення страхових виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування із:

звітності та повідомлень про прийняття працівника на роботу;

системи персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

[…]

системи обліку сплати страхових внесків;

фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування;

відомостей, що подаються застрахованими особами у випадках, передбачених законами та цим Положенням;

реєстру страхувальників Державного реєстру;

[…]

інших джерел, передбачених законодавством.

Згідно з п. 1 розділу III Положення № 10-1 з метою забезпечення обробки інформації в Реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Положення № 10-1 облікова картка відкривається у разі:

надходження у складі звітності від страхувальника відомостей про застраховану особу, дані про яку відсутні в Реєстрі застрахованих осіб;

надходження у складі звітності відомостей про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; сплату добровільних внесків особами, які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування;

надходження відомостей від фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування;

в інших випадках, передбачених Законом № 2464.

П. 1 розділу IV Положення № 10-1 установлено, що реєстр застрахованих осіб складається з облікових карток, які включають дані, визначені ч. 3 ст. 20 Закону № 2464 та ч. 3 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з п. 2 розділу IV Положення № 10-1 до облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а саме:

персоніфіковані відомості про застрахованих осіб та інформація про нарахування страхових внесків, про трудовий та страховий стаж, особливі умови праці, які дають право на пільги в пенсійному забезпеченні та із загальнообов`язкового державного соціального страхування, період, який відповідно до законодавства зараховується до страхового стажу без сплати страхових внесків, кількість календарних днів перебування у трудових та цивільно-правових відносинах, проходження служби за відповідний місяць, що подаються страхувальниками у складі звітності;

відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомога та компенсація, на які нараховано і з яких сплачено страхові внески), що подаються роботодавцями, - підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства;

[…]

періоди страхового стажу на основі сплати страхових внесків та єдиного внеску системи обліку сплати страхових внесків;

[…].

П. 3 розділу IV Положення № 10-1 передбачено, що відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно з абз. 1 п. 1 розділу VI Положення № 10-1 суб`єктами інформаційного обміну є Пенсійний фонд України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 2 розділу VI Положення № 10-1 надання інформації Пенсійним фондом України суб`єктам інформаційного обміну здійснюється на центральному рівні на безоплатній основі.

Згідно з п. 3 розділу VI Положення № 10-1 структура, формат відомостей та вимоги до їх контролю, процедури взаємодії інформаційних систем та зміни до них визначаються суб`єктами інформаційного обміну відповідними спільними рішеннями, які оформлюються окремими протоколами, підготовленими на підставі цього Положення.

Відповідно до п. 5 розділу VI Положення № 10-1 інформаційний обмін між суб`єктами інформаційного обміну здійснюється в електронній формі […].

П. 1 розділу VIІ Положення № 10-1 установлено, що з метою забезпечення достовірності, точності персональних даних застрахованих осіб та їх внесення/зміни/уточнення, визначених метою їх обробки, Пенсійний фонд України здійснює комплекс організаційно-технічних заходів, спрямованих на забезпечення контролю та верифікації даних Реєстру застрахованих осіб, моніторингу змін індивідуальних відомостей про застраховану особу.

При внесенні відомостей до Реєстру застрахованих осіб або зміні будь-яких відомостей облікової картки засобами реєстру забезпечується автоматичний контроль нових відомостей з наявними в Реєстрі застрахованих осіб.

Пенсійний фонд України забезпечує збереження інформації про зміни/уточнення відомостей про застраховану особу в обліковій картці.

За визначенням, наведеним в п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464, страхувальники роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Платників єдиного внеску визначає ст. 4 Закону № 2464.

Так, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є р о б о т о д а в ц і:

підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), у тому числі ф і л і ї, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, я к і мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;

фізичні особи-підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань);

фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) (крім використання праці домашніх працівників);

філії, представництва, інші відокремлені підрозділи підприємств, установ та організацій (у тому числі міжнародні), утворені відповідно до законодавства України, які мають окремий баланс і самостійно здійснюють розрахунки із застрахованими особами;

[…].

Облік платників єдиного внеску врегульований ст. 5 Закону № 2464.

Згідно з абз. абз. 1-2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2464 облік осіб, зазначених у п. п. 1, 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, […].

Взяття на облік осіб, зазначених у п. п. 1, 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, здійснюється податковим органом шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Порядок обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24 листопада 2014 року № 1162, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 грудня 2014 року за № 1553/26330, (далі Порядок обліку платників ЄСВ № 1162).

Відповідно до п. 4 розділу І Порядку обліку платників ЄСВ № 1162 взяття на облік платників єдиного внеску здійснюється контролюючим органом шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Облік платників єдиного внеску в контролюючих органах ведеться за кодами Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України для платників, які включаються до такого реєстру (юридичні особи та відокремлені підрозділи) (абз. абз. 1-2 п. 5 розділу І Порядку обліку платників ЄСВ № 1162).

Взяття на облік юридичних осіб (їх відокремлених підрозділів) та фізичних осіб-підприємців, на яких поширюється дія Закону № 755, регламентовано нормами розділу ІІ Порядку обліку платників ЄСВ № 1162.

Згідно з п. 1 розділу ІІ Порядку обліку платників ЄСВ № 1162 взяття на облік платників єдиного внеску, на яких поширюється дія Закону № 755, здійснюється контролюючим органом за їх місцезнаходженням чи місцем проживання на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом № 755, у день отримання зазначених відомостей контролюючим органом.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Порядку обліку платників ЄСВ № 1162 відомості з реєстраційної картки, надані державним реєстратором, контролюючим органом вносяться до реєстру страхувальників.

Датою взяття на облік як платника єдиного внеску є дата внесення контролюючим органом запису щодо такого платника до реєстру страхувальників.

П. 8 розділу ІІ Порядку обліку платників ЄСВ № 1162 установлено, що відокремлені підрозділи обліковуються як страхувальники з урахуванням таких особливостей:

у разі отримання повідомлення від державного реєстратора або відомостей з Єдиного державного реєстру про створення відокремленого підрозділу юридичної особи такий новостворений підрозділ обліковується з приміткою «Неплатник»;

у разі прийняття юридичною особою рішення про виділення відокремленого підрозділу на окремий баланс та перехід до самостійного ведення ним розрахунків із застрахованими особами юридична особа повідомляє про […] контролюючий орган […]. У зазначеному випадку на підставі такого повідомлення юридичної особи відокремлений підрозділ обліковується як платник єдиного внеску;

якщо юридичною особою прийнято рішення про реорганізацію відокремленого підрозділу страхувальника в такий підрозділ, який не має обов`язків чи повноважень щодо ведення окремого балансу та самостійного ведення ним розрахунків із застрахованими особами, юридична особа повідомляє про […] контролюючий орган […]. У цьому випадку за умови відсутності заборгованості на підставі такого повідомлення юридичної особи відокремлений підрозділ обліковується з приміткою «Неплатник»;

наявність у відокремленого підрозділу окремого балансу, самостійного ведення розрахунків з оплати праці із застрахованими особами може бути встановлена контролюючим органом під час проведення перевірки платника єдиного внеску, при опрацюванні його звітності.

Відповідно до п. 1 розділу І Положення № 1162 це Положення розроблено відповідно до ст. ст. 16, 19 Закону № 2464 та інших нормативно-правових актів.

Згідно з п. 3 розділу І Положення № 1162 це Положення визначає організацію ведення реєстру страхувальників з метою забезпечення ведення обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у контролюючих органах (далі платники єдиного внеску), їх ідентифікації, накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про платників єдиного внеску, порядок надання інформації з реєстру страхувальників суб`єктам інформаційних відносин.

П. 5 розділу І Положення № 1162 установлено, що створення реєстру страхувальників забезпечує:

облік платників єдиного внеску, зазначених у п. п. 1, 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464;

взаємодію з Пенсійним фондом України та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 6 розділу І Положення № 1162 Державна податкова служба України формує та веде реєстр страхувальників.

Згідно з п. 1 розділу ІІ Положення № 1162 джерела формування реєстру страхувальників визначено ст. 18 Закону № 2464.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Положення № 1162 облік платників єдиного внеску в реєстрі страхувальників здійснюється у порядку, визначеному ст. 5 Закону № 2464.

П. 3 розділу ІІ Положення № 1162 установлено, що контролюючі органи та державні реєстратори здійснюють взаємодію щодо надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі ЄДР), підтвердження відомостей про юридичну особу (відокремлений підрозділ) та фізичну особу-підприємця.

Відомості з ЄДР, отримані контролюючими органами, проходять контроль щодо коректності використання реєстраційних номерів облікових карток платників та відповідності наданих кодів класифікаційних ознак класифікаторам та довідникам.

Відомості з ЄДР, що пройшли перевірки, вносяться до реєстру страхувальників.

Використання інформації з Державного реєстру врегульовано ст. 17 Закону № 2464.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону № 2464 інформація з Державного реєстру використовується […] виключно для потреб, визначених цим Законом та законами з окремих видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також для:

[…]

обміну інформацією з Центральним банком даних з проблем інвалідності;

[…].

Положення про централізований банк даних проблем з інвалідністю затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2011 року № 121 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2018 року № 1205) (далі Положення № 121).

Відповідно до п. 1 Положення № 121 це Положення визначає порядок створення, функціонування та ведення централізованого банку даних з проблем інвалідності (далі банк даних) як автоматизованої системи для визначення потреб осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення, які відповідно до законодавства мають право на забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації, реабілітаційними послугами, санаторно-курортним лікуванням тощо (далі інші особи) в засобах реабілітації та послугах у сфері реабілітації, і для накопичення, зберігання і використання інформації про центральні та місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації (незалежно від форми власності та господарювання, виду діяльності та галузевої належності), їх філії, відділення, представництва, що ведуть окремий облік результатів фінансової та господарської діяльності, банки та інші фінансові установи, а також представництва іноземних юридичних осіб (у тому числі міжнародних організацій), які використовують працю найманих працівників громадян України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, фізичних осіб, які використовують найману працю (далі роботодавці), щодо виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Згідно з пп. 2 п. 2 Положення № 121 до основних завдань банку даних, серед іншого, належить проведення аналізу та ведення обліку даних про:

[…]

виконання роботодавцями нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, а також нарахування сум адміністративно-господарських санкцій та пені, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням роботодавцями такого нормативу за попередній рік;

створення роботодавцями робочих місць для осіб з інвалідністю, зайнятість та працевлаштування таких осіб.

Відповідно до абз. 1 п. 3 Положення № 121 користувачами банку даних є […], Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю та його територіальні відділення, [...].

Згідно з п. 4 Положення № 121 до банку даних вноситься така інформація:

[…]

6) відомості про створення роботодавцями робочих місць для осіб з інвалідністю, зайнятість та працевлаштування таких осіб, а саме:

загальні відомості про платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (код згідно з ЄДРПОУ/реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта громадянина України, найменування юридичної особи/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) фізичної особи, найменування відокремленого підрозділу юридичної особи (якщо звітні відомості подає податковий агент за відокремлений підрозділ), місцезнаходження, код території, номер телефону, адреса електронної пошти, прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) керівника, код виду економічної діяльності, звітний період);

ознака платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (бюджетна установа, підприємство, організація громадського об`єднання осіб з інвалідністю, підприємство, організація всеукраїнського громадського об`єднання осіб з інвалідністю, зокрема громадські організації «Всеукраїнська організація осіб з інвалідністю зі слуху «Українське товариство глухих» та «Всеукраїнська організація інвалідів «Українське товариство сліпих», інші роботодавці, фонд оплати праці застрахованих осіб, облікова та середньооблікова кількість штатних працівників у звітному періоді, кількість осіб з інвалідністю у звітному періоді, в тому числі жінок, чоловіків (ознака нового робочого місця);

7) відомості, необхідні для обчислення кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавцями відповідно до нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону № 875;

8) дата і час надсилання через електронні кабінети роботодавців, які використовують найману працю, на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України розрахунків сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону № 875;

9) дані про суми нарахованих і сплачених адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону № 875, що надійшли до державного бюджету через органи Казначейства від роботодавців;

10) дані про облікову ставку Національного банку.

Відповідно до пп. 3 п. 6 Положення № 121 до повноважень Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю як користувача банку даних центрального рівня належить:

[…]

визначення роботодавців, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону № 875;

формування розрахунків сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, обчислених відповідно до ст. 20 Закону № 875;

подання до Держпраці інформації про роботодавців, які використовують найману працю та не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону № 875, для організації та здійснення державного контролю;

ведення реєстру:

[…]

- створення роботодавцями робочих місць для осіб з інвалідністю, зайнятість і працевлаштування таких осіб для обчислення кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавцями відповідно до нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону № 875;

- показники, необхідні для обчислення кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавцями відповідно до нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону № 875;

- дату і час надсилання розрахунків сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону № 875, до електронних кабінетів роботодавців на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України;

- облікову ставку Національного банку;

[…].

Відповідно до пп. п. 7 Положення № 121 до повноважень територіальних відділень Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю як користувачів банку даних місцевого рівня належить:

[…]

проведення моніторингу щодо:

[…]

- виконання роботодавцями нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону № 875;

- надходження від роботодавців сум сплачених адміністративно-господарських санкцій та пені до спеціального фонду Казначейства;

- заборгованості роботодавців із сплати сум адміністративно-господарських санкцій та пені;

[…]

внесення до банку даних відомостей про:

[…]

- надходження від роботодавців сум сплачених адміністративно-господарських санкцій та пені до спеціального фонду державного бюджету;

[…]

перегляд відомостей про роботодавця;

формування аналітичних звітів за регіональним принципом щодо виконання роботодавцями нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону № 875, надходження сум адміністративно-господарських санкцій і пені, заборгованості роботодавців з їх сплати;

інші питання, визначені законодавством;

[…]

Згідно з п. 9 Положення № 121 держателем банку даних є Мінсоцполітики.

Держатель банку даних забезпечує підтримку, оновлення, адміністрування, модернізацію, доопрацювання банку даних.

Адміністратором банку даних є державне підприємство «Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України», яке здійснює заходи із супроводження програмного забезпечення банку даних, відповідає за його технічне забезпечення, збереження та захист даних банку даних, технічні та технологічні заходи з надання, блокування анулювання доступу до банку даних […].

Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю:

виконує функції з організаційного та методологічного супроводження банку даних, з координації діяльності користувачів банку даних усіх рівнів;

проводить моніторинг повноти і якості інформації банку даних, надає рекомендації щодо вдосконалення технологій і програмних засобів формування та підтримки банку даних, проводить навчання користувачів щодо роботи з банком даних, надає інформаційно-консультативні послуги користувачам, аналізує стан наповнення банку даних;

надає адміністратору банку даних інформацію про формування, наповнення довідників банку даних;

за результатами моніторингу інформації банку даних подає пропозиції та рекомендації держателю банку даних.

[…]

Відповідно до п. 13 Положення № 121 користувачі відповідно до їх повноважень відповідають за достовірність внесеної до банку даних інформації та правильність її внесення, своєчасність передачі інформації до банку даних.

Згідно з ч. 3 ст. 17 Закону № 2464 Пенсійний фонд та центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах праці, трудових відносин та зайнятості населення, соціального захисту населення, здійснюють обмін інформацією з Державного реєстру та Централізованого банку даних з проблем інвалідності у порядку, встановленому Пенсійним фондом спільно із зазначеними центральними органами виконавчої влади.

Інформація з Державного реєстру про створення робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю надається Пенсійним фондом Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю у порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

10 березня 2023 року відповідно до ст. 19 Закону № 875, ст. 17 Закону № 2464 правління Пенсійного фонду України прийняло постанову № 14-2 «Про затвердження Порядку та Форми надання Пенсійним фондом України Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю інформації з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування», яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15 березня 2023 року за № 457/39513.

Цією постановою затверджені Порядок надання Пенсійним фондом України Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю інформації з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі Порядок № 14-2) та Форма надання Пенсійним фондом України Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю інформації з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 1 Порядку № 14-2 цей Порядок визначає процедуру надання Пенсійним фондом України Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю інформації з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі реєстр застрахованих осіб).

Згідно з п. 2 Порядку № 14-2 надання інформації з реєстру застрахованих осіб здійснюється на центральному рівні в електронній формі за формою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 10 березня 2023 року № 14-2, щоквартально до 25 числа другого місяця, наступного за звітним кварталом, наростаючим підсумком в розрізі місяців.

П. 3 Порядку № 14-2 визначено, що суб`єктами інформаційного обміну є:

Пенсійний фонд України;

Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю.

Відповідно до п. 4 Порядку № 14-2 Пенсійний фонд України з реєстру застрахованих осіб надає інформацію:

про створення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю;

необхідну для обчислення кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, відповідно до нормативу, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону № 875.

Відповідно до п. 6 Порядку № 14-2 обсяг та структура даних, якими обмінюються суб`єкти інформаційного обміну через програмні інтерфейси електронних інформаційних ресурсів (сервіси) відповідно до цього Порядку, визначаються договорами про інформаційну взаємодію, […].

Аналіз наведених вище норм Закону № 2464, Положення № 10-1, Положення № 1162, Порядку обліку платників ЄСВ № 1162, Положення № 121 та Положення № 14-2 зумовлює такі висновки:

- філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами, є страхувальниками, роботодавцями і платниками єдиного внеску;

- такі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи юридичних осіб беруться на облік як платники єдиного внеску і включаються до реєстру страхувальників як складової Державного реєстру, яку формує та веде Державна податкова служба України;

- інформацію, необхідну для обчислення кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, відповідно до нормативу, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону № 875, до Централізованого банку даних з проблем інвалідності надає Пенсійний фонду України з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру;

- в реєстрі застрахованих осіб обробляється інформація, серед іншого, із звітності та повідомлень про прийняття працівника на роботу; системи персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; системи обліку сплати страхових внесків; реєстру страхувальників Державного реєстру.

Відтак, якщо філія, представництво, відділення чи інший відокремлений підрозділ юридичної особи, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами, виконує свої обов`язки страхувальника та платника єдиного внеску, зокрема здійснює обчислення, нарахування єдиного внеску на заробітну плату працівників (застрахованих осіб), подає звіти щодо нарахованих сум єдиного внеску, інформація про таку філію, представництво, відділення чи інший відокремлений підрозділ юридичної особи як про роботодавця в результаті інформаційного обміну з реєстру застрахованих осіб надходить до Централізованого банку даних з проблем інвалідності.

На підставі цієї інформації Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю як користувача банку даних центрального рівня визначає роботодавців, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону № 875; в автоматичному режимі формує розрахунки сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, обчислених відповідно до ст. 20 Закону № 875; тощо.

Верховний Суд в постанові від 24 квітня 2025 року у справі № 280/3642/23 навів висновки щодо застосування норм ст. ст. 19 і 20 Закону № 875 з урахуванням змін, внесених Законом № 2682, а саме:

«[…]

27. З метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом (ч. 1 ст. 17 Закону № 875).

28. Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів у разі потреби створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю (ст. 17 Закону № 875).

29. Такі заходи спрямовані на створення можливостей для інтеграції та економічної незалежності осіб з інвалідністю. Підприємства та організації також повинні активно співпрацювати з державною службою зайнятості, надаючи необхідні дані та сприяючи реалізації індивідуальних програм реабілітації, щоб забезпечити не лише формальне виконання законодавчих вимог, а й реальну підтримку інклюзивного працевлаштування.

30. Ст. ст. 18 та 19 Закону № 875 встановлюється обов`язок підприємств, установ та організацій створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, визначення нормативу таких місць, порядок їх розрахунку, забезпечення умов праці та відповідальність за невиконання цього нормативу.

31. Ч. 3 ст. 18 Закону № 875 (тут і далі у редакції Закону № 2682) визначає, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для таких осіб умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

32. У ст. 19 Закону № 875 передбачено обов`язковий для підприємств, установ та організацій норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, порядок його розрахунку, контроль за виконанням, відповідальність за його недотримання та процедуру інформування і перевірки.

33. Для забезпечення виконання цих зобов`язань установлюється норматив робочих місць для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотків від середньооблікової чисельності штатних працівників за рік, а для підприємств, де працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця (ч. 1 ст. 19 Закону № 875).

[…]

38. Якщо середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 зазначеного Закону, підприємства, установи, організації, […], фізичні особи, які використовують найману працю, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю (ч. 1 ст. 20 Закону № 875).

39. Тобто санкції обчислюються як певна сума за кожне непрацевлаштоване місце в межах нормативу (залежно від розміру середньої заробітної плати).

[…]

49. Дані про середньооблікову кількість штатних працівників формуються на основі звітності роботодавців, а Пенсійний фонд України відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону № 875 (у редакції, чинній до 21 липня 2023 року) надає Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю інформацію:

- про створення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю;

- необхідну для обчислення кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті.

50. Отримана від Пенсійного фонду України інформація, яка містить ознаки порушень законодавства про створення робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, є підставою для проведення перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю (ч. 7 ст. 19 Закону № 875).

51. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, здійснює перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі шляхом його зарахування (ч. 9 ст. 19 Закону № 875 відповідно до нумерації Закону в редакції, чинній до 21 липня 2023 року).

[…]

53. Ч. 11 ст. 19 Закону № 875 (відповідно до нумерації Закону в редакції, чинній до 21 липня 2023 року), визначає, що Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю щороку до 10 березня в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності здійснює визначення підприємств, установ та організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць, визначеного згідно з ч. 1 цієї статті, та надсилає їм розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, обчислених відповідно до ст. 20 цього Закону.

54. Розрахунок надсилається у формі електронного документа через електронні кабінети підприємств, установ та організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України у формі та порядку, визначених Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю спільно з Пенсійним фондом України (ч. 20 ст. 19 Закону № 875 відповідно до нумерації Закону в редакції, чинній до 21 липня 2023 року).

55. Порядок контролю за виконанням нормативу робочих місць та перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, зокрема шляхом його зарахування, затверджений Постановою КМ України № 70 (у редакції, чинній до 09 червня 2023 року), визначає механізм проведення Держпраці, її територіальними органами планових та позапланових перевірок підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб, щодо дотримання ними вимог ст. ст. 19 і 20 Закону № 875.

56. Факт невиконання суб`єктом господарювання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, встановлений під час такої перевірки, має наслідком вжиття Держпраці заходів щодо притягнення винних посадових осіб до адміністративної відповідальності (п. 16 зазначеного Порядку).

57. Таким чином, перевірки на основі інформації від Пенсійного фонду України, передбачені ч. ч. 7 та 9 ст. 19 Закону № 875, є заходом проактивного контролю, який проводить Держпраці для виявлення порушень у дотриманні нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

58. З 06 листопада 2022 року, з набранням чинності Законом № 2682, Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю отримав повноваження застосовувати адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю […] на основі автоматизованого аналізу даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності, без необхідності проведення позапланових перевірок Держпраці, що робить правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21 листопада 2022 року у справі № 400/3957/21, неактуальною для спірних правовідносин через зміни в правовому регулюванні.

59. Автоматизоване виявлення Фондом соціального захисту осіб з інвалідності роботодавців-порушників до 10 березня на основі даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності є реактивним заходом контролю, що відбувається після завершення звітного року. За результатами такого заходу Фонд може накласти на роботодавця адміністративно-господарські санкції та пеню відповідно до Порядку № 70.

60. Заходи контролю Держпраці та Фонду у питанні виявлення порушень у дотриманні нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю не підміняють один одного проактивний контроль дає змогу Держпраці оперативно реагувати на потенційні порушення та притягувати посадових осіб до адміністративної відповідальності, а реактивний контроль у випадку встановлення порушення має наслідком для роботодавця сплату відділенню Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю суми адміністративно-господарських санкцій та пені, у разі порушення такої сплати санкції.

[…]

70. Таким чином, з 06 листопада 2022 року Фонд не проводить власних розрахунків, а покладається на дані автоматизованого аналізу Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності, які формуються до 10 березня відповідного року зі звітності роботодавця, Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю лише виявляє роботодавців-порушників нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю та накладає адміністративно-господарські санкції відповідно до формули обрахунку, передбаченої ст. 20 Закону № 875.

71. Згідно зі ст. 6 Закону № 2464, роботодавець (платник єдиного внеску) зобов`язаний подавати достовірну звітність до Пенсійного фонду України, яка включає відомості про працівників, у тому числі осіб з інвалідністю.

72. П. 3 Розділу IV «Дані облікової картки Реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них» Положення № 10-1 визначає, що відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

73. Такі дані автоматично потрапляють до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності.

74. Роботодавець, що виявив помилку в поданій звітності, має право подати уточнюючу звітність до Пенсійного фонду України відповідно до Положення № 10-1. Проте, якщо роботодавець подав звітність з неправильною середньообліковою чисельністю штатних працівників або не вказав у звітності працівника з інвалідністю (через помилку чи незнання про наявність у працівника статусу інвалідності) та не уточнив звітність до 10 березня, Фонд має всі підстави вважати, що норматив не виконано, і накласти санкції відповідно до ст. 20 Закону № 875.

75. Верховний Суд підкреслює, що з набранням чинності Законом № 2682 (з 06 листопада 2022 року) Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю здійснює визначення факту невиконання нормативу робочих місць та розрахунок адміністративно-господарських санкцій в автоматизованому режимі, виключно на підставі даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності, зафіксованих станом на контрольну дату до 10 березня року, наступного за звітним.

76. Відповідальність за повноту, достовірність і своєчасність подання інформації до зазначених реєстрів покладається на роботодавця як джерело такої інформації. Несвоєчасне виправлення помилок у звітності до настання контрольної дати є ризиком роботодавця і не звільняє його від сплати адміністративно-господарської санкції, передбаченої ст. 20 Закону № 875, навіть якщо фактичні обставини не відповідали поданій звітності.

77. Під час судового розгляду суд може врахувати, чи вживав роботодавець заходів для виправлення звітності до моменту накладення санкцій, а не переглядати результат автоматизованого аналізу даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності.

78. Таким чином, обов`язок роботодавця відповідати за достовірність звітності є ключовим у контексті виконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю. Для уникнення санкцій або успішного їх оскарження роботодавець має забезпечити точність і своєчасність звітності, а в разі помилок оперативно їх виправити та надати докази виконання нормативу.

[…]

81. Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України від 17 лютого 2022 року № 2073-IX «Про адміністративну процедуру» (набрав чинності 15 грудня 2023 року; далі Закон № 2073) адміністративний орган не може вимагати від особи надання документів та відомостей, що перебувають у володінні адміністративного органу або іншого органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи або організації, що належить до сфери управління такого органу.

82. Ч. 2 ст. 53 Закону № 2073 визначає, що засобами доказування в адміністративному провадженні можуть бути, зокрема, дані відповідних національних електронних інформаційних ресурсів (п. 3); результати обробки (перевірки) даних в автоматичному режимі (п. 4).

83. Ст. 62 Закону № 2073 передбачає, що у випадках та порядку, визначених законом, адміністративне провадження повністю або частково здійснюється адміністративним органом в автоматичному режимі (за допомогою програмних засобів, без втручання людини). Адміністративний орган зобов`язаний вживати заходів для розгляду справ в автоматичному режимі. Адміністративний орган несе відповідальність за адміністративні акти, прийняті в автоматичному режимі.

84. У силу положень ст. ст. 74, 75, 76 КАС докази оцінюються судом за їхньою достовірністю, допустимістю та достатністю.

85. Використання даних національних електронних інформаційних ресурсів та результатів їхньої автоматичної обробки як засобів доказування узгоджується з принципом об`єктивності судового розгляду.

86. Суди попередніх інстанцій не оцінювали дії ПрАТ «Запорізький завод важкого кранобудування» щодо забезпечення достовірності та своєчасності звітності, чи вживав роботодавець заходів для виправлення помилок у звітності до моменту накладення адміністративно-господарських санкцій Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю; фактичне виконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю […].

87. Суди могли визнати дії Фонду неправомірними з підстав порушення процедури накладення адміністративно-господарської санкції неналежного повідомлення про санкції через електронний кабінет або невідповідність розрахунку санкцій вимогам ст. 20 Закону № 875.

88. Проте у справі, що розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій не надали оцінку доводам відповідача щодо дотримання позивачем встановленої законодавством процедури визначення та повідомлення про нарахування адміністративно-господарських санкцій та пені (зокрема, щодо строків, форми та змісту розрахунку, визначених Порядком № 70 та Порядком № 14-1), та не встановили, чи мали місце зазначені порушення, і як вони впливають на правомірність стягнення відповідних сум.

[…]».

З огляду на встановлені фактичні обставини та правове регулювання спірних правовідносин з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 24 квітня 2025 року у справі № 280/3642/23, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Донецького ОВ ФСЗОІ.

Дійсно, СО «Енерготорг» є філією ПАТ «Донбасенерго» і не має статусу юридичної особи.

Разом з цим СО «Енерготорг» має окремий баланс і самостійно веде розрахунки із застрахованими особами, про що свідчать п. п. 16, 18 Положення про неї.

СО «Енерготорг» є роботодавцем, страхувальником, платником єдиного внеску та включена до Реєстру страхувальників (перебуває на обліку з 02 грудня 2002 року за реєстраційним номером ).

Відтак, СО «Енерготорг» як роботодавець має виконувати норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, а у разі його невиконання нести відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій, про що свідчить зміст ст. ст. 18, 19, 20 Закону № 875 в системному тлумаченні з ч. 2 ст. 1 цього Закону.

Як роботодавець, страхувальник та платник єдиного внеску СО «Енерготорг» самостійно подає звітність відповідно до Закону № 2464 та є відповідальною за її достовірність.

Впродовж 2023 року СО «Енерготорг» подавала звітність відповідно до Закону № 2464, дані з якої надходили в реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а в подальшому в результаті інформаційного обміну між Пенсійним фондом України та Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю до Централізованого банку даних проблем з інвалідністю.

Згідно зі звітністю, поданою СО «Енерготорг», середньооблікова кількість її штатних працівників у звітному періоді (2023 рік) становила 27 осіб.

Як наслідок, в силу положень ч. 1 ст. 19 Закону № 875 в 2023 році СО «Енерготорг» як роботодавець мала виконати норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4% середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, що становить 1 робоче місце.

Однак СО «Енерготорг» цього обов`язку не виконала, що підтверджено даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних проблем з інвалідністю.

При цьому дані цих державних інформаційних ресурсів є належним та допустимим доказом стосовно предмету доказування.

