Справа № 200/6124/25
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2025-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

18 серпня 2025 року Справа №200/6124/25

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Волгіна Н.П., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною діяльності, довідки та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 , звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправною діяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення перерахунку матеріальної допомоги, наданої позивачеві за 2021-2024 роки згідно до п. 39 постанови Касаційного Верховного суду по справі 420/693/232;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок матеріальної допомоги, наданої позивачеві за 2021-2024 роки, згідно до п. 39 постанови Касаційного Верховного суду по справі 420/693/233;

- визнати протиправною діяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплатити матеріальної допомоги на оздоровлення за 2025 рік;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення за 2025 рік;

- визнати протиправною діяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплатити матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік;

- визнати протиправною діяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не видачі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України 178 «Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно» довідки про грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно в повному обсязі,

- визнати невідповідність цієї довідки п. 11 розділ 1 (5 категорія військовослужбовців), п. 4 розділу 3 (звільнення в запас осіб які мають право на носіння форменого одягу, та осіб які звільнені за сімейними обставинами) Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період: «та наказу № 232 від 29 квітня 2016 року Інструкції «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту» в нормах 1, 2, 4, 9, 18, 57;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 привести довідку номер 11 про вартість речового майна, що належить до видачі, у відповідність до вимог постанови КМУ 168, наказу Міністерства оборони № 232, у відповідність до п. 11 розділу 1, та п. 4 розділу 3 Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період;

- нарахувати та виплатити все майно, яке належало до видачі позивачеві та яке перелічено в наказі № 232 від 29 квітня 2016 року Інструкції Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в нормах 1, 2, 4, 9, 18, 57;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за все не отримане майно яке належало до видачі позивачеві, та яке перелічено в наказі № 232 від 29 квітня 2016 року «Інструкції Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в нормах» 1, 2, 4, 9, 18, 57 для відповідної категорії військовослужбовців.

Відповідно до п. ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.ст. 160, 161, 172 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначається, крім іншого, відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Позовна заява не містить відомостей щодо номеру/номерів засобів зв`язку (телефонного номеру) відповідача, а також у позові не зазначені причини не повідомлення цих відомостей.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, в с т а н о в л е н о м у цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, якщо вважає, що рішенням, д і є ю чи б е з д і я л ь н і с т ю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: […] 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання д і й суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання б е з д і я л ь н о с т і суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; […].

Частиною 2 ст. 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в м е ж а х позовних вимог […].

Згідно з ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання д і й суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання б е з д і я л ь н о с т і суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; […].

З аналізу наведених норм слідує, що КАС України не передбачено заявлення до адміністративного суду позовних вимог щодо оскарження д і я л ь н о с т і суб`єкта владних повноважень оскарженню підлягають лише елементи цієї діяльності - певні д і ї, вчинені суб`єктом владних повноважень.

Всупереч наведеним приписам позивач у п.п. 1, 3, 5, 7 позовних вимог просить суд визнати протиправною «діяльність» відповідача, при цьому в цих же пунктах вказує, що вказана «діяльність» це: «н е п р о в е д е н н я перерахунку матеріальної допомоги», «н е в и п л а т а матеріальної допомоги», «н е в и д а ч а […] довідки» (тобто, позивачем оскаржується «діяльність» яка фактично є бездіяльністю).

Отже, позовні вимоги позивача містять у собі суперечливі вимоги.

Як наслідок, частина позовних вимог (п.п. 1, 3, 5, 7 прохальної частини позову) не відповідають ч. 1 ст. 5 КАС України.

У п. 8 позовних вимог позивач просить суд, крім іншого, нарахувати та виплатити йому «все майно, яке належало до видачі позивачеві, […]».

Відповідно до ч. 1 ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Отже, майно - це річ/сукупність речей, які не можуть бути «нараховані» та «виплачені».

Враховуючи наведене, зазначені вимоги підлягають уточненню.

У п. 7 прохальної частини позову позивач просить суд, крім іншого, визнати невідповідність ц і є ї довідки [виходячи зі змісту позовної заяви довідки, виданої відповідачем, від 7 січня 2025 року № 11] нормам Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період" т а н а к а з у № 232 від 29 квітня 2016 Інструкції Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (2) […]».

У п. 8 прохальної частини позову позивач просить суд «зобов`язати військову частину НОМЕР_1 привести довідку № 11 про вартість речового майна, що належить до видачі, у відповідність до вимог постанови КМУ 168, наказу Міністерства оборони № 232, Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період; […].

Отже, позивач фактично оскаржує д о в і д к у про грошове забезпечення.

Як зазначалось вище, відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що р і ш е н н я м, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: […] 2) визнання протиправним та скасування і н д и в і д у а л ь н о г о а к т а чи окремих його положень; […].

Разом із цим довідка, в якій фіксуються певні дані, безпосередньо н е с т в о р ю є для особи певних прав чи обов`язків, а тому н е є актом індивідуальної дії/рішенням у розумінні КАС України.

Отже, вимоги позивача в цій частині не відповідають ч. 1 ст. 5 КАС України.

Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 160 КАС України у позовній заяві зазначається виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначаються докази, що підтверджують вказані обставини.

Згідно із п. 8 ч. 5 ст. 160 КАС України у позовній заяві зазначається перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви […].

Відповідно до ч. 4 ст. 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

У позовній заяві позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, крім іншого тим, що 2 липня 2025 року направляв до відповідача рапорти про: виплату йому матеріальної допомоги на оздоровлення за 2025 рік, перерахунок матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 - 2024 роки, виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік, видачі йому довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

До позову додано копії відповідних рапортів від 2 липня 2025 року, адресованих командиру в/ч НОМЕР_1 , підписаних «командиром відділення спеціального зв`язку ІТВ в/ч НОМЕР_1 , головним сержантом ОСОБА_2 ».

В якості доказу на підтвердження направлення зазначених рапортів адресатові (командиру в/ч НОМЕР_1 ) до позову додано опис вкладення в поштове відправлення від 2 липня 2025 року (номер поштового відправлення відсутній) та копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 1868 від 9 липня 2025 року, направленого позивачем Голові НОМЕР_2 Регіональної ВЛК (м. Дніпро).

Отже, докази на підтвердження направлення позивачем командиру в/ч НОМЕР_1 рапортів про: виплату йому матеріальної допомоги на оздоровлення за 2025 рік, перерахунок матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 - 2024 роки, виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік, видачі йому довідки про вартість речового майна, що належить до видачі до позову не додано.

У позовній заяві в переліку доданих до позову документів зазначено «відповідь кадрового центру ЗСУ» (п. 3).

Разом із цим до позову у файлі із назвою «відповідь кадрового центру ЗСУ. ІНФОРМАЦІЯ_1 » вкладено останню сторінку невизначеного документа, підписаного начальником Кадрового центру Збройних Сил України, капітаном 1 рангу ОСОБА_3 .

У позовній заяві позивач як на обґрунтування позовних вимог в частині наявності в нього права на перерахунок матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022-2024 роки також посилається на п. 39 постанови «Касаційного Верховного Суду у справі № 420/693/232».

Копії зазначеної постанови Верховного Суду до позову при цьому не додано.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень постанова Верховного Суду із зазначеним номером відсутня.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано позов у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Вирішуючи питання щодо дотримання/не дотримання позивачем при зверненні до суду із даним позовом строку, установленого законом, суддя виходить з наступного.

Згідно зі ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 3 даної статті для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 наведеної статті для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Позивачем у позовній заяві заявлені позовні вимоги, які стосоуються нарахування та виплати йому грошового забезпечення (матеріальної допомоги на оздоровлення за 2025 рік, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 - 2024 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік), позовні вимоги, які стосуються невидачі йому належно оформленої довідки про речове забезпечення/вартість речового майна та позовні вимоги щодо "нарахування та виплати речового майна".

Як вбачається з позову та доданих до нього матеріалів, позивач звільнений з військової служби 19 вересня 2024 року.

У позові зазначено, що «Після звільнення з військової служби, а саме 19.09.2024 року позивач зрозумів, що з ним військова частина своєчасно не розрахувалась по всім видам грошового та речового забезпечення […]».

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 122 КАС України, суддя висновує, що строк для заявлення до суду позовних вимог в частині невидачі позивачу належної довідки про розмір грошового забезпечення розпочався наступного дня після звільнення позивача з військової служби (20 вересня 2024 року) та тривав по 19 жовтня 2024 року (включно).

Таким чином, позивач звернувся до суду із даним позовом в частині позовних вимог стосовно невидачі позивачу належної довідки про розмір грошового забезпечення із пропуском встановленого КАС України місячного строку.

Щодо позовних вимог стосовно невиплати позивачу належного грошового забезпечення позивача (матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань), суддя зазначає, що у КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (в т.ч. грошового забезпечення) у разі порушення працедавцем законодавства про оплату праці.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відповідно до абз. 1 ст. 3 Кодексу законів України про працю (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Частиною 2 ст. 233 КЗпП України в редакції, чинній до 19 липня 2022 року, було встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положень вказаної норми надав Конституційний Суд України в рішеннях від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 та № 9-рп/2013, де вказав, що в аспекті конституційного звернення, положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями ст.ст. 1, 12 Закону України Про оплату праці необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, […].

За висновком Верховного Суду, поняття грошове забезпечення, заробітна плата, які використано у чинному законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір охоплюється застосованим у ч. 2 ст. 233 КЗпП України визначенням законодавство про оплату праці.

