Справа № 500/3053/25
Суддя: Грицюк Роман Петрович
Дата ухвалення: 2025-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3053/25

18 серпня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грицюка Р.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Великогаївської сільської ради про визнання протиправним та скасування листа №363 від 19.03.2025 та зобов`язання внести зміни у витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень згідно рішення Лановецького районного суду від 04.10.2024.

Ухвалою суду від 23.05.2025 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 09.06.2025 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників.

Ухвала суду від 09.06.2025 скерована відповідачу в електронний кабінет, ознак правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

У поданій позовній заяві позивач зазначає, що рішенням Лановецького районного суду від 04.10.2024 встановлено факт належності ОСОБА_2 Державного акта на право приватної власності за землю серії І-ТР №004687, виданий на ім`я ОСОБА_3 .

Позивач 19.03.2025 звернувся із заявою до Великогаївської сільської ради із зверненням про виконання зазначеного рішення шляхом «внесення зміни у документах витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №45253076».

Листом №363 від 19.03.2025 Великогаївська сільська рада надала відповідь, роз`яснивши позивачу положення Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо неможливості вчинення реєстраційних дій на підставі рішення Лановецького районного суду від 04.10.2024.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Великогаївської сільської ради Брусь О.С. №78516530 від 22.04.2025 відмовлено у проведенні реєстраційних дій на підставі заяви позивача від 15.04.2025.

Не погоджуючись із листом Великогаївської сільської ради №363 від 19.03.2025, позивач звернувся із цим позовом до суду про визнання його протиправним та скасування.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом цієї норми, фундаментальними критеріями адміністративної юрисдикції є публічно-правовий характер спору та спрямування саме на захист прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у публічно-правових відносинах від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, за загальним правилом до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлено інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ судам слід виходити із суті права та/або інтересу, по захист якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин у сукупності.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором саме між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Велика Палата неодноразово наголошувала, що публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції, тобто хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта, у яких одна особа може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є виконання ним публічно-владних управлінських функцій саме в тих правовідносинах, у яких виник спір (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17, від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 02 квітня 2019 року у справі № 137/1842/16-а та від 17 червня 2020 року у справі № 826/10249/18).

Публічно-владні управлінські функції передбачають прямий безпосередній публічно-владний вплив на іншого суб`єкта цих правовідносин, який є обов`язковим для цього суб`єкта. Публічно-владний вплив також означає, що суб`єкт владних повноважень наділений законними повноваженнями вирішувати питання про права, свободи та інтереси іншого суб`єкта, який вступає з ним у правові відносини.

Отже, для розв`язання питання про те, чи підлягає спір у цій справі розгляду судом адміністративної юрисдикції, необхідно з`ясувати, якою є суть (зміст, характер) спору та чи виник він саме між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У справі, що розглядається, позивач звернувся до суду, фактично переслідуючи мету внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що стосуються зміни у імені належній на праві приватної власності його померлій матері земельної ділянки.

Матеріально-правовою підставою таких вимог позивач визначив норми статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а фактичною - те, що не згідний з відмовою у внесенні змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, у проведенні відповідних реєстраційних дій позивачу відмовлено рішенням державного реєстратора на нерухоме майно ОСОБА_4 №78516530 від 22.04.2025.

Натомість, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом до Великогаївської сільської ради, у якому просить визнати протиправним лист від 19.03.2025, яким заявнику надані роз`яснення положень закону і по суті рішення щодо відмови у проведенні реєстраційних дій не приймалося.

Виходячи з мети позову, який спрямовано на усунення перешкод у зазначенні правильних відомостей реєстраційних документів про право власності на земельну ділянку, а також наведених у позові обґрунтувань і підстав, позивач не згідний з відмовою у вчиненні реєстраційних дій, однак помилково вважає, що така відмова оформлена листом відповідача від 19.03.2025, а не рішенням державного реєстратора від 22.04.2025.

Так, відповідно до ст. 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон №1952-IV від 01 липня 2004 року) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а реєстраційна дія - державна реєстрація прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а також інші дії, що здійснюються державним реєстратором у Державному реєстрі прав, крім надання інформації з цього реєстру.

Державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням Закону.

Згідно із Законом №1952-IV (ст. 6) система органів та суб`єкти, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав становлять:

1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи;

2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації;

3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Статус, повноваження і компетенція державного реєстратора визначені статтею 10 Закону №1952-IV. При цьому державний реєстратор представляє інтереси держави. Держава наділяє останнього певними владними повноваженнями з метою реалізації її функцій. Тобто державний реєстратор отримує частину влади для здійснення волі держави, а не задля реалізації власної ініціативи чи відповідного органу влади/місцевого саморядування.

Відповідно до ст. 11 Закону №1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно із ст. 37 Закону №1952-IV скарга на дії державного реєстратора подається до Міністерства юстиції або до суду.

Відтак, суд зазначає, що у спорі щодо відмови у проведенні реєстраційних дій рішення було прийнято державним реєстратором, а не органом місцевого самоврядування, як це зазначає помилково позивач у позовній заяві. У силу наведених положень закону, саме до державного реєстратора можуть бути звернуті позовні вимоги щодо зобов`язання вчинити реєстраційні дії на виконання рішення суду, а не до органу місцевого самоврядування з огляду на процесуальну незалежність державного реєстратора і протиправність втручання в його діяльність, у тому числі зі сторони органу місцевого самоврядування.

Отже, суд не погоджується з доводами позивача про порушення його прав у цій справі Великогаївської сільської ради з огляду на таке.

Твердження позивача про можливість захисту його порушеного права шляхом зобов`язання вчинити реєстраційні дії Великогаївською сільською радою прямо суперечить ст. ст. 2, 6, 10, 11 Закону №1952-IV.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (стаття 9 КАС України).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача як сторони у справі, а також зміст позовних вимог (пункти 2, 4 частини третьої статті 160 КАС України).

Отже, визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, пункт 41).

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2). Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача.

За змістом поданої позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду з вимогами зобов`язати внести зміни до реєстраційних документів про право власності на земельну ділянку, протиправність відмови у чому оспорювалася, виходячи зі змісту позовної заяви. Однак, суб`єкт реєстраційної діяльності не є відповідачем у цій справі, позовні вимоги до нього не звернуто. Позивачем заявлено позовні вимоги у цій справі до органу місцевого самоврядування, який не вчинив дій щодо порушення його прав та інтересів у спірних матеріально-правових відносинах у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Позивач у заяві на адресу суду від 02.06.2025 наполягав на порушенні його прав саме Великогаївської сільської радою, звертаючись до суду з вимогами перевірити правомірність листа від 19.03.2025. У цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача позивач не заявляв.

Підсумовуючи викладене, суд надає оцінку обраному позивачу способу захисту, з таких підстав: з яких саме правовідносин сторін виник спір; чи передбачено обраний позивачем спосіб захисту законом; чи передбачено законом ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Отже, із урахуванням викладених доводів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки: 1. спірні правовідносини виникли у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно, правомірність яких позивачем у межах цієї справи не оспорюється; 2. належним відповідачем у спірних правовідносинах є державний реєстратор, який фактично прийняв рішення, з яким позивач не згідний, проте не оскаржує у цій справі і воно не є предметом позову; 3. належним способом захисту прав позивача відповідно до ст. 37 Закону №1952-IV є звернення до суду з позовом про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора про відмову у проведені реєстраційних дій.

Відтак, оскільки обраний позивачем спосіб захисту у виді зобов`язання органу місцевого самоврядування внести зміни до реєстраційних документів про право власності (вчинити реєстраційні дії) не передбачено законом та він є неефективним для захисту порушеного права в таких правовідносинах, з огляду на пряму суперечність статтям 2, 6, 10, 11 Закону 1952-IV. Отже, доводи скаржника про порушення його прав внаслідок надання Великогаївською сільською радою відповіді на звернення позивача від 19.03.2025, що оформлено листом № 363, не знайшли свого підтвердження.

Суд зазначає, що відповідачем відповідь на звернення позивача від 19.03.2025, що оформлена листом № 363 від 19.03.2025, надано у строки, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законами України «Про звернення громадян» і «Про місцеве самоврядування в Україні». За результатами розгляду цієї справи суд не встановив порушень вимог цих законів відповідачем, не йдеться про такі порушення й у позовній заяві. А отже, суд не вбачає протиправності у листі відповідача від 19.03.2025 №363.

Водночас, суд відзначає, що відмова державного реєстратора у здійсненні реєстраційної дії з державної реєстрації на виконання рішення суду може бути предметом розгляду судом у іншому спорі, що однак не впливає та не змінює спірних правовідносин, які стали підставою звернення позивача до суду із цим позовом із наведенням предмету і підстав позовних вимог на обґрунтування порушення його прав.

У цій справі суд позбавлений права вийти за межі позовних вимог, оскільки обрання належного способу захисту призведе не тільки до зміни суб`єктного складу учасників, а й до зміни предмету і підстав позову. Натомість, у постанові Верховного Суду від 13.04.2023 у справі №757/30991/18-а Касаційний адміністративний суд зазначає, що вихід суду за межі позовних вимог можливий у тому разі, якщо позивач вказавши у заяві одну конкретну вимогу, не зазначив іншу, яка має послідовний зв`язок із попередньою та випливає із фактично спірної ситуації, викладеної у позовній заяві, не допускаючи зміни її предмету.

З огляду на відмову у позовних вимогах, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 18 серпня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Великогаївська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області (місцезнаходження: вул. Галицька, 47, с. Великі Гаї, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 47722, ).

Головуючий суддя Грицюк Р.П.