Справа № 160/20001/25
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2025-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 серпня 2025 року м. Дніпросправа № 160/20001/25
(суддя Врона О.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року з питань забезпечення позову у справі №160/20001/25 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування розпоряджень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 10 липня 2025 року звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, згідно з яким просить суд визнати протиправними та скасувати розпорядження Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про анулювання ліцензій № 396 від 12.06.2025 в частині анулювання ліцензій на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами №2502257, №2502256, №2502251, №2502253, №2502247, №2502249, №2502255, №2502248, №2502245, №2502252, №2502254, що видані фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

10 липня 2025 року позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, у якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії розпоряджень Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 396 від 12.06.2025 в частині анулювання ліцензій на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами №2502251, №2502249, №2502257, №2502255, №2502248, №2502256, №2502245, №2502253, №2502247, №2502252, №2502254, що видані фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до набрання законної сили рішенням суду у справі № 160/20001/25.

Заява фактично обґрунтована тим, що основним та єдиним видом діяльності є роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах (КВЕД 47.26). Анулювання ліцензій на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами призвело до зупинення його господарської діяльності. Дія розпорядження про анулювання ліцензії до прийняття рішення у цій справі: блокує джерела доходу позивача, призводить до неможливості виконання ним обов`язків щодо сплати податків та зборів до бюджетів всіх рівнів та неможливості виконання договірних зобов`язань перед третіми особами за укладеними договорами, має наслідком дискредитацію ділової репутації заявника перед державними установами, діловими партнерами та споживачами продукції. Для відновлення прав та інтересів позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а саме: 1. витрати на збереження персоналу (виплата заробітних плат працівникам під час зупинення діяльності позивача, виплата компенсацій звільненим працівникам); 2. витрати на оренду та комунальні послуги (незважаючи на те, що діяльність позивача зупинена, зобов`язання по договорам оренди зберігаються); 3 сплата податків та обов`язкових платежів (зокрема, позивач зобов`язаний сплачувати єдиний соціальний внесок незалежно від того, чи здійснює він господарську діяльність); 4 витрати на збереження активів (витрати на охорону товару та приміщень, у яких позивач здійснював господарську діяльність); 5 витрати на ведення обліку та звітності (незалежно від зупинення діяльності позивач, зобов`язаний подавати податкові звіти). Для відновлення діяльності у майбутньому позивач буде вимушений понести витрати, зокрема але не виключно: на оновлення приміщень або ремонт (якщо діяльність буде зупинена на тривалий час), набір нового персоналу, маркетинг, відновлення клієнтської бази, пошук нових постачальників товару.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено повністю.

Ухвала суду мотивовано тим, що судом не встановлено підстав, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача спірним розпорядженням Головного управління ДПС у Дніпропетровській області. В контексті спірних правовідносин можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом необхідності вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Позивачем не надано доказів наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення у справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскаржив її в апеляційному порядку. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що відсутність відповідних ліцензій, в силу вимог закону, унеможливлює здійснення позивачем основного та єдиного виду діяльності - роздрібної торгівлі тютюновими виробами.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частинами першою та другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо :

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено шляхом: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 КАС України).

Згідно з частиною шостою статті 154 КАС України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

При цьому співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, а також у очевидності ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

З відокремлених матеріалів справи вбачається, що в підтвердження обґрунтованості своєї заяви позивачем до неї додано витяг з реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно з яким видом діяльності позивача є « 47.26 Роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах (основний)» (а.м. 5).

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 481/95-ВР), анулювання ліцензії - позбавлення суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) права на провадження діяльності, зазначеної в ліцензії; ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного рішення про анулювання у формі розпорядження про таке анулювання (стаття 3 Закону № 481/95-ВР).

Позивач звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову зазначив про те, що прийняття відповідачем спірного розпорядження призводить до фактичного позбавлення ФОП ОСОБА_1 права на здійснення основного виду господарської діяльності, що, у свою чергу, може призвести до неможливості виконання ним обов`язків щодо сплати податків і зборів, неможливості виконання своїх договірних зобов`язань перед третіми особами та необхідності скорочення штату працівників підприємства та їх вимушеного звільнення.

При цьому, до заяви не додано доказів очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам ФОП ОСОБА_1 .

Слід зауважити й на тому, що до заяви не додано доказів того, що позивач не має інших ліцензій на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, окрім тих, дію яких було зупинено розпорядженням Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про анулювання ліцензій № 396 від 12.06.2025 року.

Також, позивачем не надано доказів того, що невжиття заходів щодо зупинення дії оскаржуваного позивачем рішення зумовить настання негативних та незворотних наслідків для його господарської діяльності як і не доведено того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективність захисту і унеможливити поновлення порушених прав позивача. До матеріалів заяви про забезпечення позову заявником не долучено належних та допустимих доказів в розумінні статей 150, 151 КАС України.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в контексті спірних правовідносин можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом необхідності вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, оскільки сам по собі факт анулювання ліцензій на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами не є достатньою та беззаперечною підставою для забезпечення позову.

Отже, колегія суддів вважає, що у справі, яка розглядається, заявником не доведено, а судом першої інстанції не встановлено і не підтверджено у передбаченому процесуальним законом порядку наявності підстав для застосування заходів забезпечення позову за заявою позивача, а тому підстави застосування заходів забезпечення адміністративного позову, заявлені у заяві про забезпечення позову, є передчасними та такими, що не ґрунтуються на доказах.

Аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом у постановах від 05.08.2022 у справі № 140/1116/21, від 31.05.2022 у справі № 600/6293/21-а, від 17.05.2022 у справі № 240/16158/21, від 04.07.2024 у справі № 160/7437/24, від 03.12.2024 у справі № 380/13157/24, від 09.04.2025 року у справі №160/26885/24, від 13 березня 2025 року у справі №160/27307/24.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому ухвалу суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року у справі №160/20001/25 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 19 серпня 2025 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.А. Шальєва