Подібну правову позицію Верховний Суд висловлював, зокрема, у постановах від 8 червня 2023 року у справі № 240/15540/20, від 3 серпня 2023 року у справі № 280/6779/22 та інших.

У постановах від 30 травня 2024 року у справі № 280/6009/23, від 30 січня 2025 року у справі № 640/18806/22, а також від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23 Верховний Суд зазначив, що заявлення до суду позовних вимог стосовно стягнення заробітної плати/грошового забезпечення (в тому числі окремих складових), на яку працівник мав право станом на 19 липня 2022 року, не обмежується будь-яким строком звернення.

Таким чином, право позивача на звернення до адміністративного суду з приводу нарахування та виплати всіх складових заробітної плати (грошового забезпечення, в тому числі індексації цього грошового забезпечення) за періоди до 19 липня 2022 року не було обмежено будь-яким строком.

Законом України від 1 липня 2022 року № 2352-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин, який набрав чинності 19 липня 2022 року, внесені зміни, зокрема до КЗпП України.

Так, частини 1 і 2 ст. 233 КЗпП України викладені в новій редакції:

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, після 19 липня 2022 року строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22, від 3 серпня 2023 року у справі № 280/6779/22 та від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23.

При цьому Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23 дійшов наступних висновків:

65.1. Якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положеннями статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин).

65.2. З урахуванням пункту 1 глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, почався 01 липня 2023 року. […]".

Враховуючи зазначене, адміністративний позов позивача в частині позовних вимог стосовно не проведення відповідачем перерахунку матеріальної допомоги, наданої позивачеві за 2023-2024 роки та зобов`язання провести перерахунок матеріальної допомоги, наданої позивачеві за 2023-2024 роки, заявлені до суду із пропуском тримісячного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

Позивачем подана до суду заява про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог про:

- визнання протиправною "діяльності" в/ч НОМЕР_1 щодо не видачи відповідно до Постанови КМУ № 178 "Довідки про грошову компенсацію про не отримане речове майно" в нормах 1, 2, 4, 9, 18, 57;

- визнання протиправною бездіяльності відповідача в частини щодо не проведення перерахунку матеріальної допомоги, наданою позивачеві за 2021-2024 роки згідно до п. 39 Постанови Касаційного верховного суду по справі 420/693/233, -

яка обґрунтована тим, що довідку про грошову компенсацію про неотримане речове майно позивач отримав лише 15 липня 2025 року і до цього моменту не знав, які саме норми вказані в цій довідці і не мав можливості оскаржити ці норми, а про рішення Касаційного верховного суду по справі 420/693/233 позивач дізнався лише в серпні 2025 року.

Вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду із зазначеними вимогами, суддя виходить з такого.

Як вже зазначалось вище, позивач дізнався про неправильний (за його переконанням) розрахунок матеріальної допомоги за 2021-2024 роки у день звільнення зі служби 19 вересня 2024 року (як про це зазначено у позові).

Отже, отримання позивачем у липні 2025 року (як про це зазначає позивач) довідки № 11 від 7 січня 2025 року про вартість речового майна не свідчить про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду із зазначеними позовними вимогами (позивач дізнався про неправильний розрахунок його грошового забезпечення при звільненні, звернувся із заявою про надання довідки у липні 2025 року).

Щодо посилань позивача на те, що про рішення Касаційного верховного суду по справі 420/693/233» позивач дізнався лише в серпні 2025 року, суддя зауважує, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Не знання про прийняття Верховним Судом України певного судового рішення не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Таким чином, повідомлені позивачем обставини поважності пропуску строку звернення до суду в частині позовних вимог не є такими, що мають своїм наслідком поновлення пропущеного строку.

Приписами ч. 3 ст. 161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Доказів сплати судового збору до позову не додано.

У позові позивач зазначає, що звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1, п. 1 ч. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI) судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

При цьому стаття 5 Закону № 3674-VI не містить частину 13 (у статті наявні лише дві частини).

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 листопада 2020 року по справі № 480/3105/19 дійшов висновку, що речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване насамперед на задоволення потреб військовослужбовців під час несення ними військової служби.

Отже, речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця, як наслідок, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону № 3674-VI пільга із сплати судового збору не може бути застосована щодо позовних вимог про нарахування та виплату компенсації вартості речового майна.

Враховуючи наведене, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 3674-VI за подання даного позову в частині позовних вимог щодо складових грошового забезпечення (матеріальної допомоги на оздоровлення, допомоги на для вирішення соціально-побутових питань).

При цьому позивач не навів належних підстав звільнення його від сплати судового збору за заявлення позовних вимог про:

- визнання протиправною діяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не видачі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України 178 «Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно» довідки про грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно в повному обсязі,

- визнання не відповідності цієї довідки п. 11 розділ 1 (5 категорія військовослужбовців), п. 4 розділу 3 (звільнення в запас осіб які мають право на носіння форменого одягу, та осіб які звільнені за сімейними обставинами) Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період: «та наказу № 232 від 29 квітня 2016 року Інструкції «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту» в нормах 1, 2, 4, 9, 18, 57;

- зобов`язання відповідача привести довідку номер 11 про вартість речового майна, що належить до видачі, у відповідність до вимог постанови КМУ 168, наказу Міністерства оборони № 232, у відповідність до п. 11 розділу 1, та п. 4 розділу 3 Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період;

- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити все майно, яке належало до видачі позивачеві та яке перелічено в наказі № 232 від 29 квітня 2016 року Інструкції Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в нормах 1, 2, 4, 9, 18, 57;

- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за все не отримане майно, яке належало до видачі позивачеві та яке перелічено в наказі № 232 від 29 квітня 2016 року «Інструкції Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в нормах» 1, 2, 4, 9, 18, 57 для відповідної категорії військовослужбовців.

Отже, позивачем не виконані приписи ст. 161 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.ст. 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19, майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову. Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

На зазначену постанову Великої Палати Верховного Суду посилався, зокрема, і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 14 вересня 2022 року справа № 280/9443/21, від 25 квітня 2023 року у справі № 300/3800/22, від 2 квітня 2025 року у справі № 380/9176/24.

Враховуючи наведене, зазначені вище позовні вимоги позивача містять у собі як вимоги немайнового характеру (визнання протиправною діяльності відповідача щодо не видачі […] довідки про грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно в повному обсязі, невідповідність виданої довідки […] Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період; зобов`язання відповідача привести довідку номер 11 про вартість речового майна, що належить до видачі, у відповідність до вимог постанови КМУ 168, наказу Міністерства оборони № 232, Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період) , т а к і майнового характеру (про нарахування та виплату всього майна, яке належало до видачі позивачеві та яке перелічено в Інструкції Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту; про зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за все не отримане майно, яке належало до видачі позивачеві […]).

За приписами абз. 1 ч. 3 ст. 6 вказаного закону за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою, встановлена ставка судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до приписів Закону України «Про Державний бюджет України» на 2025 рік від 19 листопада 2024 року № 4059-IX, з 1 січня 2025 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць у розмірі 3028,00 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону № 3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених ч. 2 цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Частиною 2 ст. 6 Закону № 3674-VI встановлено, що у разі, якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а […] на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Беручи до уваги приписи пп. 1 п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 4, ч. 2 ст. 6 Закону № 3674-VI, за подання даного адміністративного позову позивачем має бути сплачено судовий збір у розмірі 1937,92 грн (968,96 грн [3028,00 грн * 0,4 * 0,8] за позовні вимоги немайнового характеру - щодо довідки про речове майно) + 968,96 грн [3028,00 грн * 0,4 * 0,8] за позовні вимоги майнового характеру стосовно видачі позивачу речового майна та виплати грошової компенсації за неотримане речове майно).

Враховуючи вищевикладене, позовна заява підлягає залишенню без руху із встановленням позивачу десятиденного строку для усунення недоліків позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 160, 161, 169, 171, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И Л А:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною діяльності, довідки та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня отримання цієї ухвали шляхом надання суду:

1) уточненої позовної заяви із наведенням у ній:

- у преамбулі позову: номеру телефону відповідача (або наведенням підстав не зазначення таких відомостей);

- викладенням позовних вимог відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України (із зазначенням вимог про оскарження: рішення, дій, бездіяльності);

2) доказів, на які позивач посилається у позові:

- копії постанови «Касаційного Верховного суду по справі 420/693/232»;

- доказів на підтвердження направлення позивачем командиру в/ч НОМЕР_1 рапортів від 2 липня 2025 року про: виплату позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення за 2025 рік, перерахунок матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 - 2024 роки, виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік, видачу довідки про вартість речового майна, що належить до видачі;

- копію «відповіді кадрового центру ЗСУ»;

- заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду в частині позовних вимог стосовно невидачі позивачу належної довідки про розмір грошового забезпечення та в частині позовних вимог стосовно не проведення відповідачем перерахунку матеріальної допомоги, наданої позивачеві у 2023-2024 роках;

3) доказу про сплату судового збору за подання даного адміністративного позову в розмірі 1937,92 грн за наступними реквізитами: UA4005658, отримувач коштів: Донецьке ГУК/Слов`янська МТГ/22030101, код отримувача за , банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), МФО 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030101, із зазначенням призначення платежу: *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр), судовий збір, за позовом ________(ПІБ чи назва установи, організації позивача), Донецький окружний адміністративний суд (назва суду, де розглядається справа).

Роз`яснити позивачеві, що при невиконанні вимог даної ухвали зазначена позовна заява буде повернута і що повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Н.П. Волгіна