Справа № 320/35440/23
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2025-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Ганечко О.М.

Ключковича В.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просив:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи в рф, Туркменістані, непроведенні оптимізації відповідно до заяви позивача, відмови у виключенні зі страхового стажу періоду з 01.06.2001 по 31.12.2003 протиправною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області виключити з розрахунку загального страхового стажу та заробітної плати при розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 період роботи в У МБ-17 АТФ "Укргазбуд" з 01.06.2001 по 31.12.2003;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати до страхового стажу та заробітної плати для розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 період роботи та заробітну плату в Туркменістані з 03.02.2003 по 01.08.2004 на підставі довідки від 14.04.2023 № 23-167 та довідки від 14.04.2023 № 23-168 за офіційно встановленим курсом на 26.07.2023;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати до страхового стажу та заробітної плати для розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 період роботи та заробітну плату в рф з 08.06.2009 по 13.12.2013 на підставі трудової книжки серії НОМЕР_1 та довідки про заробітну плату за офіційно встановленим курсом на 26.07.2023;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області виключити в порядку оптимізації при розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 заробітну плату за період підряд в межах не більш як 10% тривалості страхового стажу, відповідно до вимог абз. 3 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з обов`язковим виключенням періоду з 01.08.2014 по 31.05.2015, та понад 10% загального страхового стажу 34 місяці за період з 01.03.2020 по 28.02.2023 (період карантину та воєнного стану), а також врахувати при розрахунку пенсії заробітну плату за період з 01.03.2001 по 31.05.2001 та з 01.08.2004 по 28.02.2005;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням вказаних позовних вимог починаючи з 26.07.2023 та провести відповідні виплати.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи в рф, Туркменістані, непроведенні оптимізації відповідно до заяви позивача, відмови у виключенні зі страхового стажу періоду з 01.03.2003 по 31.12.2003.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області виключити з розрахунку загального страхового стажу та заробітної плати при розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 період роботи в У МБ-17 АТФ "Укргазбуд" з 01.03.2003 по 31.12.2003.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати до страхового стажу та заробітної плати для розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 період роботи та заробітну плату в Туркменістані з 03.02.2003 по 01.08.2004 на підставі довідки від 14.04.2023 № 23-167 та довідки від 14.04.2023 № 23-168 за офіційно встановленим курсом на 26.07.2023.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати до страхового стажу та заробітної плати для розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 період роботи та заробітну плату в рф з 08.06.2009 по 13.12.2013 на підставі трудової книжки серії НОМЕР_1 та довідки про заробітну плату за офіційно встановленим курсом на 26.07.2023.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виключення в порядку оптимізації при розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 заробітну плату за період підряд в межах не більш як 10% тривалості страхового стажу відповідно до вимог абз. 3 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з обов`язковим виключенням періоду з 01.08.2014 по 31.05.2015, та понад 10% загального страхового стажу 34 місяці за період з 01.03.2020 по 28.02.2023 (період карантину та воєнного стану), а також врахувати при розрахунку пенсії заробітну плату за період з 01.03.2001 по 31.05.2001 та з 01.08.2004 по 28.02.2005 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням вказаних позовних вимог починаючи з 26.07.2023 та провести відповідні виплати. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених похованих вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що розмір нарахованої Позивачу основної державної пенсії за віком відповідає наданим відповідачу відомостям про страховий стаж та розмір заробітної плати позивача за період сплати страхових внесків, що є безумовною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

20 січня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, в апеляційному порядку підлягає перегляду рішення суду першої інстанції виключно в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є пенсіонером, отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України у Київській області.

27 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої були додані довідка про призначення ідентифікаційного номеру, паспорт, диплом про навчання, довідка про заробітну плату до 01.07.2000, довідка про зміну назви організації, заява про спосіб виплати пенсії, трудова книжка, довідка про заробітну плату № 76, видану ООО "Уралтрубпровод", довідка про заробітну плату № 23-168, видану ХО "Петро Газ Азия", довідка № 23-169 про переклад штампів ХО "Петро Газ Азия", акт перевірки заробітної плати, проведений пенсійним органом Туркменістану, довідка № 23- 167 про підтвердження стажу, видану ХО "Петро Газ Азия".

Також, разом з вищевказаною заявою ОСОБА_1 було подано до Головного управління пенсійного фонду України у Київській області заяви від 27.06.2023, в яких просив:

Одночасно позивачем подано заяви, яким останній просив:

- виключити із його загального страхового стажу та заробітної плати період роботи в УМБ-17 АТФ "Укргазбуд" з 25.05.2001 по 01.08.2004, обґрунтовуючи це тим, що фактично був звільнений з роботи 24.05.2001, але відповідний запис в трудовій книжці не було зроблено до 01.08.2004;

- зарахувати до його страхового стажу та заробітної плати періоди роботи на території рф та Туркменістану;

- застосувати оптимізацію (неврахування періодів роботи для підрахунку заробітної плати, що використовується при розрахунку пенсії) щодо періодів страхового стажу під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, та періодів страхового стажу під час дії на території України режиму воєнного стану, з 01.03.2020 по 06.02.2023 та період з 01.09.2014 по 27.05.2015, що включений до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та будь-який період страхового стажу підряд, що в сумі складає не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі, що є найкращим для нього з точки зору суми нарахованої пенсії;

- зарахувати до страхового стажу період роботи в рф з 08.06.2009 по 10.05.2013.

За результатами розгляду заяви і поданих до неї документів Головним управлінням пенсійного фонду України у Київській області призначено ОСОБА_1 пенсію за віком з 26.07.2023.

Головне управління пенсійного фонду України у Київській області листом від 11 липня 2023 року №1000-0202-8/105139 та повторно листом 10 серпня 2023 року № 1000-0202-8/120160 надало наступні відповіді:

- щодо вимог про виключення з загального страхового стажу та заробітної плати період роботи в УМБ-17 АТФ "Укргазбуд" з 25.05.2001 по 01.08.2004 - фактично відмовлено без пояснення причин;

- щодо вимог про зарахування до страхового стажу та заробітної плати періоди роботи на території рф та Туркменістану - відмовлено. Підставою відмови зазначено: «Оскільки, з 1 січня 2023 року російська федерація в односторонньому порядку притінила участь в угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, період Вашої роботи на території російської федерації, з червня 2009 року по квітень 2013 року, згідно довідки від 19.07.2014 № 76, не зараховано до страхового стажу. "питання зарахування періоду роботи в Туркменістані до Вашого страхового стажу, може бути вирішено після укладення міжнародної двосторонньої угоди/договору між Україною та Туркменістаном."

- щодо вимог про застосування оптимізації (неврахування періодів роботи для підрахунку заробітної плати, що використовується при розрахунку пенсії) щодо періодів страхового стажу під час карантину, а також, та періодів страхового стажу під час дії на території України режиму воєнного стан у - відповідач застосував оптимізацію не до періодів, про оптимізацію яких просив позивач, а провів оптимізацію наступним чином: кількість місяців, автоматично виключених оптимізацією в межах 10% (41 місяць) з 01.03.2001 по 28.02.2005, та понад 10 %, (24 місяці) з 01.03.2020 по 28.02.2023 (період запровадження карантину), натомість позивач у заяві від 27.06.2023 вимагав, згідно ст.40 п.1 абз. 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виключити, окрім періоду з 01.03.2020 по 06.02.2023, період отримання допомоги по безробіттю з 01.09.2014 по 27.05.2015, що включений до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та будь-який період страхового стажу підряд, що в сумі складає не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі, що є найкращим для нього з точки зору суми нарахованої пенсії.

- щодо вимог про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 08.06.2009 по 10.05.2013 пенсійний орган фактично відмовив із аналогічних підстав.

Крім того, ОСОБА_1 направлялись до Головного управління пенсійного фонду України у Київській області окремі заяви по вищенаведених питаннях від 07.07.2023, 31.07.2023, 18.08.2023, на які позивач отримав відповіді від 11.07.2023 № 1000-0202-8/105139, від 20.07.2023 № 1000-0202-8/109759, від 10.08.2023 № 1000-0202-8/120160, від 31.08.2023 № 1000-0202-8/131545, що за суттю є аналогічними до вищевказаних.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV(далі - Закон №1058-IV).

Приписами частини 1 статті 40 Закону №1058-IV передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 18 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8, 9 і 14 статті 11 цього Закону та періоди страхового стажу під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з місяця запровадження карантину у 2020 році та шести календарних місяців після його завершення, періоди страхового стажу під час воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", з місяця введення воєнного стану та протягом трьох календарних місяців після його припинення або скасування. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

У разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для призначення пенсії військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу, заробітна плата (дохід) обчислюється на підставі довідки про нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески.

Таким чином, з вищевказаного слідує, що чинним законодавством передбачено можливість виключення будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі лише при призначенні пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно листа Головного управління пенсійного фонду України у Київській області листом від 11 липня 2023 року №1000-0202-8/105139, розмір пенсії ОСОБА_1 обчислено із заробітної плати, визначеної за періоди з 01.08.1993 по 31.07.1998 та з 01.07.2000 по 28.02.2023. При цьому, враховано загальний страховий стаж 34 роки 6 місяців 9 днів.

Також, у даному листі відповідачем зазначено, що при проведенні оптимізації заробітної плати, позивачу виключено періоди з 01.06.2001 по 28.02.2003, з 01.08.2014 по 31.05.2015 та з 01.03.202 по 28.02.2023, що складає 41 місяць - в межах 10 % тривалості страхового стажу.

При цьому, відповідачем не виключено з розрахунку загального страхового стажу та заробітної плати при розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 період роботи в УМБ-17 АТФ "Укргазбуд" з 01.03.2003 по 31.12.2003.

Разом тим, відповідно до довідки про заробітну плату, враховану Головним управлінням пенсійного фонду України у Київській області для розрахунку пенсії, заробітна плата позивача з 01.03.2003 по 31.12.2003 дорівнює 0 (нуль гривень) за кожен місяць.

Отже, вищевказаним підтверджується доводи позивача про необхідність виключення вищевказаного періоду з розрахунку загального страхового стажу та заробітної плати при розрахунку розміру пенсії, як наслідок, обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про виключення в порядку оптимізації при розрахунку розміру пенсії заробітну плату за період підряд в межах не більш як 10% тривалості страхового стажу, відповідно до вимог абз. 3 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з обов`язковим виключенням періоду з 01.08.2014 по 31.05.2015, та понад 10% загального страхового стажу 34 місяці за період з 01.03.2020 по 28.02.2023 (період карантину та воєнного стану), а також, врахувати при розрахунку пенсії заробітну плату за період з 01.03.2001 по 31.05.2001 та з 01.08.2004 по 28.02.2005 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

З приводу зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу та заробітної плати для розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 період роботи та заробітну плату в Туркменістані з 03.02.2003 по 01.08.2004 на підставі довідки від 14.04.2023 № 23-167 та довідки від 14.04.2023 № 23-168 за офіційно встановленим курсом на 26.07.2023, слід зазначити наступне.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем не зараховані період роботи позивача з 03.02.2003 по 01.08.2004 з тих підстав, що для України припинена дія Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

13 березня 1992 року укладено Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення.

Згідно зі ст. 6 Угоди від 13.03.1992 передбачено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди провадиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також території колишнього СРСР за час до набрання чинності даної Угоди.

Тобто, Угодою передбачено перспективне та ретроспективне регулювання, зокрема правовідносин щодо врахування до трудового стажу для цілей обчислення пенсії стажу набутого на території держав-сторін Угоди до її підписання та на території СРСР.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві. Ця постанова набрала чинності 02.12.2022.

Проте, у ст. 13 Угоди від 13.03.1992 передбачено, що кожен учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди щодо цього учасника припиняється по спливу 6-місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цього Угоди не втрачають своєї сили і у разі її виходу з Угоди держави-учасниці, на території якої вони мешкають.

Отже, на спірний періоди роботи позивача з 03.02.2003 по 01.08.2004 поширювалась дія Угоди від 13.03.1992, яка була чинною у цей період, оскільки, Угода припинилася через шість місяців з дня отримання депозитарієм повідомлення України про вихід з Угоди, що сталося не раніше.

У Рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Окрім того, незважаючи на вихід України з Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають (стаття 13 Угоди).

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 28 січня 2025 року у справі № 620/3530/22.

Відповідно до довідки від 14.04.2023 № 23-167 та довідки від 14.04.2023 № 23-168, ОСОБА_1 з 03.02.2003 по 01.08.2004 працював у Господарському об`єднанні "Петро Газ Азия".

Також, Згідно записів № 11-12 трудової книжки ОСОБА_1 , він з 08.06.2009 по 13.12.2013 працював у ООО "Уралтрубопровод" на посаді прораба.

Крім того, вищевказаний період роботи та отримана в цей час заробітна плата підтверджується довідкою про заробітну плату № 76 від 19.06.2014 за період з 06.2009 по 04.2013.

Враховуючи вищезазначене, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що відповідач безпідставно не зарахував періоди роботи позивача з 03.02.2003 по 01.08.2004 та з 08.06.2009 по 13.12.2013.

Як наслідок, судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням вказаних позовних вимог починаючи з 26.07.2023 та провести відповідні виплати.

Колегія суддів зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області в апеляційній скарзі не наведено обґрунтувань, у чому полягає неправильність чи неповнота встановлення судом першої інстанції обставин справи або невірність застосування норм матеріального чи процесуального права, а доводи апеляційної скарги повторюють доводи відзиву на позовну заяву.

Щодо доводів апелянта про втручання у дискреційні повноваження, слід зазначити наступне.

Так, згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до пункту 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 року №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто, дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Колегія суддів зазначає, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Отже, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

З огляду на викладене, безпідставним є доводи апелянта про втручання у дискреційні повноважень відповідача.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Ганечко О.М.

Ключкович В.Ю.