Справа № 200/3374/25
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2025-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2025 року Справа№200/3374/25

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кошкош О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

09.05.2025 через систему "Електронний суд" до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оформлене протоколом від 21.03.2025 № 8;

- зобов`язати відповідача надати відстрочку від мобілізації відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 14.03.2025 звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у зв`язку з наявністю вітчима ОСОБА_2 , який за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я № 33/125/3 від 13.03.2025 потребує постійного стороннього догляду. Листом відповідача від 22.03.2025 № 09/3535 позивача повідомлено, що протоколом комісії від 21.03.2025 № 8 відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку із відсутністю підстав для її оформлення.

Позивач вважає таке рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки він здійснює догляд за вітчимом, та отримує допомогу у вигляді компенсації за надання соціальних послуг невиліковно хворому. Вважає наявним право на отримання відстрочки від мобілізації.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14.05.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку. Зобов`язано відповідача надати суду у строк до 30.05.2025 заяву позивача про надання відстрочки з додатками.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14.07.2025 витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 засвідчені належним чином у відповідності до вимог ст. 94 КАС України копії: заяви ОСОБА_1 від 14.03.2025 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з додатками; протоколу комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.03.2025 № 8, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні відстрочки відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

01.08.2025 та 06.08.2025 на виконання ухвали Донецького окружного адміністративного суду відповідачем надано витребувані документи.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11.08.2025 витребувано у ОСОБА_1 на підтвердження доводів позовної заяви, засвідчені належним чином у відповідності до вимог ст. 94 КАС України копії: рішення суду, яким постановлено рішення про усиновлення ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у зв`язку із укладенням останнім шлюбу з ОСОБА_3 , або інші докази, які підтверджують усиновлення (батьківство); витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, яким підтверджено батьківство ОСОБА_2 над ОСОБА_1 ; витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, яким підтверджено відсутність у ОСОБА_2 інших осіб, зокрема дітей, які зобов`язані відповідно до Сімейного кодексу України здійснювати піклування та утримання своїх батьків та зобов`язано надати такі докази до 15.08.2025.

Станом на день ухвалення рішення у справі позивач не надав доказів на виконання ухвали суду від 11.08.2025.

Відповідно до ч. 6 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Оскільки позивач не надав суду витребуваних доказів на виконання ухвали від 11.08.2025, а ч. 6 ст. 77 КАС України передбачає, що у такому разі справа вирішується на підставі наявних матеріалів, суд оцінює заявлені вимоги з огляду на ті докази, що є у справі.

Також, суд зазначає, що відповідач своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відтак, враховуючи, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, без поважних причин не подав відзиву на позовну заяву, виходячи із обставин справи, зважаючи на положення ч. 6 ст. 162 КАС України, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

14.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». До вказаної заяви було надано: свідоцтво про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 ; свідоцтво про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 від 03.07.2023; висновок ЛКК № 33/125/3 від 13.03.2025; нотаріальна заява ОСОБА_2 від 13.03.2025, що зареєстрована в реєстрі за № 804; довідка про зареєстрованих осіб № 7719; копії паспортів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; заява про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від 14.03.2025; заява про згоду отримувати соціальні послугу від 14.03.2025; декларація про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від 14.03.2025; копія військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 31.05.1993.

Повідомленням відповідача від 22.03.2025 № 09/3535 позивача повідомлено, що протоколом від 21.03.2025 № 8 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Причина відмови - у зв`язку з відсутністю підстав для її надання.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає таке.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами ст. 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Також Указом Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

У подальшому, Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII, в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 23 Закону № 3543-ХІІ передбачені підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII (в редакції чинній на час подання заяви позивачем про надання відстрочки) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок № 560, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Як передбачено п. 1 Порядку № 560, цей Порядок визначає, зокрема, процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.

Відповідно до п. 56 Порядку № 560, відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Згідно з п. 57 Порядку № 560, для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії.

За змістом п. 58, 58-1, 60 Порядку № 560, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (військовозобов`язані СБУ чи розвідувальних органів - голові Комісії в Центральному управлінні або регіональному органі СБУ чи відповідному розвідувальному органі) за місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Під час подання заяви військовозобов`язаний пред`являє військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі). Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації в день її подання.

Військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за хворим батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), у випадках, передбачених пунктом 9 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", зазначають у заяві, зазначеній у пункті 58 цього Порядку (додаток 4), про відсутність інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд за хворим батьком чи матір`ю дружини (чоловіка). Військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю, не зазначають у заяві, зазначеній у пункті 58 цього Порядку (додаток 4), інформацію про інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд.

Районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки або його відділ за місцем перебування на військовому обліку військовозобов`язаного, який відповідно до закону зобов`язаний утримувати осіб, зазначених у пункті 13 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", або здійснює постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", під час прийняття рішення про надання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації перевіряє перебування такого військовозобов`язаного на військовому обліку, родинні зв`язки військовозобов`язаного та особи, яку відповідно до законодавства зобов`язаний утримувати військовозобов`язаний або за якою здійснює постійний догляд, наявність інших осіб, місце проживання яких задекларовано/зареєстровано за адресою задекларованого/ зареєстрованого місця проживання військовозобов`язаного або особи, яка перебуває на утриманні або потребує постійного догляду, з використанням відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, інших інформаційних систем, реєстрів та баз даних, у тому числі шляхом інформаційного обміну.

Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом п`яти робочих днів з дати його отримання.

Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення заявникові повідомляється у спосіб, зазначений військовозобов`язаним у заяві про надання відстрочки, засобами телефонного, електронного або поштового зв`язку не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному видається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою згідно з додатком 6.

Про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляється письмово із зазначенням причини відмови за формою згідно з додатком 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

В додатку 5 до Порядку № 560 наведений перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Зокрема, документами, що підтверджують право на відстрочку відповідно до п. 9 ч. 1ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" є:

- для особи, яка потребує постійного догляду, - довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи;

- для особи, яка зайнята постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю, - документи, що підтверджують родинні зв`язки (свідоцтво про шлюб або свідоцтво про народження дитини, або свідоцтво про народження особи, яка здійснює постійний догляд);

- для особи, яка зайнята постійним доглядом за батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), - документи, що підтверджують родинні зв`язки (свідоцтво про шлюб та свідоцтво про народження дружини (чоловіка), документи, що підтверджують неможливість здійснення постійного догляду дружиною (чоловіком) або іншим працездатним членом сім`ї (висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу іншого працездатного члена сім`ї в постійному догляді або свідоцтво про смерть такого члена сім`ї, або витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, або рішення суду про визнання безвісно відсутнім або рішення суду про оголошення його померлим), документи про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).

У спірних правовідносинах військовозобов`язаний позивач звернувся до відповідача із заявою від 14.03.2025 про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", як такому, що зайнятий постійним доглядом за вітчимом.

З протоколу засідання комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.03.2025 № 8 вбачається, що підставою для відмови у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" є те, що ОСОБА_2 (який потребує постійного догляду) не є батьком позивача.

Суд зазначає, що з аналізу п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації надається, зокрема, особам, які зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю, а також за батьком чи матір`ю дружини (чоловіка).

Тобто, вказана норма закону містить вичерпний перелік осіб, за догляд за якими надається право на відстрочку, і не передбачає поширення такого права на випадки здійснення догляду, зокрема за вітчимом.

Позивач у позовній заяві зазначив, що він, ОСОБА_2 та його матір ОСОБА_3 проживали однією сім`єю, мали спільний побут, піклувалися один про одного. ОСОБА_2 виконував роль батька, виховував та утримував його. Також до позовної заяви позивачем надано нотаріальну заяву ОСОБА_2 від 30.03.2025, що зареєстрована за № 804 в якій останній зазначає себе батьком ОСОБА_1 .

З метою підтвердження доводів позовної заяви, ухвалою суду від 11.08.2025 витребувано у ОСОБА_1 рішення суду, яким постановлено рішення про усиновлення ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у зв`язку із укладенням останнім шлюбу з ОСОБА_3 , або інші докази, які підтверджують усиновлення (батьківство); витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, яким підтверджено батьківство ОСОБА_2 над ОСОБА_1 ; витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, яким підтверджено відсутність у ОСОБА_2 інших осіб, зокрема дітей, які зобов`язані відповідно до Сімейного кодексу України здійснювати піклування та утримання своїх батьків.

Однак, станом на день ухвалення рішення у справі позивач не надав витребуваних доказів, зокрема підтвердження того, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , а останній - сином ОСОБА_2 у розумінні Сімейного кодексу України.

При цьому суд зазначає, що відповідно ст. 207 Сімейного кодексу України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Відповідно до ст. 121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 211 Сімейного кодексу України, якщо дитина має лише матір, вона не може бути усиновлена чоловіком, з яким її мати не перебуває у шлюбі. Якщо дитина має лише батька, вона не може бути усиновлена жінкою, з якою він не перебуває у шлюбі. Якщо такі особи проживають однією сім`єю, суд може постановити рішення про усиновлення ними дитини.

Таким чином, відсутність рішення суду про усиновлення чи інших належних доказів свідчить, що ОСОБА_2 є вітчимом, але не батьком ОСОБА_1 у правовому розумінні Сімейного кодексу України.

Отже, вітчим не набуває статусу «батька» у значенні закону, а відтак і не входить до кола осіб, визначених п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за догляд за якими військовозобов`язаний має право на відстрочку.

Таким чином, суд вважає, що відмовляючи позивачу в наданні відстрочки від призову відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відповідач діяв в межах, у спосіб та відповідно до вимог норм чинного законодавства.

Водночас суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права звернутися до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на підставі п. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за умови подання належних доказів встановлення опіки над ОСОБА_2 , на підставі рішення місцевого загального суду про визнання останнього недієздатним.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, сума судових витрат, відповідно до вимог КАС України, стягненню на користь позивача не підлягає.

Керуючись ст. 2, 77, 78, 94, 139, 241-246, 257-258, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Повний текст рішення складено та підписано 20 серпня 2025 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя О.О. Кошкош