Справа № 120/2743/25
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2025-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 серпня 2025 р. Справа № 120/2743/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ольгопільське Автотранспортне підприємство" (вул. Дружби, буд. 109, с. Ольгопіль, Гайсинський р-н., Вінницька обл., 24310)

до: Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. В. Порика, 29, м. Вінниця, 21021)

про: визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Товариства з обмеженою відповідальністю "Ольгопільське Автотранспортне підприємство" (далі - позивач) з позовною заявою до Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 03.10.2024 №ПШ 049959 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17 000 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем 03.10.2024 прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 049959 в сумі 17 000 грн 00 коп. На переконання позивача, така постанова прийнята з істотними порушеннями вимог чинного законодавства та без належного з`ясування фактичних обставин події. Зокрема, позивач вказує, що перевірка транспортного засобу 16.08.2024 зафіксована з порушенням вимог Наказу Міністерства інфраструктури № 590, а в акті перевірки та постанові наведені різні дати та обставини, які не відповідають дійсності. На думку позивача, водієм транспортного засобу під час перевірки були надані всі передбачені законодавством документи, а відсутність «протоколу перевірки та адаптації тахографа» і «бланка підтвердження діяльності водія» не може вважатися порушенням, оскільки транспортний засіб, який перевірявся, не обладнаний тахографом. З огляду на викладене, позивач вважає постанову відповідача від 03.10.2024 протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 05.03.2025 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

18.03.2025 за вх.№17223/23 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач вказує, що під час проведення рейдової перевірки 15.08.2024 у водія транспортного засобу позивача були відсутні документи, передбачені законодавством, зокрема: протокол перевірки та адаптації тахографа, затверджений розклад руху та бланк підтвердження діяльності водія. Відсутність таких документів зафіксовано в акті перевірки №АР036897, що й стало підставою для винесення 03.10.2024 постанови №ПШ049959 про накладення адміністративно-господарського штрафу. Відповідач наголошує, що відповідно до пункту 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340, автобуси, які виконують регулярні пасажирські перевезення на міжміських маршрутах протяжністю понад 50 км, повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Відповідач зауважує, що позивач здійснював перевезення за маршрутом протяжністю 170 км, що підтверджується паспортом маршруту, отже, обов`язок мати тахограф є безумовним. Водночас ведення індивідуальної контрольної книжки водія не звільняє перевізника від цього обов`язку та не замінює необхідності мати відповідні документи, пов`язані з використанням тахографа. Щодо розкладу руху, відповідач зазначає, що наданий під час перевірки документ був дефектним, оскільки не містив дати та відомостей про затвердження організатором перевезень, що суперечить вимогам Порядку №278. Враховуючи наведене, відповідач вважає, що дії контролюючого органу здійснені у межах повноважень та відповідно до чинного законодавства, а позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

24.03.2025 за вх.№18563/25 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій наведено заперечення щодо тверджень відповідача, викладених у відзиві. Так, позивач наголошує, що відповідач посилається на порушення перевізником "п. 6.1 Положення №340" (відсутність тахографу), натомість це не є предметом позову, так як притягнення до відповідальності перевізника, відповідно до оскаржуваної постанови, не відбулося за порушення пункту 6.1 Положення №340, а за порушення наказу №385, який взагалі не поширюється на перевізників та ТЗ, які не використовують тахограф, а контролюють робочий час через індивідуальну контрольну книгу водія. Позивач вважає, що порушення пункту 6.1 Положення № 340 не підпадає під абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону «Про автомобільний транспорт», оскільки цей закон не вимагає наявності тахографів при внутрішніх регулярних перевезеннях на маршрутах загального користування та не передбачає штрафів за їх відсутність. За Порядком № 1567, у такому випадку єдиною санкцією може бути припис. Позивач також вказує, що обов`язок ведення індивідуальної контрольної книжки як альтернативи тахографу прямо передбачено пунктом 6.3 Положення № 340 (у редакції, чинній на час події) та підтверджується судовою практикою Верховного Суду. Норми трактувалися на користь перевізників, а пізніше були уточнені змінами, що набули чинності у січні 2025 року. Щодо «дефектності» розкладу руху, позивач зауважує, що цей документ існував і був внесений до офіційного реєстру маршрутів Укртрансбезпеки. Його заповнення і затвердження є повноваженням організатора перевезень, а не перевізника, тому відсутні підстави для застосування санкцій за ст. 60 Закону.

31.03.2025 за вх.№20282/25 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

15.08.2024 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області на АС-Тульчин проведено рейдову перевірку транспортних засобів, серед яких транспортний засіб марки «Богдан», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить позивачеві.

За результатами проведеної перевірки уповноваженими особами складено акт №АР036897 від 15.08.2024 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Так, під час перевірки встановлено, що водій транспортного засобу здійснював регулярні перевезення пасажирів по маршруту Ольгопіль АС-Вінниця АС без розкладу руху автобусу (належним чином оформленим), протоколу перевірки та адаптації тахографа, бланка підтвердження діяльності водія.

Листом від 21.08.2024 №72626/23/24-24 позивача запрошено для участі у розгляді справи.

10.09.2024 на адресу відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 24.09.2024.

24.09.2024 розгляд справи відкладено на 02.10.2024, а 02.10.2024 - відкладено на 03.10.2024.

03.10.2024 відповідачем, у відповідності до положень Порядку № 1567, проведено розгляд справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт відносно акту АР036897 від 15.08.2024.

За наслідками проведеного розгляду справи, відповідачем винесено постанову №ПШ 049959 від 03.10.2024 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17 000 грн за порушення ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 зазначеного закону.

Не погоджуючись з вказаною постановою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-III (далі - Закон № 2344-III).

Відповідно до ч. 12 ст. 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Процедура проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (далі - Порядок №1567).

За змістом п. 4 Порядку № 1567 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

П. 13 Порядку № 1567 передбачено, що графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

За приписами п. 14 Порядку № 1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Згідно з п. 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону № 2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом (абзац 2).

П. 21 Порядку № 1567 визначено, що у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

Відповідно до ст. 39 Закону №2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень: для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

При цьому визначений даною статтею перелік документів не є вичерпним, а зазначено про інші документи, передбачені законодавством

Ч. 1 ст. 18 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку встановлює Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 червня 2010 року №340 (далі - Положення №340).

Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (пункт 1.3 Положення).

Пунктом 6.1 Положення № 340 передбачено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв (п. 6.3 Положення № 340).

Відповідно до п. 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 24 червня 2010 року №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, має при собі, зокрема протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.

Ст. 49 Закону № 2344-III передбачено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Приписами абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В ході розгляду справи судом встановлено, що під час перевірки відповідач зафіксував відсутність у водія документів, визначених ст. 39 Закону № 2344-III, зокрема протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, бланку підтвердження діяльності, вимога щодо наявності яких закріплена в Інструкції №385.

Позивач не заперечує, що вказані документи не були пред`явлені до перевірки, зазначаючи, що на момент проведення перевірки транспортний засіб не був обладнаний тахографом, а контроль робочого часу водій здійснює за допомогою індивідуальної контрольної книжки водія, яку він й надав при перевірці, що, в свою чергу, не заперечується відповідачем.

Так, як вже зазначалось судом вище, 24.06.2010 Міністерством транспорту та зв`язку України на виконання вимог законодавства про автомобільний транспорт видано наказ №385 про затвердження інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі - Інструкція №385 в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин). Цю Інструкцію розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух».

Інструкція №385 визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів, і поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними і засобами (крім таксі).

Відповідно до положень Інструкції №385 адаптація тахографа до транспортного засобу - оновлення або підтвердження параметрів автомобільного транспортного засобу, що зберігаються у пам`яті тахографа, до яких залежно від типу тахографа належать: ідентифікаційний номер (VIN-код) та номерний знак (цифри та літери, нанесені на номерному знаку, - VRN) автомобільного транспортного засобу, розмір застосованих пневматичних шин, результати визначення константи тахографа "k", характеристичного коефіцієнта автомобільного транспортного засобу "w", ефективного кола шини "І", а також показники часу, пробігу, граничного значення швидкості, на яке налаштований обмежувач швидкості транспортного засобу (за наявності).

Пунктом 1.4 Інструкції №385 встановлено, що контрольний пристрій (тахограф) -обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх ' водіїв.

Пунктом 3.3 Інструкції №385 визначено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу заповнені тахокарти у кількості, що передбачена Європейською угодою щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні, перевезення (ЄУТР), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахограф а у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв) у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Згідно з п. 2.7 Інструкції № 385 за результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 1. ПСТ надає один примірник зазначеного протоколу перевізнику, а другий залишає собі і зберігає разом з тахокартою або у разі цифрового тахографа - з роздруківкою та електронними файлами, що підтверджують достовірність наведених у протоколі даних.

Протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу зберігають протягом трьох років з дати проведення робіт.

Наказом Міністерства. транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів.

За приписами п.4 Наказу, він набирає чинності з дня його офіційного опублікування, крім пункту 6.1 Положення, затвердженого цим наказом, який набирає чинності для: нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 150 км, перевезення небезпечних вантажів - з 01.06.2012.

Відповідно до п.1.3 Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

Пунктом 6.1 Положення №340 встановлено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тон повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Разом з цим, цей же розділ Положення "Облік робочого часу" містить пункт 6.3, який визначає, що водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Положення, яке є чинним на теперішній час, містить посилання, що пункт 6.1 та 6.3 розділу VI в редакції Наказів Міністерства інфраструктури № 659 від 29.12.2011, № 290 від 01.07.2014, № 337 від 24.06.2021, змінювався.

Отже приписи пункту 6.3 не втратили чинності з набуттям чинності пунктом 6.1. Більш того, остання редакція цього пункту в 2021 році свідчить про те, що ця норма підлягає застосуванню і після 01.06.2012 року.

Суд звертає увагу, що згідно пункту 6.3 водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Отже, облік робочого часу водія можливо контролювати за допомогою тахографу або індивідуально - контрольної книжки водія. Наявність в транспортному засобі тахографу або індивідуально - контрольної книжки виключає порушення вимог ст. 39 Закону №2344-ІІІ.

Розділ VI Положення №340 містить два альтернативних варіанта обліку робочого часу: для транспортних засобів, обладнаних тахографами та транспортних засобів, не обладнаних тахографом.

Необхідно також зазначити, що відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 10 Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 (далі - Конвенція) про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті (ратифікованої Україною у 2008 році) компетентні власті чи органи в кожній країні передбачають ведення індивідуальної контрольної книжки та визначають умови її видачі, її зміст і спосіб її заповнення водіями.

Згідно з ч. 3 ст. 10 даної Конвенції традиційні засоби контролю, зазначені в пунктах 1 та 2 цієї статті, якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, заміняються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад, як тахографи згідно з правилами установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.

Згідно п. "а" ч. 1 ст. 10 вказаної Конвенції є універсальними для будь - якого транспортного засобу, на якому використовується наймана праця водія. Ведення тахографу передбачене для деяких категорій транспорту, в тому числі, автобусів, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажних автомобілів з повного масою понад 3,5 тонн.

Із системного аналізу наведених положень нормативно-правового акту слідує, у разі відсутності тахографа, до якого складається тахбкарта, в обов`язковому порядку ведеться індивідуальна контрольна книжка водія.

Варто зауважити, що в постанові від 10.07.2025 у справі №620/5897/25 Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції, що у ситуації, коли тахограф у транспортному засобі був відсутній, позивач мав право вести облік режиму праці та відпочинку водіїв за допомогою індивідуальної контрольної книжки.

Відтак, суд, дослідивши матеріали справи та норми законодавства, дійшов висновку, що твердження відповідача про обов`язок позивача мати протокол перевірки та адаптації тахографа й бланк підтвердження діяльності водія є безпідставними. Обов`язок мати такі документи виникає виключно тоді, коли транспортний засіб обладнаний тахографом. У даному ж випадку перевірявся автобус, що фактично не був обладнаний тахографом, а отже, вимоги Інструкції №385 щодо протоколу адаптації та бланку підтвердження діяльності не підлягають застосуванню. Разом з цим законодавство прямо передбачає альтернативний спосіб обліку робочого часу для транспортних засобів без тахографів через ведення індивідуальної контрольної книжки водія, яку водій надав під час перевірки. Це відповідає як положенням національних актів, так і міжнародним стандартам, ратифікованим Україною.

Таким чином, відсутність у водія протоколу перевірки та адаптації тахографа, а також бланку підтвердження діяльності не може кваліфікуватися як порушення законодавства, оскільки в конкретній ситуації не існувало обов`язку мати ці документи.

Водночас крім вищевказаних документів, відповідач в акті перевірки зафіксував відсутність у водія розкладу руху автобусу, оформленого належним чином. У відзиві на позовну заяву відповідач уточнив, що у наданому водієм під час проведення рейдової перевірки розкладі руху відсутній період з та до, а також дата та відомості затвердження такого розкладу.

