Справа № 608/280/25
Суддя: Запорожець Л. М.
Дата ухвалення: 2025-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Копія:

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2025 року Справа № 608/280/25

Номер провадження2-а/608/55/2025

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі :

головуючої судді Запорожець Л. М.

з участю секретаря Фаштиковської М.І.,

представника позивача адвоката Манорик Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові справу адміністративного судочинства за позовною заявою ОСОБА_1 (представник адвокат Манорик Галина Григорівна) до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття справи про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття справи про адміністративне правопорушення.

В позовній заяві вказав, що постановою відповідно до оскаржуваної постанови від 26 січня 2025 року № 191, т.в.о. Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , підполковник ОСОБА_2 виніс відносно нього постанову за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за ніби то порушення ним вимог абзацу 7 п. 3 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: за неприбуття ним, по направленій йому повістці № 627414 засобами поштового зв`язку для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 11.00 год. 23.10.2024 року, для уточнення даних, та наклав на позивача стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень.

Вважаю, що оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності винесена протиправно та підлягає скасуванню, оскільки в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, а також відсутні та не зазначені у постанові жодні докази правопорушення, яке вчинене позивачем відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 лютого 2013 року по справі № 1916/3043/2012, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано недієздатним та встановлено над ним опіку в особі опікуна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішення суду набрало законної сили 05.03.2013 року. Позивач являється недієздатною особою починаючи з 05 березня 2013 року.

Внаслідок своєї хвороби ОСОБА_1 не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного догляду та лікування, є особою з інвалідністю з дитинства та страждає на психічні захворювання.

Копію зазначеного рішення суду додаємо до матеріалів справи.

Згідно Довідки до Акта огляду МСЕК серії ТЕР № 177340 від 29.10.2009р., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є особою з інвалідністю з дитинства, довічно, підстава акт № 260/2 огляд МСЕК 05.11.2009р. До справи додаємо також копію пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 18.04.2013р., виданого ПФУ, термін дії Довічно, в якому вказано, ОСОБА_1 , інвалід 2 групи з дитинства, опікун ОСОБА_4 .

Чому позивач, який є недієздатною особою мав прибути для уточнення даних в ІНФОРМАЦІЯ_6 на дату зазначену в оскаржуваній Постанові, незрозуміло. Як і незрозуміло, яким чином недієздатну особу поклали на облік в ІНФОРМАЦІЯ_6 та визнали придатним до служби, згідно рішення ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_7 від 09.10.2024 року та присвоєно ВОС 956. Копію ВОД позивача від 09.10.2024 р. та надану йому відстрочку від призову на військову службу на підставі п.2 ч.1 ст. 23 закону «Про військовий обов`язок та військову службу» від 12.10.2024р. № 22625 за підписом т.в.о. начальника, ОСОБА_5 .

Жодної повістки опікун недієздатного, ОСОБА_4 про виклик його недієздатного брата, ОСОБА_1 в ІНФОРМАЦІЯ_6 на 23.10.2024р. на 11.00 год. для уточнення даних, не отримував. Копію Довідки про надану відстрочку від призову на війську службу під час мобілізації недієздатному, якого неправомірно поставили на облік в ІНФОРМАЦІЯ_6 , додаємо.

Станом на день його так званого неприбуття, в нього була діюча відстрочка від призову на підставі п.2 ч.1 ст. 23 закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Довідка від 12.10.2024 року, видана на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України. Чому викликали повісткою недієздатну особу, яку направлено поштою від 13.10.2024 року, для його явки на 23.10.2024 року, в той час як йому надано відстрочку 12.10.2024 року, взагалі незрозуміло.

Дану Постанову відносно недієздатного складено у неділю, 26.01.2025р., в той час, коли ОСОБА_4 , як пішохода, зупинили на вулиці працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 , для перевірки його ВОД, він надав їм свої документи та відстрочку, як особі, яка є опікуном недієздатного брата - ОСОБА_1 , на підставі п. 10 ч. 1 ст.23 Закону, та повідомили про те, що брат, ОСОБА_1 , знаходиться в розшуку. Після цього, запропонували йому присісти в їхній автомобіль та відвідати його недієздатного брата, за місцем їхнього з братом проживання. Там, взяли недієздатну особу та відвезли обох братів в ІНФОРМАЦІЯ_6 , де було незаконно складено постанову про притягнення недієздатного брата до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Документи, які підтверджують про те, що брат недієздатний, опікун ОСОБА_4 надавав, пояснював, що в нього є відстрочка, на підставі п. 10 ч.1 ст.23 Закону, як опікуна особи, визнаної судом недієздатною - його брата, ОСОБА_1 , однак його пояснень не хотіли слухати, викликали юриста, оскільки це була неділя, та т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , виніс відносно недієздатного брата Постанову №191 від 26.01.2025, про адміністративне правопорушення.

В Постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2024 у справі №726/2158/24, зазначено про те, що несвоєчасне повідомлення або неповідомлення ТЦК та СП особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури.

Примірник Постанови №191 від 26.01.2025 року, наданий опікуну за підписом т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , додає до справи. Інших доказів (документів) щодо так званого правопорушення, складено та надано не було.

Позивач посилається на те, що Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі військовий облік) визначено Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 року, додатком № 2 до якого затверджені Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Правила військового обліку).

Пунктом 1 Правил військового обліку передбаченого, що призовники, військовозобов`язані та резервісти, серед іншого, повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Зазначає, що особисто ОСОБА_4 , як опікуну не вручалася ні повістка, ні мобілізаційне розпорядження, ні розпорядження під особистий підпис про необхідність явитися недієздатному брату до ІНФОРМАЦІЯ_2 станом на 23.10.2024 року на 11.00 годину, для уточнення військово-облікових даних його недієздатним братом, якого в незаконний спосіб поставили на облік.

Окрім того, вказує, що такі докази не зазначені і не додані в самій оскаржуваній постанові. Як можна притягнути до відповідальності особу, яка не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними? У відповідача є підтверджуючі документи, які опікуном ОСОБА_4 додані разом із заявою, на підставі чого йому і була надана відстрочка за підписом т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 .

Позивач просить позовну заяву задоволити, а провадження у даній справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, згідно з яким позов не визнає, просить відмовити у його задоволенні. Вважає позов безпідставним та просить відмовити у його задоволенні.

Представником позивача адвокатом Манорик Г.Г. подано відповідь на відзив.

Зазначив, що ОСОБА_1 не міг вчинити адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки судом визнаний недієздатним та над ним встановлено опіку. Він не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Манорик Г.Г. в судовому засіданні позовну заяву підтримує, просить задоволити.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, у відзиві на позов просив розгляд справи проводити у його відсутності, у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши представника позивача ОСОБА_1 адвоката Манорик Г.Г., розглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких мотивів.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно зі ст. 280 зазначеного Кодексу - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення. Таким чином, аналіз ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення свідчить, що протокол про адміністративне правопорушення є належним доказом того, що особою вчинено певне діяння, яке може бути кваліфіковано як адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 245 зазначеного Кодексу, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.

Згідно ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу ст. ст. 245, 280 КУпАП посадова особа, уповноважена розглядати адміністративну справу при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи з метою всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За змістом ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Таким чином, з цієї правової норми вбачається, що законодавцем встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Судом встановлено, що постановою № 1699 від 26 січня 2025 року про адміністративне правопорушення, винесеною т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_6 , ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17 000 гривень.

Яким чином недієздатну особу поклали на облік в ІНФОРМАЦІЯ_6 та визнали придатним до служби, згідно рішення ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_7 від 09.10.2024 року та присвоєно ВОС 956.

ОСОБА_4 в 2024 р. було надану йому відстрочку від призову на військову службу на підставі п.2 ч.1 ст. 23 закону «Про військовий обов`язок та військову службу» від 12.10.2024р. № 22625 за підписом т.в.о. начальника, ОСОБА_5 .

Жодної повістки опікун недієздатного, ОСОБА_4 про виклик його недієздатного брата, ОСОБА_1 в ІНФОРМАЦІЯ_6 на 23.10.2024р. на 11.00 год. для уточнення даних, не отримував.

Копію Довідки про надану відстрочку від призову на війську службу під час мобілізації недієздатному, якого неправомірно поставили на облік в ІНФОРМАЦІЯ_6 , додано до справи.

Станом на день так званого неприбуття, в нього була діюча відстрочка від призову на підставі п.2 ч.1 ст. 23 закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Довідка від 12.10.2024 року, видана на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України.

Чому викликали повісткою недієздатну особу, яку направлено поштою від 13.10.2024 року, для його явки на 23.10.2024 року, в той час, як опікуну було надано відстрочку 12.10.2024 року, взагалі незрозуміло.

Дану Постанову відносно недієздатного ОСОБА_1 складено у неділю, 26.01.2025р., в той час, коли його опікуна ОСОБА_4 , як пішохода, зупинили на вулиці працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 , для перевірки його ВОД, він надав їм свої документи та відстрочку, як особі, яка є опікуном недієздатного брата - ОСОБА_1 , на підставі п. 10 ч. 1 ст.23 Закону, та повідомили про те, що брат, ОСОБА_1 , знаходиться в розшуку. Після цього, запропонували йому присісти в їхній автомобіль та відвідати його недієздатного брата, за місцем їхнього з братом проживання.

Однак, незважаючи на це, взяли недієздатну особу та відвезли обох братів в ІНФОРМАЦІЯ_6 , де було складено постанову про притягнення недієздатного брата до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, що є незаконно.

Документи, які підтверджують про те, що брат недієздатний, опікун ОСОБА_4 надавав, пояснював, що в нього є відстрочка, на підставі п. 10 ч.1 ст.23 Закону, як опікуна особи, визнаної судом недієздатною - його брата, ОСОБА_1 , однак його пояснень не хотіли слухати, викликали юриста, оскільки це була неділя, та т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , виніс відносно недієздатного брата Постанову №191 від 26.01.2025, про адміністративне правопорушення.

В Постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2024 у справі №726/2158/24, зазначено про те, що несвоєчасне повідомлення або неповідомлення ТЦК та СП особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури.

Примірник Постанови №191 від 26.01.2025 року, наданий опікуну за підписом т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Інших доказів (документів) щодо так званого правопорушення, складено та надано не було.

З досліджених судом письмових доказів вбачається наступне.

Згідно рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 лютого 2013 року по справі № 1916/3043/2012, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано недієздатним та встановлено над ним опіку в особі опікуна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішення суду набрало законної сили 05.03.2013 року. Позивач являється недієздатною особою починаючи з 05 березня 2013 року.

Внаслідок своєї хвороби ОСОБА_1 не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного догляду та лікування, є особою з інвалідністю з дитинства та страждає на психічні захворювання.

Копію зазначеного рішення суду додаємо до матеріалів справи. Згідно Довідки до Акта огляду МСЕК серії ТЕР № 177340 від 29.10.2009 р., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є особою з інвалідністю з дитинства, довічно, підстава акт № 260/2 огляд МСЕК 05.11.2009р. До справи додаємо також копію пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 18.04.2013р., виданого ПФУ, термін дії Довічно, в якому вказано, ОСОБА_1 , інвалід 2 групи з дитинства, опікун ОСОБА_4 .

Згідно з ч.1 ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Таким чином, ОСОБА_1 не повинен нести тягар адміністративної відповідальності як особа, що визнана недієздатною та над якою встановлено опіку.

Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 21.03.2019 у справі № 489/1004/17, від 30.01.2020 у справах № 308/12552/16-а та № 482/9/17, від 06.02.2020 у справі № 205/7145/16-а зробив такі висновки: «Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення».

Отже, відповідачем недотримана імперативна вимога чинного законодавства щодо обов`язку повідомити особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи.

Оскаржувана постанова, якою було накладено стягнення у вигляді штрафу, була винесена т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 26.01.2025 року.

Не зважаючи на рішення суду про визнання особи недієздатною, на останнього було накладено адміністративне стягнення.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд зазначає, що у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року , заява № 36673/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватись до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатись від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року) вбачається, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.» Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ і на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (Справа Лучанінова проти України (рішення від 09.06.2011 року, заява № 16347/02)).

Згідно ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) забезпечує всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, зокрема, підлягають з`ясуванню чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Рішення про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблене на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно приписів ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За загальним правилом ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

У даному ж випадку спеціальною є інша правова норма - ч. 2 ст. 77 КАС України, а тому саме вона підлягає застосуванню. Нею визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Ця норма права по своїй юридичній природі повністю кореспондується та доповнює загальний принцип, визначений ст. 63 Конституції України, котрий декларує відсутність обов`язку в особи доводити свою невинуватість у правопорушенні та стверджує про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На думку суду, цілком логічно та ґрунтується на нормах права, те, що у випадку, якщо рішення суб`єкта владних повноважень буде оскаржено, то обов`язок довести його правомірність лежить саме на останньому, оскільки, в протилежному випадку на особу, котру визнано винним у вчиненні правопорушення фактично буде покладено обов`язок доводити свою невинуватість, що суперечить вказаній вище статті Конституції України.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Суд також враховує позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

З врахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, суд не має підстав для висновку, що при притягненні позивача до адміністративної відповідальності відповідачем в повному обсязі були дотримані вищенаведені вимоги закону і під час цього були вжиті всі заходи щодо повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи. Доказів зворотного відповідачем суду не надано.

За таких обставин, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є не доведеним.

Відповідно до частин 1, 5 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при поданні позову, то він підлягає стягненню з відповідача в користь держави.

Керуючись ст. ст. 7, 9, ч. 3 ст. 210-1, 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 5, 6, 8-10, 72, 77, 90, 139, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (представник адвокат Манорик Галина Григорівна) до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття справи про адміністративне правопорушення, задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 191 від 26.01.2025 року, винесену т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_8 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок в користь держави.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного судучерез Чортківський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано, а разі апеляційного оскарження рішення - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Дата складення повного судового рішення 20 серпня 2025 року.

Суддя: /підпис/

Згідно з оригіналом:

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/280/25.

Рішення набрало законної сили " " _______________ року.

Суддя: Л. М. Запорожець

Копію рішення видано " " _______________ року.

Секретар: