Справа № 640/22539/21
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2025-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2025 року Справа№640/22539/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Абдукадирової К.Е., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (молодіжна 8,Кам`яний Брід, Лисянський район, Черкаська область,19331, код НОМЕР_1 ) до Державної податкової служби України (Львівська пл.8,Київ 53,04053, ), Головного управління ДПС у Черкаській області, утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (вул. Хрещатик, 235,Черкаси,Черкаська область,18002, код ЄДРПОУ ВП 44131663) про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Черкаській області, утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України , у якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Державної податкової служби України щодо прийняття невмотивованих рішень про результати розгляду скарг від 10.12.2020 на податкове повідомлення рішення ГУ ДПС у Черкаській області від 03.12.2020 №16540707, податкове повідомлення рішення від 03.12.2020 №16550707, податкове повідомлення рішення від 03.12.2020 №16530707;

- визнати протиправними дії Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області та скасувати податкове повідомлення рішення ГУ ДПС у Черкаській області від 03.12.2020 №16540707, податкове повідомлення рішення №16550707, податкове повідомлення рішення №16530707.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.08.2021 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

13 грудня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2825-ІХ «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі Закон № 2825), який набрав чинності 15 грудня 2022 року.

На підставі ст. 1 Закону № 2825 Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідований.

П. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2825 (в редакції Закону України від 16 липня 2024 року № 3863-ІХ Про внесення змін до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ» (далі Закон № 3863), який набрав чинності 26 вересня 2024 року), установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя.

До початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом, крім випадку, передбаченого абз. 4 цього пункту.

Не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративні справи, які були передані до Київського окружного адміністративного суду та розподілені між суддями до набрання чинності Законом № 3863, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом № 3863, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 276, ст. ст. 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 276, ст. ст. 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Після початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду Київський окружний адміністративний суд та інші окружні адміністративні суди України завершують розгляд та вирішення переданих їм справ.

Судом апеляційної інстанції щодо всіх справ, підсудних окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, та переданих на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України відповідно до цього Закону, є Шостий апеляційний адміністративний суд.

До початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у справах, розглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, здійснює Київський окружний адміністративний суд.

На підставі п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2825 (в редакції Закону № 3863) проведений автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженому наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399.

За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, ця справа передана на розгляд та вирішення Донецькому окружному адміністративному суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Абдукадировій К.Е.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року адміністративну справу прийнято до провадження. Клопотання Головного управління ДПС у Черкаській області про заміну відповідача задоволено. Замінено відповідача у справі Головне управління ДПС у Черкаській області (0) на його правонаступника - Головне управління ДПС у Черкаській області, утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ ВП 44131663).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно виніс оскаржувані податкові повідомлення-рішення, оскільки порушено процедуру проведення перевірки, а виявлені в акті перевірки порушення не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам чинного законодавства. Позивач не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями від 03.12.2020 №16540707, від 03.12.2020 №16550707, від 03.12.2020 №16530707, від 03.12.2020 №16530707, 10.12.2020 направила скарги до Державної податкової служби України. За результатом розгляду скарг були прийняті наступні рішення.

Скарга на податкові повідомлення -рішення № 16530707, №16550707, №16540707 залишені без задоволення. Скарга на податкове повідомлення -рішення № 16520707(вх.ДПС № 47876/6 від 15.12.2020) - задоволена.

У відзиві на позовну заяву ГУ ДПС у Черкаській області позовних вимог не визнало та просило відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування своєї позиції, зазначило що посадовими особами контролюючого органу пред`явлено позивачу посвідчення, направлення на перевірку від 27.10.2020 №920, №921 та вручено копію наказу від 27.10.2020 року № 1841-п про проведення фактичної перевірки. Позивач після ознайомлення з вищевказаними документами відмовилася від підписання направлень на проведення перевірки. В свою чергу, перевіряючими було складено акт відмови від підписання направлень на перевірку.

Податкове повідомлення-рішення від 03.12.2020 №16550707 на суму 17000 грн. прийнято на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Кодексу та ст. 17 Закону №481.

Посадовими особами контролючого органу складено акт ТМЦ (товарно- матеріальних цінностей, а саме: алкогольних та тютюнових виробів, що зберігалися в магазині-кафе для подальшої реалізації) на суму 12598,00 та письмове звернення з проханням надати документи, а саме: документи, які підтверджують придбання походження підакцизної групи товарів, що знаходяться в реалізації в магазині-кафе.

Проте, вказані документи Позивачем не було надано, чим порушено п. 12 ст. З Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 6 липня 1995 року № 265/95-ВР із змінами та доповненнями (далі - Закон №265).

Оскільки документи не було надано, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення рішення від 03.12.2020 №16530707 на суму 25196,00 три. (12598,00 грн х2).

Також в ході перевірки виявлено факт проведення розрахункової операції через РРО, без використання режиму попереднього програмування використанням режиму програмування для підакцизних товарів із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості.

Оскільки Позивачем не вжито заходів для попереднього програмування товарів згідно УКТ ЗЕД до нього застосовано штрафну санкцію у розмірі 5100 грн.

Також вказує на наявність доказів, які підтверджують фактичні обставини з приводу виявлених порушень. Таким чином, під час проведення фактичної перевірки контролюючим органом фактично було дотримано законодавчі положення, які визначають повноваження контролюючого органу, підстави, порядок проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки.

З наведених підстав, відповідач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є повністю правомірними та такими, які винесені з дотриманням усіх норм чинного законодавства, а тому не підлягають скасуванню.

Державна податкова служба України надала суду відзив на позовну заяву, у якому заперечила проти позовних вимог та зазначила наступне.

На адресу ДПС надійшли скарги ОСОБА_1 (далі Скаржник), а саме:

- від 10.12.2020 б/н (вх. ДПС № 47877/6 від 15.12.2020) (далі Скарга 1) на податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Черкаській області від 03.12.2020 № 16550707. ДПС за результатами розгляду Скарги 1 прийнято рішення від 19.07.2021 № 16481/6/99-00-06-03-01-06 (далі Рішення 1), яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Черкаській області від 03.12.2020 № 16550707, а скаргу без задоволення. Рішення 1 направлено 19.07.2021 рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу, зазначену у скарзі (штрихкодовий ідентифікатор 794) та вручено;

- від 10.12.2020 б/н (вх. ДПС № 47875/6 від 15.12.2020) (далі Скарга 2) на податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Черкаській області від 03.12.2020 № 16530707. ДПС за результатами розгляду Скарги 2 прийнято рішення від 19.07.2021 № 16488/6/99-00-06-03-01-06 (далі Рішення 2), яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Черкаській області від 03.12.2020 № 16530707, а скаргу без задоволення. Рішення 2 направлено 19.07.2021 рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу, зазначену у скарзі (штрихкодовий ідентифікатор 778) та вручено;

- від 10.12.2020 б/н (вх. ДПС № 47878/6 від 15.12.2020) (далі Скарга 3) на податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Черкаській області від 03.12.2020 № 16540707. ДПС за результатами розгляду Скарги 3 прийнято рішення від 19.07.2021 № 16486/6/99-00-06-03-01-06 (далі Рішення 3), яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Черкаській області від 03.12.2020 № 16540707, а скаргу без задоволення. Рішення 3 направлено 19.07.2021 рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу, зазначену у скарзі (штрихкодовий ідентифікатор 786) та вручено;

- від 10.12.2020 б/н (вх. ДПС № 47876/6 від 15.12.2020) (далі Скарга 4) на податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Черкаській області від 03.12.2020 № 16520707. ДПС за результатами розгляду Скарги прийнято рішення від 20.07.2021 № 16595/6/99-00-06-03-01-06 (далі Рішення 4), яким скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Черкаській області від 03.12.2020 № 16520707, а скаргу задоволено. Рішення 4 направлено 20.07.2021 рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу, зазначену у скарзі (штрихкодовий ідентифікатор 010) та вручено.

Таким чином, вважає, що Рішення 1 - 4 прийняті та направлені у спосіб та терміни, передбачені вимогами діючого законодавства.

Зазначає, що за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства повноваження ДПС України щодо прийняття рішень за результатами розгляду скарг платника податків є дискреційними повноваженнями та визначаються виключною компетенцією органу.

Позивач надала суду відповідь на відзив.

Враховуючи, що суддя перебувала у відпустці, справа розглядається негайно після виходу з відпустки за графіком.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Головним управлінням ДПС у Черкаській області на підставі наказу від 27.10.2020 №1841-п та направлень від 27.10.2020 №920, №921, №929, проведена фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 за місцем фактичного провадження діяльності адресою: АДРЕСА_1 , з з 27.10.2020 тривалістю 10 (десять) діб.

Як слідує зі змісту наказу ГУ ДПС у Черкаській області від 27.10.2020 №1841-п «Про проведення фактичної перевірки фактична перевірка призначена на підставі п 20.1.2, 20.1.4, 20.1.8 - 20.1.11 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.3 п. 75.1 СТ.75, пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового Кодексу України.

Згідно з п.2 наказу ГУ ДПС у Черкаській області від 27.10.2020 №1841-п провести за період діяльності з 06.11.2017 по 05.11.2020 з метою контролю за дотримання вимог законодавства в частині виробництва та обігу підакцизних товарів, вимог законодавства щодо максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, мінімальних оптово- відпускних і мінімальних роздрібних цін на алкогольні напої, наявності марок акцизного податку встановленого зразка, внесення даних про реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій до відповідних ліцензій, відображення та правильності обрахунку акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів в розрахункових документах та фіскальних звітах, наявності документів, що підтверджують походження підакцизних товарів.

За результатами перевірки складено акт (довідку) фактичної перевірки від 05.11.2020 №407/23/23/07/.

У висновку вищевказаного акту перевірки контролюючим органом встановлено, порушення позивачем п.11, п.12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», ч.4 ст. 11 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і пального», Постанова КМУ №957.

Також контролюючим органом складено акти відмови від підписання направлення на перевірку.

За результатами фактичної перевірки винесено податкові повідомлення-рішення від 03.12.2020: №16530707 на суму 25196,00 грн.; №16550707 на суму 17000,00 грн.;№16540707 на суму 5100,00 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржувались в адміністративному порядку, проте рішеннями ДПС України від 19.07.2021 № 16481/6/99-00-06-03-01-06, від 19.07.2021 № 16488/6/99-00-06-03-01-06, від 19.07.2021 № 16486/6/99-00-06-03-01-06 скарги залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення від 03.12.2020: №16530707 на суму 25196,00 грн.; №16550707 на суму 17000,00 грн.;№16540707 на суму 5100,00 грн. без змін.

Позивач не погоджується з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, вважає їх такими, що суперечать положенням чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а також, вважає протиправними дії Державної податкової служби України щодо прийняття невмотивованих рішень про результати розгляду скарг від 10.12.2020 на податкове повідомлення рішення ГУ ДПС у Черкаській області від 03.12.2020 №16540707, податкове повідомлення рішення від 03.12.2020 №16550707, податкове повідомлення рішення від 03.12.2020 №16530707, тому звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані ПК України.

Відповідно до підпункту 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК України.

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1 статті 80 ПК України).

Так, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом та за наявності хоча б однієї з підстав, визначених підпунктами 80.2.1 - 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

Судом встановлено, що як підставу для проведення фактичної перевірки позивача у наказі Головного управління ДПС у Черкаській області від 27.10.2020 №1841-п «Про проведення фактичної перевірки» зазначено підпункт 80.2.5, 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, без наведення фактичних підстав для його застосування щодо зазначеного платника податків.

Так, відповідно до п.п.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Суд зауважує, що стаття 80 Податкового кодексу України передбачає вичерпні підстави для проведення фактичної перевірки. Втім, застосовуючи конкретну правову підставу для призначення такої перевірки, у наказі на перевірку контролюючий орган зобов`язаний не тільки зазначити відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, але й обґрунтувати (пояснити), які саме фактичні підстави (обставини) зумовлюють необхідність проведення фактичної перевірки.

Приймаючи наказ про проведення фактичної перевірки позивача, контролюючий орган лише обмежився посиланнями на норми чинного законодавства, в тому числі норми Податкового кодексу України (підпункт 80.2.5, пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України), якими визначено різні підстави для проведення фактичної перевірки платника податків.

Але при цьому відповідач жодним чином не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки позивача, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення, а також не вказав мету перевірки, що має визначатися з підстав проведення перевірки.

Згідно з абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Суд зауважує, що оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.

При цьому таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Зокрема, в наказі відсутні посилання на інформацію про звернення покупця (споживача) про порушення позивачем установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування, та є підставою для призначення і проведення перевірки.

За сталою та послідовною практикою Верховного Суду (зокрема, постанови від 11.07.2022 у справі №120/5728/20-а, від 21.12.2022 у справі №500/1331/21) формулювання конкретного змісту наказу є дискрецією контролюючого органу, однак, з обов`язковим дотриманням вимог норм абзацу третього пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України щодо змісту наказу про проведення перевірки. У разі встановлення в одному підпункті статті декількох самостійних підстав для проведення перевірки, кожна з них не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі.

Виконання такої вимоги забезпечує розуміння суб`єктом господарювання причин, що зумовили проведення перевірки, а також кола питань, які можуть бути її предметом, залежно від підстави проведення. У такій ситуації в разі виникнення спору щодо наявності дійсних підстав для проведення перевірки або обґрунтованості припущень щодо вчинення суб`єктом господарювання порушень суд має можливість перевірити ці питання під час розгляду адміністративної справи.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 26.07.2023 у справі №280/4696/22.

Оскільки стаття 80 Податкового кодексу України передбачає вичерпні підстави для проведення фактичної перевірки. Застосовуючи конкретну правову підставу для призначення такої перевірки, у наказі на перевірку контролюючий орган зобов`язаний не тільки зазначити відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, але й обґрунтувати (пояснити), які саме фактичні підстави (обставини) зумовлюють необхідність проведення фактичної перевірки.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 08.11.2023 у справі №280/118/23.

В постанові Касаційного адміністративного суду від 02.08.2023 року у справі №160/651/23 Верховним Судом зазначено, що суд першої інстанції вірно взяв до уваги, що конкретизація підстави, передбаченої підпунктами 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, в наказі відсутня. Отже, контролюючий орган не дотримався вимог пункту 81.1 статті 81 ПК України, відповідно до якого його посадові особи мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому, окрім іншого, зазначаються підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом.

Аналогічний правовий висновок міститься і в постанові Касаційного адміністративного суду від 11.07.2023 року у справі №240/959/20.

Суд встановив, що з наказу від 20.09.2024 №222 слідує, що перевірка проводиться з метою перевірки норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, у тому числі порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, ведення касових операцій, наявності свідоцтв, ліцензій, у тому числі на виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

При цьому у вказаному наказі не зазначені законні підстави для його винесення.

Вищезазначений наказ не містить в собі інформації, яка свідчить про можливі порушення позивачем вимог законодавства, а лише констатує факт доцільності проведення фактичної перевірки з метою перевірки дотримання вимог діючого законодавства.

Суд констатує, що в даному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють.

Вищевказаний наказ на проведення перевірки не містить інформації, яка б свідчила про наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку звернення покупця (споживача) про порушення позивачем установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування, та у зв`язку з якими у контролюючого органу виникає обґрунтована та законодавчо встановлена необхідність для здійснення належного податкового контролю.

В підсумку, для позивача створено правову невизначеність в трьох аспектах: необґрунтованість призначення перевірки, незазначення інформації про підстави для призначення перевірки за підпунктом 80.2.5. пункту 80.2. статті 80 Податкового кодексу України, а також невідображення відомостей про суть порушення згідно звернення споживача за цим пунктом. При цьому навіть одного аспекту достатньо для констатації протиправного характеру проведення перевірки, що вбачається з вищевикладеної судової практики. Слід повторно підкреслити, що первинним актом правової поведінки є складання саме відповідачем наказу про призначення перевірки. Відповідно, ця правова невизначеність та пов`язані з цим аспектом справи питання є результатом виключно поведінки відповідача під час складання відповідного наказу. Розумних підстав заповнення наказу про призначення перевірки без відображення в ньому належним чином підстав для її проведення не існує, в тому числі не вказано такі підстави самим відповідачем.

Системно проаналізувавши положення статей 75-81 ПК України, суд дійшов висновку, що вимоги до змісту наказу про призначення як планової документальної перевірки, так і позапланової документальної перевірки, документальної невиїзної перевірки, фактичної перевірки сформульовані лише в абзаці 3 пункту 81.1 статті 81 ПК України, де вказано, що в наказі зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Отже, установлене статями 75-81 ПК України правове регулювання податкових перевірок визначає певні обов`язкові умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, дотримання яких може бути належною підставою для прийняття керівником податкового органу наказу про проведення перевірки.

Процедурні порушення при призначенні перевірки мають наслідком протиправність прийнятого керівником податкового органу наказу про проведення перевірки.

Дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, може бути підставою для визнання правомірними дій контролюючого органу щодо їх проведення. У свою чергу порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої. У випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок.

У постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 21.02.2020 (справа №826/17123/18) зроблено висновок, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Також у постанові від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18 Верховний Суд погодився із висновками судів попередніх інстанцій про те, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення - рішення. З урахуванням цього Суд касаційної інстанції зазначив про відсутність необхідності перевірки порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.

Зміст висновків наведеної постанови свідчить про те, що установивши таке порушення процедури проведення перевірки, наслідком якого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, що слугували підставою ухвалення суб`єктом владних повноважень індивідуальних актів, суд не повинен переходити, з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №821/371/17, від 27.02.2020 у справі №П/811/3206/15 та від 26.03.2020 у справі №813/823/16, від 11.07.2022 у справі №120/5728/20-а, від 19.07.2023 у справі № 826/15828/18, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

У постанові Верховного Суду від 28.09.2022 у справі №1340/3590/18, викладена правова позиція, відповідно до якого, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості покликатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки інших підстав щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Враховуючи викладене, Головне управління ДПС у Черкаській області не дотрималося вимог пункту 81.1 статті 81 ПК України, відповідно до якого посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому, окрім іншого, зазначаються підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом.

Отже, суд дійшов висновку, що фактична перевірка, яка проведена відповідачем, є незаконною. Як наслідок акт такої перевірки з викладеними у ньому висновками, є доказом, здобутим з порушенням закону, й не має юридичної значимості, а тому прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення не можуть бути визнані правомірними.

Отже, встановлені судом обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем фактичної перевірки позивача, за наслідками якої і були прийняті оскаржувані податкові повідомлення - рішення, є достатніми для висновку про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій Державної податкової служби України щодо прийняття невмотивованих рішень про результати розгляду скарг від 10.12.2020 на податкове повідомлення рішення ГУ ДПС у Черкаській області від 03.12.2020 №16540707, податкове повідомлення рішення від 03.12.2020 №16550707, податкове повідомлення рішення від 03.12.2020 №16530707, суд зазначає наступне.

Звернення позивача до ДПС України зі скаргами від 10.12.2020 на податкове повідомлення рішення ГУ ДПС у Черкаській області від 03.12.2020 №16540707, податкове повідомлення рішення від 03.12.2020 №16550707, податкове повідомлення рішення від 03.12.2020 №16530707 є способом досудового врегулювання спору. А тому, відмова в задоволенні такої скарги мала наслідком звернення позивачем до суду з даним позовом.

Суд вважає, що задоволення позовних вимог в частині скасування податкового повідомлення рішення ГУ ДПС у Черкаській області від 03.12.2020 №16540707, податкового повідомлення рішення №16550707, податкового повідомлення рішення №16530707, в повній мірі відновлює та захищає порушені права позивача. Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування рішень відповідача, прийнятих за результатами розгляду скарг, задоволенню не підлягають.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15.11.2007, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин та досліджених доказів, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними та скасування податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 03.12.2020: №16540707, №16550707, №16530707.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності вчинених ним дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Як слідує з матеріалів справи при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в загальній сумі 1816,00 грн.

Таким чином, судовий збір у розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, на підставі Податкового кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (молодіжна 8,Кам`яний Брід, Лисянський район, Черкаська область,19331, код НОМЕР_1 ) до Державної податкової служби України (Львівська пл.8,Київ 53,04053, ), Головного управління ДПС у Черкаській області, утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (вул. Хрещатик, 235,Черкаси,Черкаська область,18002, код ЄДРПОУ ВП 44131663) визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 03.12.2020: №16540707, №16550707, №16530707.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головне управління ДПС у Черкаській області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ ВП 44131663) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908,00 грн.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 19 серпня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» судом апеляційної інстанції щодо всіх справ, підсудних окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, та переданих на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України відповідно до цього Закону, є Шостий апеляційний адміністративний суд.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.Е. Абдукадирова