Невиконання СО «Енерготорг» як роботодавцем нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в 2023 році є підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій відповідно до ст. ст. 19, 20 Закону № 875.

Діючи на підставі та з дотриманням вимог ст. ст. 19, 20 Закону № 875, Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних проблем з інвалідністю визначив СО «Енерготорг» як роботодавця, який не забезпечив виконання у 2023 році нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснив розрахунок адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті, та надіслав його у формі електронного документа через електронний кабінет СО «Енерготорг» на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України, що підтверджено розрахунком та квитанцією про його доставку.

Оскільки СО «Енерготорг» не сплатило адміністративно-господарські санкції, Донецьке ОВ ФСЗОІ правомірно здійснило розрахунок пені з дотриманням вимог ст. 20 Закону № 875.

Отже, обґрунтованими є доводи позивача про те, що за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році СО «Енерготорг» має сплати адміністративно-господарські санкції в сумі 36 621,73 грн та пеню за порушення термінів їх сплати в сумі 249,05 грн.

Разом з цим при визначенні належного відповідача у цій справі, суд виходить з такого.

Ст. 43 КАС визначено поняття адміністративної процесуальної правосуб`єктності.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 43 КАС здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій.

Згідно з ч. 3 ст. 43 КАС здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Аналіз положень ст. 43 КАС зумовлює висновок, що філії, інші відокремлені підрозділи юридичних осіб, створених за законодавством України, (не суб`єкти владних повноважень) не наділені адміністративною процесуальною правосуб`єктністю.

Відтак, СО «Енерготорг» не наділена адміністративною процесуальною правосуб`єктністю і не може бути відповідачем в адміністративній справі за позовом суб`єкта владних повноважень.

Як наслідок, належним відповідачем за позовними вимогами Донецького ОВ ФСЗОІ є ПАТ «Донбасенерго» як юридична особа, філією якої є СО «Енерготорг».

З огляду на викладене суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ПАТ «Донбасенерго» як юридичної особи до державного бюджету України адміністративно-господарських санкцій за невиконання його філією СО «Енерготорг» нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році в сумі 36 621,73 грн та пені за порушення термінів їх сплати в сумі 249,05 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач по суті наводить лише один аргумент, який зводиться до того, що СО «Енерготорг» є філією ПАТ «Донбасенерго» без статусу юридичної особи, а тому не належить до суб`єктів, на яких покладається обов`язок щодо виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, і до яких можуть бути застосовані адміністративно-господарські санкції за невиконання цього нормативу.

Суд відхиляє цей аргумент, виходячи з міркувань, що наведені нижче.

Ч. 2 ст. 1 Закону № 875 (в його первинній редакції від 21 березня 1991 року) передбачала, що республіканські і місцеві органи влади та управління, підприємства, установи і організації (незалежно від форм власності і господарювання) залучають представників громадських організацій інвалідів до підготовки рішень, що стосуються інтересів інвалідів.

Ч. 3 ст. 18 Закону № 875 (в первинній редакції) було установлено, що підприємства (об`єднання), установи і організації (незалежно від форм власності і господарювання), які використовують найману працю інвалідів, зобов`язані створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 875 (в первинній редакції) місцеві Ради народних депутатів спільно з підприємствами (об`єднаннями), установами і організаціями, органами Міністерства праці Української РСР, Міністерства соціального забезпечення Української РСР, громадськими організаціями інвалідів бронюють робочі місця, призначені для працевлаштування інвалідів.

Згідно зі ст. 20 Закону № 875 (в первинній редакції) підприємства (об`єднання), установи і організації, які не забезпечують установлених нормативів робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, відраховують у фонд Української РСР соціального захисту інвалідів кошти для створення таких робочих місць. Розмір відрахування визначається середньостатистичною вартістю робочого місця.».

06 жовтня 2005 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2960-ІV «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо професійної та трудової реабілітації інвалідів» (далі Закон № 2960).

На підставі Закону № 2960 ч. 2 ст. 1 Закону № 875 викладена в такій редакції:

«Центральні і місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації (незалежно від форм власності і господарювання, виду діяльності і галузевої належності), їх філії, відділення, представництва, що ведуть окремий облік результатів фінансової та господарської діяльності, банки та інші фінансові установи, фізичні особи, які використовують найману працю, а також представництва іноземних юридичних осіб (у тому числі міжнародних організацій), які використовують працю найманих працівників громадян України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, залучають представників громадських організацій інвалідів до підготовки рішень, що стосуються інтересів інвалідів».

Ст. 19 Закону № 875 в редакції Закону № 2960 передбачала:

«Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

[…].».

Ст. 20 Закону № 875 в редакції Закону № 2960 установлено:

«Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

[…]».

Як свідчить Пояснювальна записка до проекту Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України стосовно вирішення проблем професійної і трудової реабілітації інвалідів», який в подальшому став Законом № 2960, прийняття цього законопроекту мало на меті подальше вдосконалення законодавства і, в першу чергу, врегулювання питань щодо встановлення нормативів робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів, також й для суб`єктів підприємницької діяльності фізичних осіб, які використовують найману працю, та іноземних підприємств, установ, організацій (в тому числі міжнародних), філій, представництв, консульств, які використовують працю найманих працівників, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Для цього законопроектом запропоновано у Законі № 875 встановити нормативи робочих місць для працевлаштування інвалідів також й суб`єктам підприємницької діяльності фізичним особам, які використовують найману працю, та іноземним підприємствам, установам, організаціям (в тому числі міжнародним), філіям, представництвам, консульствам, які використовують працю найманих працівників, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; зобов`язати центральні і місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, підприємства (об`єднання), установи і організації, суб`єкти підприємницької діяльності фізичних осіб, які використовують найману працю, а також іноземні підприємства, установи, організації (в тому числі міжнародні), філії, представництва, консульства, які використовують працю найманих працівників, на яких працює 15 і більше чоловік, проходити реєстрацію у відповідних відділеннях Фонду за своїм місцезнаходженням і подавати щороку цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Проектом Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України стосовно вирішення проблем професійної і трудової реабілітації інвалідів», з-поміж іншого, запропоновано:

ч. 2 ст. 1 Закону № 875 викласти у такій редакції:

«Центральні і місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування (далі державні органи), підприємства (об`єднання), установи і організації (незалежно від форм власності і господарювання, виду діяльності і галузевої належності), суб`єкти підприємницької діяльності фізичні особи, які використовують найману працю, (далі підприємства), а також іноземні підприємства, установи, організації (в тому числі міжнародні), філії, представництва або консульства, які використовують працю найманих працівників, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, (далі установи) залучають представників громадських організацій інвалідів до підготовки рішень, що стосуються інтересів інвалідів»;

ст. 19 Закону № 875 викласти у такій редакції:

«Стаття 19. Для державних органів, підприємств, установ встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 15 до 25 чоловік у кількості одного робочого місця.

[…]

Державні органи, підприємства, установи, на яких працює 15 і більше чоловік, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів. Комерційні банки при відкритті відповідних банківських рахунків зобов`язані вимагати інформацію від державних органів, підприємств, установ щодо зазначеної реєстрації.

[…]»;

ст. 20 Закону № 875 викласти у такій редакції:

«Стаття 20. Підприємства, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтю 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

[…]».

Як свідчить Таблиця поправок до проекту Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України стосовно вирішення проблем професійної і трудової реабілітації» (реєстраційний № 4595, друге читання), Кабінет Міністрів України вніс пропозицію в ч. 2 ст. 1 Закону № 875 в запропонованій законопроектом редакції слова «суб`єкти підприємницької діяльності фізичні особи» та «іноземні підприємства, установи, організації (у тому числі міжнародні), філії, представництва або» замінити відповідно словами «їх філії, відділення, представництва, що ведуть окремий облік результатів фінансової та господарської діяльності, фізичні особи-підприємці» та «представництва іноземних юридичних осіб (в тому числі міжнародних організацій), консульства».

Ця пропозиція Кабінету Міністрів України врахована в іншій редакції, як наслідок головний комітет в остаточній редакції законопроекту запропонував ч. 2 ст. 1 Закону № 875 викласти в такій редакції:

«Центральні і місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації (незалежно від форм власності і господарювання, виду діяльності і галузевої належності), їх філії, відділення, представництва, що ведуть окремий облік результатів фінансової та господарської діяльності, банки та інші фінансові установи, фізичні особи, які використовують найману працю, а також представництва іноземних юридичних осіб (у тому числі міжнародних організацій), які використовують працю найманих працівників громадян України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, залучають представників громадських організацій інвалідів до підготовки рішень, що стосуються інтересів інвалідів».

В остаточній редакції законопроекту у ст. ст. 19, 20 Закону № 875 запропоновано використати узагальнення «підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю».

Отже, з 01 січня 2006 року внаслідок набрання чинності Законом № 2960, яким внесені зміни до Закону № 875, розширено коло суб`єктів, для яких встановлений норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, а також запроваджені адміністративно-господарські санкції за його невиконання.

Зокрема, обов`язок щодо виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю поширено на «філії, відділення, представництва, що ведуть окремий облік результатів фінансової та господарської діяльності».

Такий висновок суду ґрунтується на системному тлумаченні норм ч. 2 ст. 1, ст. ст. 19, 20 Закону № 875.

Необхідність тлумачення норм ст. ст. 19 і 20 Закону № 875 у системному зв`язку з ч. 2 ст. 1 цього Закону обумовлена тим, що у тексті цього Закону, в тому числі у ст. ст. 19 і 20, використане узагальнене поняття «підприємства, установи, організації», зміст якого розкриває ч. 2 ст. 1 цього Закону, (незважаючи на те, що вона не містить норм-дефініцій).

Про те, що в тексті Закону № 875 використовується узагальнене поняття «підприємство, установа, організація», зміст якого розкритий в ч. 2 ст. 1 цього Закону, свідчить аналіз роботи суб`єктів законодавчої ініціативи над проектом Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України стосовно вирішення проблем професійної і трудової реабілітації інвалідів», зокрема редакції цього законопроекту підготовлені до першого і другого читання, поправки і пропозиції до нього тощо.

Такий підхід законодавця простежується і при подальших змінах до Закону № 875.

Так, 22 грудня 2011 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 4213-ІV «Про внесення змін до деяких законів України щодо праці інвалідів» (далі Закон № 4213).

На підставі Закону № 4213 ч. 2 ст. 1 Закону № 875 викладена в такій редакції:

«Центральні і місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації (незалежно від форми власності і господарювання, виду діяльності і галузевої належності), їх філії, відділення, представництва, що ведуть окремий облік результатів фінансової та господарської діяльності, банки та інші фінансові установи, а також представництва іноземних юридичних осіб (у тому числі міжнародних організацій), які використовують працю найманих працівників громадян України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі підприємства, установи та організації), фізичні особи, які використовують найману працю, залучають представників громадських організацій інвалідів до підготовки рішень, що стосуються прав та інтересів інвалідів».

Як свідчить Порівняльна таблиця до проекту Закону України про внесення змін до деяких законів України щодо прав інвалідів (реєстраційний № 8315, друге читання), який в подальшому став Законом № 4213, відхилення (часткове врахування) пропозицій та поправок до цього законопроекту обґрунтовано, з-поміж іншого, тим, що «в статтях Закону № 875 використовується узагальнене поняття, визначення якого дано у ст. 1 цього закону».

При цьому пропозиція використати в ч. 2 ст. 1 Закону № 875 узагальнення «(далі юридичні особи)» врахована частково як узагальнення «(далі підприємства, установи та організації)» з обґрунтуванням «що по тексту Закону № 875 не всюди можливо та доцільно застосовувати термін юридичні особи».

З наведених вище мотивів суд погоджується з доводами позивача про те, що у ст. ст. 19 і 20 Закону № 875 використане узагальнене поняття «підприємства, установи та організації», зміст якого розкрито у ч. 2 ст. 1 цього Закону.

Відтак, філії, відділення, представництва, що ведуть окремий облік результатів фінансової та господарської діяльності, які використовують найману працю, охоплюються узагальненим поняттям «підприємства, установи та організації», використаним у Законі № 875, а тому в силу положень ст. 19 цього Закону мають виконувати норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, а у разі його невиконання сплачувати адміністративно-господарські санкції відповідно до ст. 20 цього Закону.

Посилання відповідача на лист Фонду соціального захисту інвалідів від 14 серпня 2007 року № 1/6-367 не спростовує наведеного вище висновку суду з огляду на таке.

Фонд соціального захисту інвалідів в листі від 14 серпня 2007 року № 1/6-367 з приводу розподілу обов`язків між головним підприємством та його відокремленими підрозділами по виконанню 4% нормативу створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю з покликанням на норми ст. ст. 80, 95, ч. ч. 1, 2 ст. 96 ЦК, ч. 4 ст. 64 ГК навів такі свої висновки:

по-перше, юридична особа (головне підприємство) як відповідач в суді, в тому числі і за свої відокремлені підрозділи, самостійно вирішує питання щодо виконання 4% нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів на головному підприємстві, в т. ч. і на своїх відокремлених підрозділах, або приймає рішення про виконання альтернативного зобов`язання - перерахування адміністративно-господарських санкцій в Державний бюджет України;

по-друге, враховуючи те, що головне підприємство (юридична особа) може через статут (положення) та довіреність безпосередньо впливати на свої відокремлені підрозділи, то головне підприємство може самостійно прийняти рішення щодо виконання 4% нормативу або за рахунок головного підприємства, або за рахунок тільки відокремлених підрозділів, або за рахунок як головного підприємства так і за рахунок відокремлених підрозділів пропорціонально працюючим на них працівникам.

Разом з цим, Верховний Суд в постанові 18 липня 2019 року у справі № 826/2426/16 вказав на те, що листи це службова кореспонденція, вони не є нормативно-правовими актами, можуть носити лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не повинні містити нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер. Такі правові норми мають бути викладені виключно у нормативно-правовому акті, затвердженому відповідним розпорядчим документом уповноваженого відповідно до законодавства суб`єкта нормотворення, погодженому із заінтересованими органами та зареєстрованому в органах юстиції в порядку, встановленому законодавством про державну реєстрацію нормативно-правових актів.

Лист Фонду соціального захисту інвалідів від 14 серпня 2007 року № 1/6-367 не є джерелом права в розумінні ст. 7 КАС і не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

До того ж суд не вбачає суперечностей між висновком про те, що філії, відділення, представництва, що ведуть окремий облік результатів фінансової та господарської діяльності, мають виконувати норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, а у разі його невиконання сплачувати адміністративно-господарські санкції, та роз`ясненнями, наведеними у листі від 14 серпня 2007 року № 1/6-367, через різний підхід законодавця до визначення обов`язків філії, відділення, представництва, які ведуть окремий облік результатів фінансової та господарської діяльності, та філії, відділення, представництва, які не ведуть окремого обліку результатів фінансової та господарської діяльності і не мають статусу роботодавця.

Твердження відповідача про те, що «структурний підрозділ не є суб`єктом господарювання в розумінні ГК, що виключає його із кола роботодавців, що сплачують єдиний внесок, оскільки роботодавцем в розумінні Закону № 2464 є саме юридична особа в цілому», спростовується нормою п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464, якою прямо передбачено, що платниками єдиного внеску є р о б о т о д а в ц і: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі ф і л і ї, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, я к і мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

З приводу посилання відповідача на підзаконні нормативно-правові акти, у яких використовується термін роботодавець у значенні, наведеному в Законі України від 22 червня 2012 року № 5026-VІ «Про організації роботодавців, їх об`єднання, прав і гарантії діяльності» (далі Закон № 5026), або узагальнення «юридична особа» суд зазначає наступне.

Порядок реєстрації підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, що використовують найману працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70 «Деякі питання реалізації норм Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та «Про зайнятість населення» (далі Порядок реєстрації № 70), (втратив чинність 09 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 02 червня 2023 року № 553 «Деякі питання організації працевлаштування осіб з інвалідністю» (далі Постанова КМУ № 553), визначав процедуру реєстрації «підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб (далі роботодавці)», у відділеннях Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю […].

П. 2 Порядку реєстрації № 70 було передбачено, що роботодавці реєструються у відділеннях Фонду за місцем їх державної реєстрації як юридичних осіб або фізичних осіб-підприємців.

Абз. абз. 1, 5 п. 3 Порядку реєстрації № 70 було передбачено, що для реєстрації роботодавці подають […] відділенню Фонду відповідну заяву […].

Роботодавці, які мають відокремлені підрозділи, разом із заявою і копією довідки подають (надсилають) відомості про такі підрозділи за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70 «Деякі питання реалізації норм Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та «Про зайнятість населення» (далі Порядок подання звітів № 70) (втратив чинність 09 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 02 червня 2023 року № 553 «Деякі питання організації працевлаштування осіб з інвалідністю» (далі Постанова КМУ № 553), визначав процедуру подання «підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб (далі роботодавці)», звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі відділення Фонду) та інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування осіб з інвалідністю базовому центру зайнятості.

Абз. 1 п. 3 Порядку подання звітів № 70 було установлено, що роботодавець, який має відокремлені підрозділи, подає звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю, підготовлений з урахуванням даних цих підрозділів. У разі зміни їх кількості роботодавець разом із звітом про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю подає відомості про такі підрозділи за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Згідно з п. 1 Інструкції про заповнення форми звітності № 10-ПОІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю», затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України від 27 серпня 2020 року № 591, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13 жовтня 2020 року за № 1007/35290, фору звітності № 10-ПОІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю» (далі звіт) заповнюють державною мовою «підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, що використовують найману працю, в яких за основним місцем обліку працює вісім і більше осіб (далі роботодавці)».

Порядок сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, затверджений Постановою КМУ № 70, (далі Порядок сплати АГС та пені № 70) визначає процедуру сплати «підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб (далі роботодавці)», суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (далі сума адміністративно-господарських санкцій).

Отже, порядки, затверджені Постановою КМУ № 70, визначають відповідні обов`язки і процедури для «підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб (далі роботодавці)», саме таке формулювання використане Урядом.

Разом з цим, виходячи з того, що ці порядки є підзаконними нормативно-правовими актами, які прийняті (затверджені) Кабінетом Міністрів України відповідно до ст. ст. 19 і 20 Закону № 875, поняття «підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб (далі роботодавці)» необхідно тлумачити з урахуванням норм ч. 2 ст. 1 Закону № 875, відповідно до якого узагальнення «підприємства, установи, організації» охоплює також «філії, відділення, представництва, що ведуть окремий облік результатів фінансової та господарської діяльності».

До того ж відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 875 законодавство про соціальну захищеність осіб з інвалідністю в Україні складається з цього закону та інших актів законодавства, що видаються відповідно до нього.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Закону № 875 порядок сплати адміністративно-господарських санкцій і пені до відділень Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, їх акумуляції, облік та контролю за їх використанням, а також з урахуванням пропозицій всеукраїнських громадських об`єднань осіб з інвалідністю використання цих коштів встановлюється з а к о н о м.

При цьому за приписами ч. 3 ст. 7 КАС у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору.

Відповідно до п. 1 Порядку надання службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 червня 2023 року № 553 відповідно до ст. 18 Закону № 875, (далі Порядок № 553) цим Порядком визначено механізм надання «підприємством, установою, організацією, фізичною особою, яка використовує найману працю (далі роботодавець)», філії міжрегіонального/регіонального центру зайнятості (міському, районному, міськрайонному центру зайнятості - до дати припинення їх діяльності) (далі центр зайнятості) інформації, необхідної для організації працевлаштування осіб з інвалідністю.

Тобто в Порядку № 553 Уряд використав те саме формулювання «підприємством, установою, організацією, фізичною особою, яка використовує найману працю (далі роботодавець)», яке, як було вказано вище, необхідно тлумачити з урахуванням норми ч. 2 ст. 1 Закону № 875.

Наказом Міністерства економіки України від 12 квітня 2022 року № 827-22 «Про затвердження форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 травня 2022 року за № 565/37901, (далі Наказ № 827-22) затверджені Форма звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу числу (вакансії)» та Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу числу (вакансії)».

Наказ № 827-22 виданий відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України від 05 липня 2012 року № 5067-VІ «Про зайнятість населення» (далі Закон № 5067).

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону № 5067 терміни «роботодавці», […] вживаються у цьому Законі у значеннях, наведених у законах України «Про організації роботодавців, їх об`єднання, права і гарантії їх діяльності», […].

За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 1 Закону № 5026, роботодавець юридична особа (підприємство, установа, організація) або фізична особа-підприємець, яка в межах трудових відносин використовує найману працю фізичних осіб.

Разом з Закон № 5067 визначає правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їх прав на соціальний захист від безробіття.

Однак Закон № 5067 не встановлює норматив робочих місць для осіб з інвалідністю, а також адміністративно-господарські санкції за невиконання такого нормативу.

Більш того, ч. 2 ст. 14 Закону № 5067, (ст. 14 визначає категорії громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню), було передбачено, що для працевлаштування зазначених у ч. 1 цієї статті громадян (крім осіб з інвалідністю, які не досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», норматив працевлаштування на роботу яких встановлюється згідно із Законом № 875 та осіб, зазначених у п. 9 ч. 1 цієї статті) підприємствам, установам та організаціям з чисельністю штатних працівників понад 20 осіб встановлюється квота у розмірі 5 відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників за попередній календарний рік.

В подальшому на підставі Закону України від 21 вересня 2022 року № 2622-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування служби зайнятості, соціального страхування на випадок безробіття, сприяння продуктивній зайнятості населення, у тому числі молоді, та впровадження нових активних програм ринку праці», який набрав чинності 29 жовтня 2022, ч. 2 ст. 14 Закону № 5067 взагалі була виключена.

Згідно з п. 1.2 Порядку подання форми звітності № 3-ПН у цьому Порядку термін «роботодавець» вживається у значенні, наведеному в Законі № 5026.

Відповідно до п. 1.4 Порядку подання форми звітності № 3-ПН форма № 3-ПН подається юридичними особами, фізичними особами-підприємцями, які в межах трудових відносин використовують найману працю фізичних осіб (далі роботодавець), за наявності попиту на робочу силу (вакансії).

Відтак, те, що в Законі № 5067 та в Порядку подання форми звітності № 3-ПН термін «роботодавці» вживається у значенні, наведеному у Законі № 5026, не дає підстав для висновку, що використане в Законі № 875 узагальнення «підприємства, установи та організації» охоплює виключено юридичних осіб і не включає філії, відділення, представництва, що ведуть окремий облік результатів фінансової та господарської діяльності.

З приводу посилання відповідача на норми ЦК і ГК суд зазначає наступне.

Господарські санкції як правовий засіб відповідальності у сфері господарювання визначає ст. 217 ГК.

Згідно з ч. 1 ст. 217 ГК господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Відповідно до ч. 3 ст. 217 ГК крім зазначених у ч. 2 цієї статті господарських санкцій, до суб`єктів господарювання за порушення ними правил здійснення господарської діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції.

Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин, а адміністративно-господарські санкції уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування (ч. 4 ст. 217 ГК).

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Ч. 2 ст. 218 ГК установлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. […]

Згідно з ч. 1 ст. 238 ГК за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами (ч. 2 ст. 238 ГК).

Поняття суб`єкта господарювання наведено у ст. 55 ГК.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 ГК суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно з ч. 2 ст. 55 ГК суб`єктами господарювання є:

1) господарські організації юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Суб`єкти господарювання, зазначені у пункті першому частини другої цієї статті, мають право відкривати свої філії, представництва, інші відокремлені підрозділи без створення юридичної особи (ч. 6 ст. 55 ГК).

Разом з цим спеціальним законом, який встановлює норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, коло суб`єктів, для яких такий норматив встановлений, а також відповідальність за невиконання цього нормативу у вигляді адміністративно-господарських санкцій, є не ГК, а Закон № 875.

При цьому необхідно відзначити, що з огляду на необхідність системного тлумачення норм ч. 2 ст. 1 та ст. ст. 19, 20 Закону № 875, коло роботодавців суб`єктів, для яких встановлений норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, є ширшим за поняття «суб`єкт господарювання» в розумінні ГК, (до таких роботодавців, крім філій, відділень, представництв юридичних осіб, створених за законодавством України, що ведуть окремий облік результатів фінансової та господарської діяльності, віднесені також фізичні особи, які використовують найману працю; представництва іноземних юридичних осіб (у тому числі міжнародних організацій), які використовують найману працю).

З приводу твердження відповідача про те, що середньооблікова чисельність штатних працівників особового складу визначається для підприємств (юридичних осіб), суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Інструкція зі статистики кількості працівників затверджена наказом Державного комітету статистики України від 28 вересня 2005 року № 286, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 листопада 2005 року за № 1442/11722, (далі Інструкція № 286).

Відповідно до абз. абз. 1-2 п. 1 Інструкції № 286 Інструкція містить основні методологічні положення щодо визначення показників кількості працівників у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об`єктивної статистичної інформації щодо зайнятості працівників та розмірів їхньої оплати праці.

Дія Інструкції поширюється на всіх юридичних осіб, їхні ф і л і ї, представництва та інші відокремлені підрозділи (далі підприємства), а також на фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю.

П. 1.2 Інструкції № 286 установлено, що юридична особа подає форми державних статистичних спостережень за місцезнаходженням, включаючи дані щодо відокремлених та структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць тощо), які розташовані на одній з нею території (місто, район).

Відокремлені підрозділи, розташовані на іншій адміністративній території (місто, район), ніж їхнє головне підприємство, подають форми державних статистичних спостережень з праці безпосередньо органу державної статистики за місцезнаходженням: районному (міському) або головним управлінням статистики в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві, Управлінню статистики в м. Севастополі за їхньою вказівкою.

Якщо відокремлені підрозділи не ведуть первинного обліку щодо робочого часу та нарахувань заробітної плати працівників, звіти за них складає юридична особа (головне підприємство) і надає органу державної статистики за місцезнаходженням несамостійного підрозділу.

Якщо підприємство має структурні підрозділи, що розташовані на іншій адміністративній території (місто, район) або займаються іншими видами діяльності, ніж саме підприємство, та складають значну питому вагу (не менше 30%) у загальній кількості працівників, підприємство подає органу державної статистики за своїм місцезнаходженням форми державних статистичних спостережень з праці щодо структурних підрозділів із зазначенням їхньої території розташування та виду економічної діяльності.

Відповідно до п. 1.8 Інструкції № 286 у формах державних статистичних спостережень містяться різні показники кількості працівників, які відрізняються методом розрахунку та метою їхнього використання.

Показник середньооблікової кількості штатних працівників використовується для визначення кількості зайнятих працівників за сферами економічної діяльності та ведення спостереження за змінами мобільності робочої сили. Суть його визначення полягає у тому, що зайнятий працівник враховується тільки один раз (за місцем основної роботи), незалежно від терміну трудового договору та тривалості робочого часу.

Згідно з п. 1.9 Інструкції № 286 показники кількості працівників у формах державних статистичних спостережень відображаються у цілих одиницях.

Відповідно до п. 1.10 Інструкції № 286 форми державних статистичних спостережень складаються точно за встановлений календарний звітний період: місяць, квартал, період з початку року або рік. Місячний звіт складається за період з першого до останнього (включно) числа звітного місяця, квартальний звіт за період з 1 січня до останнього (включно) числа третього місяця звітного кварталу, річний за період з 1 січня по 31 грудня.

П. 1.11 Інструкції № 286 визначено, що у разі виявлення викривлень у формах державних статистичних спостережень з праці виправлення даних підприємствами проводяться у звітах за період (місяць, період з початку року, рік), у якому були допущені помилки, а також в усіх наступних звітах.

Порядок розрахунку середньооблікової кількості штатних працівників визначений нормами п. 3.2 Інструкції № 286.

З огляду на те, що використаний в Інструкції № 826 термін «підприємство» охоплює також філії, представництва та інші відокремлені підрозділи, суд відхиляє заперечення відповідача, які ґрунтуються на тому, що середньооблікова кількість штатних працівників визначається для підприємства як юридичної особи.

Також суд відхиляє заперечення відповідача, які полягають у тому, що згідно з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 21 листопада 2022 року у справі № 400/3957/21, обставини порушення роботодавцем нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю можуть бути встановлені лише за наслідками проведення органами Держпраці планових або позапланових перевірок, оскільки з 06 листопада 2022 року, з набранням чинності Законом № 2682, Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю отримав повноваження застосовувати адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю на основі автоматизованого аналізу даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності, без необхідності проведення позапланових перевірок Держпраці, що робить правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21 листопада 2022 року у справі № 400/3957/21, неактуальною для спірних правовідносин через зміни в правовому регулюванні.

Підсумовуючи викладене вище, суд зазначає, що позивач довів належними доказами факт невиконання СО «Енерготорг» як роботодавцем нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році, що є підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій та нарахування пені за порушення термінів їх сплати.

Заперечення відповідача, які зводяться до того, що СО «Енерготорг» не має виконувати норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, судом відхилені; докази, які б свідчили про те, що СО «Енерготорг» створило 1 робоче місце для працевлаштування осіб з інвалідністю і виконало норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році, суду не надані.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд надав оцінку основним доводам і запереченням сторін. Решта доводів і заперечень сторін не спростовують висновків суду по суті позовних вимог.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (ідентифікаційний код 13492430, місцезнаходження: 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Серова, буд. 1, фактичне місцезнаходження: 49001, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пл. Троїцька, буд. 5) до публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» (ідентифікаційний код 23343582, місцезнаходження: 84306, Донецька обл., Краматорський р-н, м. Краматорськ, вул. Тихого Олекси, буд. 6) в особі структурної одиниці публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» «Підприємство робочого постачання «Енерготорг» (ідентифікаційний код 00132724, місцезнаходження: 84182, Донецька обл., Краматорський р-н, м. Миколаївка, вул. Січових стрільців, буд. 9) про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативну робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю задовольнити.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» до Державного бюджету України адміністративно-господарські санкції за невиконання структурною одиницею публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» «Підприємство робочого постачання «Енерготорг» нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році в сумі 36 621 (тридцять шість тисяч шістсот двадцять одна) гривня 73 копійки та пені за порушення термінів їх сплати в сумі 249 (двісті сорок дев`ять) гривень 05 копійок на розрахунковий рахунок UA0005630, Донецьке ГУК/Краматорська МТГ/50070000, ЄДРПОУ ГУ ДКСУ 37967785, МФО 899998, код платежу 50070000, ЄДРПОУ відділення Фонду (стягувача) 13492430.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

5. Повне судове рішення складено 18 серпня 2025 року.

Суддя Т.О. Кравченко