Справа № 729/868/25
Суддя: Кузюра В. О.
Дата ухвалення: 2025-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 729/868/25
2-а/729/19/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2025 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Кузюри В.О.

з участю секретаря судових засідань Ященко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бобровиця за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора ВП № 4 (м. Носівка) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівіській області старшого лейтенанта поліції Самойленка Романа Миколайовича Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про соскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, інспектора ВП № 4 (м. Носівка) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області, старшого лейтенанта поліції Самойленка Романа Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі УПП в Чернігівській області. Позивач просить задовольнити позов, визнати дії поліцейського незаконними, визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №4784272 у справі про адміністративне правопорушення від 21.05.2025 року винесеної інспектором ВП № 4 (м. Носівка) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області старшим лейтенантом поліції Самойленком Романом Миколайовичем., провадження по справі закрити та вирішити питання судових витрат які він поніс.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою серії ЕНА №4784272 у справі про адміністративне правопорушення від 21.05.2025 року винесеної інспектором ВП № 4 (м. Носівка) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області старшим лейтенантом поліції Самойленком Романом Миколайовичем., ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 510,00 гривень. У вищевказаній постанові, зазначено, що 21 травня 2025 року о 15 годині 05 хвилин у м. Носівці по вул. Комунальній, 1 водій здійснивши зупинку на проїжджій частині дороги по вулиці Комунальній,1 м. Носівка не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п.п.9.9.а ПДР України чим на переконання відповідача скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП.

Позивач, звертає увагу суду на те, що 21.05.2025 року біля 14 години 45 хвилин він керував транспортним засобом по вул.. Комунальній, у м. Носівка в межах своєї смуги руху на автомобілі марки VOLVO XC90 д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив стоянку транспортного засобу відповідно до п.15.2. ПДР України: «За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху)» в межах населеного пункту (м. Носівка) максимально паралельно тротуару за напрямком руху біля правого краю проїзної частини - якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху та не створювати останнім небезпеку. У цій дорожній ситуації дорожні знаки чи інші обставини, які б забороняли здійснення стоянки автомобіля, були відсутні .У даному випадку не було реальної небезпеки для інших учасників дорожнього руху, місце парковки не заважало руху та було видимим для інших водіїв. Через деякий час, в дзеркалі заднього виду ОСОБА_1 , звернув увагу, що позаду нього під`їхав автомобіль патрульної поліції та увімкнув проблискові маячки червоного кольору. Через декілька хвилин підійшов інспектор ВП № 4 (м. Носівка) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області старший лейтенант поліції Самойленко Роман Миколайович, який повідомив, що нібито відносно нього буде винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 була здійснена вимушена зупинка, та при цьому водій не увімкнув аварійну світлову сигналізацію. Доводи, ОСОБА_1 , що автомобіль був припаркований на проїжджій частині згідно п.15.2 ПДР України та жодним чином не створював перешкоди для руху іншим учасникам дорожнього руху, а не здійснював вимушену зупинку, інспектор Самойленко Р.М. не звертав увагу та повідомив, що буде винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 122 КУпАП. Таким чином, інспектором патрульної поліції незважаючи на пояснення ОСОБА_1 , невірно надано оцінку обставинам, які мали місце 21.05.2025 року та винесено оскаржувану постанову, якою на ОСОБА_1 незаконно накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 гривень. Позивач, вважає, що інспектором було перевищено свої службові повноваження, невірно визначено підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та позбавлено ОСОБА_1 можливості скористатися своїми правами в повній мірі, оскільки всі його клопотання були безпідставно відхилені та проігноровано, тому вважає постанову ЕНА №4784272 від 21.05.25 року необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з неповними з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків інспектора фактичним обставинам справи.

Працівник патрульної поліції при винесені оскаржуваної постанови не з`ясував всіх обставин справи, та виніс постанову в супереч вимогам п.п.9.9а ПДР України, адже позивач не зобов`язаний був увімкнути аварійну світлову сигналізацію, адже він припаркував автомобіль відповідно до п.15.2. ПДР України, після чого через деякий час до нього підійшли працівники патрульної поліції, що підтверджується відеозаписом із штатного відеореєстратора установленого в ТЗ, яким керував Позивач, отже, позивач сам здійснив стоянку автомобіля, за довго до приїзду автомобіля патрульної поліції, а не здійснив вимушену зупинку на дорозі.

Диспозицією ст. 122 КУпАП ч. 2 встановлена відповідальність, зокрема, за користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами саме при початку руху або зміні його напрямку, а отже правопорушенням вважається не будь-які порушення правил користування попереджувальними сигналами, а лише ті, які вчинені при початку руху чи зміні його напрямку. Не виконання вимоги п.9.9 «а» ПДР призводить до притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.125 КУпАП, а не за ч.2 ст.122 КУпАП. Таким чином, Позивач, вважає, що порушення вимог п.п. «а» п. 9.9 ПДР України не може бути кваліфіковане за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки в даному випадку відсутній факт порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку. Враховуючи обставини справи та наявні у матеріалах справи докази, Позивач, вважає, що відповідач допустив неправильну кваліфікацію правопорушення, вчиненого позивачем. Помилка правової кваліфікації не є формальними недоліками постанови, а свідчить про притягнення до відповідальності за вчинення іншого правопорушення.

Позивач, вважає дії інспектора ВП № 4 (м. Носівка) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області старшого лейтенанта поліції Самойленка Романа Миколайовича, щодо винесення постанови серії ЕНА №4784272 від 21.05.2025 року про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу 510 гривень незаконними в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою суду від 30.05.2025, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

27.06.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління національної поліції в Чернігівській області в якому просять відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи тим, що під час розгляду матеріалів позивача було повідомлено про причини зупинки транспортного засобу, надано докази скоєного правопорушення, роз`яснено його права, в тому числі порядок оскарження винесеної відносно нього постанови про притягнення до адміністративної відповідальності під відеозапис, який долучений до п.7 оскаржуваної постанови.

Твердження позивача, що він здійснив законну стоянку в м. Носівці по вулиці Комунальній відповідно до п.15.2 ПДР не відповідає не відповідає дотриманню норм ПДР України, з наступнх мотивів. В місті Носівка по вулиці Комунальній встановлений знак 3.34 зупинка заборонена (відео та фото додається) і його дія розповсюджуються до найближчого перехрестя. Поліцейські під час патрулювання виявили факт порушення позивачем правил дорожнього руху. Під час спілкування позивач пояснив поліцейським, що зупинку здійснив, вимушено, відповідно до чого була складена постанова серії ЕНА 4784272 від 21.05.2025, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності саме за не увімкнення світлової аварійної сигналізації під час зупинки працівником поліції, чим порушено вимоги п. 9.9. «а» ПДР України. Підпунктом «а» пункту 9.9 Правил дорожнього руху передбачено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути включена під час вимушеної зупинки транспотного засобу.

Також при винесенні постанови позивач не висловлював жодних заперечень стосовно притягнення його до адміністративної відповідальності. Відповідно до ст. 268 КУпАП позивач не скористався своїм правом заявляти клопотання, давати пояснення та подавати докази, по факту скоєння адміністративного правопорушення, що свідчить про визнання ним своєї вини та згоду з притягненням до адміністративної відповідальності. Також позивач не висловлював скарг на постанову, хоча міг це зробити відповідно до ст. 293 КУпАП, отже скарг на винесення постанови не було.

Разом з тим, ГУНП в Чернігівській області звертає увагу, що ст.134 КАС України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог ч.5 ст.134 КАС України щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Вважають, що прохання позивача стягнути з ГУНП в Чернігівській області витрати на надання професійної правничої допомоги в сумі 7570 грн. є явно безпідставним, а також не відповідає критеріям розумності та не є співмірним із складністю справи та обсягом наданих послуг, які згідно з наданим розрахунком полягають виключно у складенні позовної заяви, зміст якої зводиться до загального трактування норм права та не потребувало багато часу та якихось спеціфічних дій (запитів, обробки документів.... тощо). І відповідно у випадку задоволення позовних вимог просимо зменшити розмір суми за надання правової допомоги виходячи з критеріїв розумності, складності справи та обсягу наданої позивачу правової допомоги.

До відзиву додано диск з відеозаписом вчинення адміністративного правопорушення.

01.07.2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якому він зазначив що наданий відповідачем відзив та обставини зазначені в ньому не підтверджуються відеозаписом доданим до відзиву, відео починається з того, що інспектор вмикає бодікамеру, в момент, коли на капоті патрульного автомобіля вже лежить роздрукована постанова серії ЕНА 4784272 від 21.05.2025, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, яка в подальшому була передана позивачу для проставлення підписів про ознайомлення з вищевказаною постановою про притягнення до адміністративної відповідальності. Щодо зупинки відповідача в зоні дії знаку (3.34 зупинка заборонена)відповідачем не надано доказів притягнення позивача до відповідальності за порушення зупинки автомобіля в зоні дії знаку «3.34 зупинку заборонено». Стосовно посилання Відповідача на зменшення судових витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 7570 грн. Позивач не погоджується. Позивачем разом з позовною заявою було надано докази, які стосуються витрат на правову допомогу, а саме: копія акту про надання правової допомоги та розрахунок гонорару адвоката Мусієнка В.О про гонорар від 28.05.2025 року, копія договору про надання правничої допомоги №17 від 05.09.2023 року, копія ордеру, копія свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю, копія квитанції до прибуткового касового ордеру №28 від 28 травня 2025 року. Витрати Позивача на правову допомогу є розумними та співмірними до обсягу наданих послуг, з урахуванням Рекомендації щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару, затвердженого рішенням ради адвокатів у Чернігівській області №142 від 16 травня 2025 року.

Дослідивши матеріали справи , суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановою серії ЕНА №4784272 у справі про адміністративне правопорушення від 21.05.2025 року винесеної інспектором ВП № 4 (м. Носівка) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області старшим лейтенантом поліції Самойленком Романом Миколайовичем., ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 510,00 гривень.

Відповідно до постанови серії ЕНА №4784272, зазначено, що 21.05.2025 року о 15 год 00 хв., водій ОСОБА_1 здійснив зупинку на проїжджій частині дороги по вул. Комунальній, у м. Носівка не ввімкнувши аварійні вогні, чим порушив п. 9.9 а ПДР України.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Інспектор поліції, вбачаючи у діях ОСОБА_1 ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, притягнув його до адміністративної відповідальності, керуючись ст. 284, 283 КУпАП та застосував до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції цієї норми.

До матеріалів справи додано відеозапис , відповідно до якого зафіксовано , що інспектор ВП № 4 ( м. Носівка) Ніжинського РУП ГНП в Чернігівській області підписує складений ним протокол , вручає його позивачу. На відео не зафіксовано жодних пояснень які давав позивач , в тому числі пояснень , що він здійснив зупинку вимушено. На відео не зафіксовано розміщення автомобіля саме на проїжджій частині дороги . Надане відповідачем відео щодо знаку , який забороняє зупинку в зоні , де здійснив зупинку Шуляк В.М. , свідчить про ту обставину, що він порушив п. 15.10 а ПДР України , що тягне відповідальність за ст.125 КУпАП.

Згідно відеозапису наданого позивачем , до приїзду патрульного автомобіля , автомобіль Шуляка В.М. перебував в статичному положенні , припаркований до краю проїжджої частини дороги в межах смуги руху. Під час стоянки автомобіля інші транспортні засоби безперешкодно здійснювали рух .

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. А саме, відповідно до ч.1 ст.23 ЗУ «Про національну поліцію» поліція вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях, а відповідно до п.8 ч.1 ст.23 ЗУ «Про національну поліцію» у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП вказано, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності і ін.

Проаналізувавши в сукупності здобуті по справі докази, суд приходить до висновку про не доведеність вини ОСОБА_1 відповідачем про порушення ним пункту 9.9 «а» Правил дорожнього руху України, а відтак і вчинення ним адмінправопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУПАП, отже позов підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат понесених позивачем суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч.3 ст.132 КАС України).

Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частинами 1 та 2 ст.16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Судом встановлено, що 05.09.2023 року між адвокатом Мусієнком В.О. та позивачем ОСОБА_1 укладено Договір про надання правової допомоги №17 та акт про надання правничої допомоги від 28.05.205 згідно якого адвокат надав клієнту послуги у виді підтримання інтересів клієнта при подачі позовної заяви до Бобровицького районного суду Чернігівської області, вартість послуг складає 7570,00 грн.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 01.09.2022 у справі № 640/16093/21 зазначив, що суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим,суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову,може обмежити такий розмірз огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Крім того, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 01.02.2023 у справі № 560/12697/21 дійшов до висновку про те, що «…розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Проте, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг».

Визначаючи співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, суд враховує, що: дана справа є справою незначної складності, яка не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів; справа містить незначний обсяг обставин, які відносяться до предмета доказування; розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Таким чином, враховуючи викладене у сукупності, зважаючи на предмет позову, фактичний об`єм виконаної роботи, заперечення представника відповідача, суд вважає розумно обґрунтованими, справедливими та співмірними заявлені витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, які підлягають компенсації позивачу у розмірі 1 000 (однієї тисячі) грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи наведене, та задоволення позову,з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з Департаменту патрульної поліції (ідентифікаційний код юридичної особи40108646) судовий збір на користь держави

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 284 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2 -14, 72-77, 122, 132, 135, 139, 241-255, 286 295 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати дії поліцейського інспектора ВП № 4 (м. Носівка) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області старшого лейтенанта поліції Самойленка Романа Миколайовича, щодо винесення постанови серії ЕНА №4784272 від 21.05.2025 року про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу 510 гривень такими , що не відповідають закону.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №4784272 від 21.05.2025 року винесену інспектором ВП № 4 (м. Носівка) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області старшим лейтенантом поліції Самойленком Романом Миколайовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративно відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. 4. Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь держави судовий збір в сумі 605 гривень 80 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (проспект Перемоги, м. Чернігів,74 ) на користь ОСОБА_1 ( адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правову допомогу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) грн.

Найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 ( адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідачі:

Самойленко Роман Миколайович інспектор ВП № 4 (м. Носівка) Ніжинського РУП

ГУНП в Чернігівській області (адреса: вул. Центральна, 15 м. Носівка Чернігівськійобласті)

Головне управління Національної поліції в Чернігівській області (14000, проспект Перемоги, 74, м. Чернігів, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.О. Кузюра