В контексті наведеного суд зазначає наступне.

Порядок розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту, затверджений наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.05.2010 №278 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17.06.2010 за № 408/17703 (далі - Порядок №278) встановлює вимоги до паспортів автобусних маршрутів регулярних та регулярних спеціальних перевезень, процедуру розроблення, погодження та затвердження таких паспортів.

Згідно із п.1.3 Порядку №278 автомобільний перевізник повинен забезпечити водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних перевезень, - таблицею вартості проїзду (крім міських перевезень), схемою маршруту та копією затвердженого організатором перевезень розкладу руху.

Схема маршруту та розклад руху регулярних перевезень або відповідний примірник паспорта регулярних спеціальних перевезень пред`являються водієм автобуса під час здійснення перевезень пасажирів та перевізником за його місцезнаходженням для перевірки представникам Державної служби України з безпеки на транспорті під час здійснення ними державного контролю та працівникам уповноважених підрозділів Національної поліції України (п.1.4 Порядку №278).

Відповідно до п.2.1 Порядку №278, паспорт маршруту, окрім іншого, включає:

- схему маршруту;

- копію затвердженого організатором розкладу руху автобусів;

- таблицю вартості проїзду, затверджену перевізником (для регулярних перевезень).

За змістом п. 2.13 цього Порядку затвердження паспорта діючого автобусного маршруту регулярних перевезень (додаток 1) здійснюється перевізником; затвердження паспорта автобусного маршруту регулярних спеціальних перевезень (додаток 2) здійснюється замовником послуг за погодженням з організатором перевезень на відповідній території (у частині маршруту та графіка руху); затвердження паспорта нового автобусного маршруту регулярних перевезень (додаток 3) здійснюється організатором перевезень на відповідній території.

Ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» зобов`язує автомобільних перевізників і водіїв мати та пред`являти під час перевірки документи, на підставі яких здійснюються регулярні пасажирські перевезення. До таких документів прямо віднесено, зокрема, розклад руху, затверджений у встановленому порядку. Наявність саме належним чином оформленого і затвердженого організатором перевезень розкладу є обов`язковою умовою виконання регулярних перевезень, адже цей документ не лише визначає графік курсування автобусів, але й засвідчує легальність і організаційну впорядкованість маршруту.

Порядок №278 деталізує вимоги до паспорта маршруту та розкладу руху. Він передбачає, що перевізник повинен забезпечити водія копією затвердженого організатором перевезень розкладу.

У даному випадку водій надав розклад, однак він не містив обов`язкових реквізитів дати, періоду «здо» та відомостей про його затвердження, що не спростовано позивачем.

Суд наголошує, що відсутність таких даних робить документ дефектним і таким, що не може виконувати функцію підтвердження правомірності перевезень. Це означає, що на момент перевірки у водія фактично не було належного документа, визначеного ст. 39 Закону №2344-III.

За наведених обставин, суд визнає, що відповідач обґрунтовано зафіксував порушення позивачем приписів ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» в частині відсутності належним чином оформленого розкладу руху.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач частково діяв протиправно, поклавши в основу оскаржуваної постанови порушення, пов`язані з відсутністю у водія протоколу перевірки та адаптації тахографа й бланку підтвердження діяльності, адже такі документи не підлягали застосуванню у випадку транспортного засобу, який фактично не обладнаний тахографом. У цій частині позиція відповідача є безпідставною. Водночас у частині відсутності у водія належним чином оформленого розкладу руху автобусу доводи відповідача є обґрунтованими та підтверджуються положеннями ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» та Порядку №278. Наданий водієм документ не відповідав визначеним вимогам і не міг вважатися затвердженим розкладом руху, що свідчить про наявність фактичного порушення. Таким чином, хоча окремі аргументи відповідача є помилковими, наявність встановленого порушення у вигляді відсутності належно оформленого розкладу руху дає підстави вважати оскаржувану постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 03.10.2024 №ПШ 049959 такою, що прийнята правомірно, а тому підстави для її скасування відсутні.

Суд зазначає, що решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованій, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та, відповідно, про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 139, 242, 243, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Ольгопільське Автотранспортне підприємство" до Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ольгопільське Автотранспортне підприємство" (вул. Дружби, буд. 109, с. Ольгопіль, Гайсинський р-н., Вінницька обл., 24310, )

Відповідач: Відділ державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. В. Порика, 29, м. Вінниця, 21021)

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 19.08.2025 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна