Справа № 260/3826/24
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2025-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/3826/24 пров. № А/857/30482/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Ужгородської міської ради на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року (головуючий суддя Луцович М.М., м. Ужгород) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Ужгородської міської ради, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Ужгородської міської ради LIV сесії VIII скликання від 23.05.2024 року за №1770 «Про скасування рішення виконкому 27.12.2023 № 678 «Про погодження розміщення автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном»».

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Ужгородської міської ради LIV сесії VIII скликання №1770 від 23 травня 2024 року «Про скасування рішення виконкому 27.12.2023 №678 «Про погодження розміщення автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном»».

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Ужгородської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Ужгородська міська рада оскаржила його в апеляційному порядку, просить рішення суду скасувати і у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до матеріалів справи, гр. ОСОБА_1 отримав погодження на розміщення автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном по вулиці Т. Легоцького, без номеру (біля будинку №25) згідно рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради за №678 від 27.12.2023 року. Відповідно до даного рішення було вирішено наступне: - погодити позивачу розміщення автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном по вулиці Т. Легоцького, без номеру (біля будинку №25); - розробити проєктно-кошторисну документацію автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном, яку погодити з департаментом міської інфраструктури, управління містобудування та архітектури, УПП в Закарпатській області; - оформити паспорт прив`язки тимчасової споруди; - отримати дозвіл на проведення робіт з порушенням цілісності об`єктів благоустрою; - укласти з департаментом міської інфраструктури відповідний договір; - після укладення відповідного договору та розміщення автобусної зупинки передати у власність міста.

У подальшому, управлінням містобудування та архітектури Ужгородської міської ради було видано та погоджено паспорт прив`язки тимчасової споруди автобусна зупинка з торговими павільйонами по вулиці Т. Легоцького, без номеру (біля будинку №25).

Однак, на виконання протокольного доручення LІІ сесії міської ради VШ скликання від 28.03.2024 року було підготовлено відповідний проєкт та Ужгородською міською радою прийнято рішення №1770, відповідно до якого зазначено скасувати рішення виконкому 27.12.2023 № 678 «Про погодження розміщення автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном»; управлінню містобудування та архітектури анулювати паспорт прив`язки тимчасової споруди (павільйону) гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 та департаменту міської інфраструктури розірвати відповідний договір на користування конструктивними елементами благоустрою з урахуванням ставок оплати, передбачених рішенням XXVI сесії міської ради VI скликання від 07 листопада 2014 року № 1505.

Згідно із ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виконавчих органів міських рад віднесено виконавчі комітети, відділи, управління та інші створені радами виконавчі органи. Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону, виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено виключний перелік питань, які належать до компетенції сільських, селищних, міських рад

Так, згідно п. 15 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.

Згідно з пунктом 15 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить: скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.

Згідно з положеннями статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міська рада є колегіальним органом, проводить роботу сесійно, рішення ради приймається на її пленарному засіданні. Рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Оспорюване рішення сесії Ужгородської міської ради ухвалене саме у відповідності та з посиланням на ст. 26, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року№ 7-р/2009, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Ужгородська міська рада, рішенням від 07.09.2021 року № 424 скасувала не своє власне рішення, а рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради, що не суперечить рішенню Конституційного Суду України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 року № 7- рп/2009 зазначено, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України» (пункт 1 резолютивної частини).

Суд першої інстанції помилково зазначає, що з протоколів LІІ чергової сесії Ужгородської міської ради VIII скликання від 28 березня 2024 року та LIV сесії Ужгородської міської ради VIII скликання від 23 травня 2024 року, вбачається, що жодних порушень вимог законів України з боку Виконавчого комітету Ужгородської міської ради при винесенні рішення №678 від 27.12.2023 року під час пленарного засідання чергової LІІ сесії міської ради VIII скликання від 28.03.2024 чи пленарного засідання чергової LIV сесії міської ради VIII скликання від 23.05.2024 встановлено не було, наявність таких порушень навіть не обговорювалося на вказаних пленарних засіданнях.

Згідно з протоколу LII чергової сесії Ужгородської міської ради VIII скликання від 28 березня 2024 року депутат ОСОБА_2 зазначив, що дозвіл виданий виконкомом гр. ОСОБА_1 , який згідно з документами повинен був встановити МАФ з прив`язкою до зупинки, а не на зеленій зоні. Також звернув увагу, що поряд велосипедна доріжка, тобто таким чином руйнується і велосипедна інфраструктура, яка ще до кінця не побудована. Крім того, депутат ОСОБА_3 звернувся до міського голови дати оцінку цьому факту видачі дозволу і встановлення даного МАФу на зеленій зоні у мікрорайоні, який розбудовується. (арк. 11-13 протоколу).

Тобто, на виконання протокольного доручення, відповідними підрозділами Ужгородської міської ради було опрацьовано доцільність і законність прийняття рішення про скасування дозволу. Після дослідження всіх документів та містобудівної документації, дане питання винесено на розгляд сесії і було розглянуто, відповідно до протоколу LIV сесії Ужгородської міської ради VIII скликання від 23 травня 2024 року ( арк. 46-48 протоколу).

Аналізуючи вищенаведене, підставою для прийняття відповідного рішення є невідповідність розташування даного МАФу згідно з містобудівної документації, а саме дана територія визначається як територія озеленення загального користування.

Вважаємо, що суд помилково прийшов до висновку, що Ужгородська міська рада діяла неправомірно і поза межами наявних у неї повноважень, визначених законодавством, оскільки рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради №678 від 27.12.2023 прийнято цим органом з порушенням вимог законодавство у сфері містобудівної документації. З огляду на наведене, прийняття рішення Ужгородської міської ради LIV сесії УШ скликання від 23.05.2024 року за № 1770 «Про скасування рішення виконкому 27.12.2023 № 678 «Про погодження розміщення автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном» є правомірним і не підлягало скасуванню.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради №678 від 27.12.2023 року погоджено громадянину ОСОБА_1 розміщення автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном по АДРЕСА_1 .

19.01.2024 року Управлінням містобудування та архітектури Ужгородської міської ради видано та погоджено ОСОБА_1 паспорт прив`язки тимчасової споруди автобусна зупинка з торговим павільйоном по вулиці Тиводара Легоцького, б/н (біля будинку №25), напрям діяльності торгівля.

13 лютого 2024 року Управлінням патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції України розглянуто та погоджено схему організації дорожнього руху автобусної зупинки за адресою: Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Тиводара Легоцького (навпроти будинку №29) за умови встановлення передбачених схемою дорожніх знаків відповідно до ДСТУ 4100:2021 «Знаки дорожні», нанесення дорожньої розмітки відповідно до ДСТУ 2587:2021 «Розмітка дорожня» та виконання вимог ДБН В.2.3-5:2018 «Вулиці та дороги населених пунктів».

30 квітня 2024 року ОСОБА_1 (орендар) та Департаментом міської інфраструктури Ужгородської міської ради (орендодавець) укладено та підписано договір №1/ТС на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою суб`єкту господарювання комунальної власності територіальної громади м. Ужгород, предметом якого є надання орендодавцем орендареві права на тимчасове користування окремими конструктивними елементами благоустрою (мощення-фігурний елемент мощення), площею 33,06 кв.м. за адресою: м. Ужгород, по вул. Тиводара Легоцького, б/н (біля будинку №25) для розміщення автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном і провадження діяльності на умовах оренди.

Згідно акту приймання-передачі від 30 квітня 2024 року Департаментом міської інфраструктури Ужгородської міської ради па підставі договору на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою комунальної власності територіальної громади м. Ужгород від 30.04.2021 №1 передано, а ОСОБА_1 прийнято в строкове платне користування конструктивний елемент благоустрою - (фігурний елемент мощення) площею 33,06 кв. м. за адресою: м. Ужгород, по вул. Тиводара Легоцького, б/н (біля будинку №25) для розміщення автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном для здійснення підприємницької діяльності на умовах оренди.

Рішенням Ужгородської міської ради LIV сесії VIII скликання №1770 від 23 травня 2024 року «Про скасування рішення виконкому 27.12.2023 №678 «Про погодження розміщення автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном»» керуючись частиною 2 статті 11, статтею 26, частиною 9 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Законами України «Про благоустрій населених пунктів», «Про адміністративні послуги», відповідно до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінрегіону України 21.10.2011 № 244 та Правил благоустрою міста Ужгород, затверджених рішенням IV сесії міської ради V скликання від 26.12.2006 № 136, беручи до уваги доручення міського голови 03.04.2024 № 01-4/6 на виконання протокольного доручення LIІ чергової сесії міської ради VIII скликання від 28 березня 2024 року вирішено:

1.Скасувати рішення виконкому 27.12.2023 № 678 «Про погодження розміщення автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном».

2.Управлінню містобудування та архітектури анулювати паспорт прив`язки тимчасової споруди (павільйону) гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 .

3.Департаменту міської інфраструктури розірвати відповідний договір на користування конструктивними елементами благоустрою з урахуванням ставок оплати, передбачених рішенням ХХVI сесії міської ради VI скликання від 07 листопада 2014 року № 1505.

Постановляючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР) № 280/97-ВР місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно із ч.1 ст.59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

За нормами частин шостої, дев`ятої, десятої статті 59 Закону № 280/97-ВР виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Виключна компетенція сільських, селищних, міських рад встановлена статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до пункту 15 частини першої вказаної статті виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Закону № 280/97-ВР виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Порядок формування, організацію роботи виконавчих комітетів сільської, селищної, міської, районної у місті ради та посадових осіб цих органів місцевого самоврядування встановлюють, зокрема, норми статті 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з частинами першою, третьою якої виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.

Виконавчий комітет ради утворюється у складі відповідно сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - голови відповідної ради, заступника (заступників) сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, а також керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, інших осіб.

Частиною першою, другою статті 54 Закону № 280/97-ВР встановлено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Відділи, управління та інші виконавчі органи ради є підзвітними і підконтрольними раді, яка їх утворила, підпорядкованими її виконавчому комітету, сільському, селищному, міському голові, голові районної у місті ради.

З огляду на це суд вірно вважав, що Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, яким прийнято рішення №678 від 27.12.2023 року «Про погодження розміщення автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном», є виконавчим органом ради, підзвітний і підконтрольний Ужгородській міській раді, яка, в силу приписів пункту 15 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» має компетенцію на скасування актів цього виконавчого органу ради, якщо такі не відповідають, зокрема, законам України.

Судом першої інстанції зґясовано, що на виконання протокольного доручення LII сесії міської ради VIII скликання від 28.03.2024 року було підготовлено відповідний проєкт та Ужгородською міською радою прийнято спірне рішення №1770 від 23.05.2024 у відповідності та з посиланням на ст. 26, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Судом першої інстанції встановлено, що з протоколів LII чергової сесії Ужгородської міської ради VIII скликання від 28 березня 2024 року та протоколу LIV сесії Ужгородської міської ради VIII скликання від 23 травня 2024 року вбачається, що жодних порушень вимог законів України з боку Виконавчого комітету Ужгородської міської ради при винесенні рішення №678 від 27.12.2023 року під час пленарного засідання чергової LII сесії міської ради VIII скликання від 28.03.2024 чи пленарного засідання чергової LIV сесії міської ради VIII скликання від 23.05.2024 встановлено не було, наявність таких порушень навіть не обговорювалося на вказаних пленарних засіданнях.

Більше того, суд слушно зауважив, що в оспорюваному рішенні Ужгородської міської ради LIV сесії VIII скликання №1770 від 23 травня 2024 року «Про скасування рішення виконкому 27.12.2023 №678 «Про погодження розміщення автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном»» відсутні будь-які посилання на встановлення порушень вимог Конституції чи законів України, що суперечило би змісту ч. 15 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

З огляду на викладене вище, суд підставно вважав, що за встановлених обставин по справи не вбачається, що видане рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради №678 від 27.12.2023 прийнято цим органом з порушенням вимог Конституції чи законів України, відтак Ужгородська міська рада діяла неправомірно і поза межами наявних у неї повноважень, визначених законодавством.

Окрім вказаного, суд першої інстанції слушно зауважив, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами індивідуальної дії та одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Рішення виконкому 27.12.2023 №678 «Про погодження розміщення автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном» є саме таким ненормативним правовим актом місцевого самоврядування (актом індивідуальної дії).

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. Дія вказаного принципу проявляється не лише в чіткості та зрозумілості закону, скільки в процесі його правозастосування (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі № 813/2646/18).

Як уже згадувалось вище, матеріалами справи підтверджується, що на виконання зазначеного рішення виконавчого комітету позивачем 19.01.2024 року погоджено паспорт прив`язки тимчасової споруди автобусна зупинка з торговим павільйоном по вулиці Тиводара Легоцького, б/н (біля будинку №25), 13 лютого 2024 року погоджено схему організації дорожнього руху автобусної зупинки за адресою: Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Тиводара Легоцького (навпроти будинку №29), укладено та підписано договір на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою суб`єкту господарювання комунальної власності територіальної громади м. Ужгород, відтак вказане рішення з боку позивача є виконаним.

Оскільки позивачем вчинено всі дії з метою реалізації рішення виконкому 27.12.2023 №678 «Про погодження розміщення автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном», то відповідно він мав легітимні очікування щодо реалізації розміщення автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном по вулиці Тиводара Легоцького, без номеру (біля будинку №25).

На підставі спірного рішення, відповідачем також анульовано паспорт прив`язки та розірвано договір на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою суб`єкту господарювання комунальної власності територіальної громади м. Ужгород.

Суд при цьому вірно врахував, що складовою принципу юридичної визначеності є принцип легітимних очікувань (постанови Верховного Суду від 25.07.2019 року у справі № 826/13000/18, від 07.11.2019 року у справі № 640/1221/19, від 13.02.2020 року у справі № 640/1007/19, від 13.03.2020 року у справі № 805/2340/17-а, від 25.06.2020 року у справі № 804/704/16, від 13.08.2020 року у справі № 200/959/19-а). Принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування чинних норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи (постанови Верховного Суду від 13.02.2020 року у справі № 640/1007/19, від 13.08.2020 року у справі № 200/959/19-а, від 24.04.2019 у справі №815/1554/17).

У спірних правовідносинах вбачається, що роботи згідно з наданим погодженням були виконані в повному обсязі на час прийняття оскаржуваного рішення.

Крім того суд правильно врахував, що пунктом 2.27 розділу ІІ Порядку 224 визначено умови, за яких дія паспорта прив`язки ТС анулюється.

У матеріалах справи відсутні докази, що при оформлені паспорту прив`язки тимчасової споруди позивачем до уповноваженого органу подавалися недостовірні, неповні, або свідомо перекручені ним відомості, і що з часу видачі позивачу паспорту прив`язки, відбулися зміни у розміщенні споруд, будівель, чи зміни генерального плану, плану зонування та детального плану територій, та що ТС не встановлена протягом 6 місяців з дати отримання паспорта прив`язки ТС.

Підстав для розірвання договору на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою суб`єкту господарювання комунальної власності територіальної громади відповідачем також не наведено.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Ужгородська міська рада приймаючи рішення №1770 від 23 травня 2024 року «Про скасування рішення виконкому 27.12.2023 №678 «Про погодження розміщення автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном»», діяла без використання повноваження з метою, з якою це повноваження надано, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень, нерозсудливо, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване прийняте ним рішення, а тому таке є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Ужгородської міської ради - залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року у справі №260/3826/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула