Справа № 640/19576/18
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2025-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2025 року Чернігів Справа № 640/19576/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді В. В. Падій, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у М. Києві про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, в якій просить суд:

-визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у м. Києві №9714 від 11.06.2018 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ОСОБА_1 ;

-визнати протиправними дії Головного управління ДФС у м. Києві щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки на підставі наказу №9714 від 11.06.2018р про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ОСОБА_1 ;

-визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: від 17.08.2018 №; від 17.08.2018 №; від 17.08.2018 №; від 17.08.2018 №.Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.02.2019 відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (у письмовому провадженні.

Головним управлінням ДФС у м. Києві (код ЄДРПОУ - 39439980) поданий відзив на позов, в якому з позовними вимогами не погоджується та вказав, що проведеною документальною невиїзною перевіркою, результати якої оформлені актом № 2940/26-15-42-02-30/ від 27.06.2018, в якому зафіксовано, що позивачем у 2015 році отримано дохід в сумі 1 066 446,62 грн за ознакою доходу «126» - додаткове благо, без визначення суми утриманого податку, джерело отримання ПАТ «Українська інноваційна компанія», проте платником податку позивачем не включено до загального річного оподаткованого доходу за 2015 рік доходи, отримані у вигляді додаткового блага, у сумі 1 066 446,62 грн, які підлягають відображенню платником податку у податковій декларації про майновий стан і доходи, а також не сплачено податок на доходи фізичних осіб з таких доходів, чим порушено вимоги п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п.п.168.2.1 п.168.2 ст. 168 Податкового кодексу України. Позивачем, в порушення п.179.1 ст. 179 Податкового кодексу України, не подано до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києва податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік та не задекларовано загальний річний оподаткований дохід за 2015 рік, отриманий у вигляді додаткового блага, у сумі 1 066 446,62 грн.

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 13.12.2022 №2825-ІХ «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» справу № 640/1432/19 скеровано до Чернігівського окружного адміністративного суду для розгляду по суті.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 10.04.2025 прийнято адміністративну справу до провадження.

Ухвалою суду від 05.06.2025 замінено відповідача у справі - Головне управління ДФС у м. Києві (код ЄДРПОУ - 39439980) на правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України (код ЄДРПОУ ВП 44116011).

Відповідач - Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України (код ЄДРПОУ ВП 44116011) правом на подання відзиву не скористався.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

03.02.2006 між позивачем та ПАТ "Український інноваційний банк" був укладений Кредитний договір №78 від 01.02.2012, за яким ОСОБА_1 (позичальник) отримав від банку кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 2 000 000, 00 грн на термін до 30 січня 2015 року (а.с. 22-27).

31.07.2013 між позивачем та ПАТ "Український інноваційний банк" підписана Додаткова угода №2 до кредитного договору №78 від 01.02.2012, згідно якої збільшена сума кредиту у вигляді невідновлюваної кредитної лінії до 2 533 331, 00 грн на термін до 30 січня 2015 року (а.с.28).

28.05.2015 між позивачем та ПАТ "Український інноваційний банк" підписана Додаткова угода №4 до кредитного договору №78 від 01.02.2012, згідно якої сторони домовились, що станом на 28 травня 2015 рік заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором становить: сума простроченої заборгованості за основним боргом 2 453 331,00 грн; сума простроченої заборгованості за процентами 613 115,62 грн; сума пені 801 334,55 грн. Виключно після сплати позичальником заборгованості за кредитним договором у сумі не менше 2 000 000,00 грн звільнити від сплати решти заборгованості, а саме простроченої заборгованості за основним боргом 1 066 446,62 грн, суми пені 801 334,55 грн. Погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється в наступній черговості: прострочена заборгованість за процентами; прострочена заборгованість за кредитом (а.с.29).

28.05.2015 між позивачем та ПАТ "Український інноваційний банк" підписаний договір про розірвання кредитного договору №78 від 01.02.2012 (а.с.30).

Письмовим повідомленням ПАТ "Український інноваційний банк" №454/18 від 16.05.2018 повідомив Головне управління ДФС у м. Києві, що Кредитор повністю виконав умови щодо повідомлення Боржника ОСОБА_1 про прощення (анулювання) його боргу перед Кредитором шляхом укладання додаткової угоди №4 від 28.05.2015 до кредитного договору №78 від 01.02.2012, в пункті 2 якого зазначено, що за умови погашення основної частини боргу боржник звільняється від сплати залишку заборгованості та з якою боржник був ознайомлений під підпис та оформленням Інформаційного листа, яким кредитор повідомив боржника про анулювання (прощення) частини боргу та необхідність включення прощеної суми в річну податкову декларацію фізичної особи, який в свою чергу також був підписаний боржником (а.с. 57-59)

Крім того судом встановлено, що відповідно до наказу ГУ ДФС у м. Києві від 11.06.2018 № 9714 посадовою особою ГУ ДФС у м. Києві проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи ОСОБА_1 за період, з 01.01.2015 по 31.12.2015, за результатами якої складений акт перевірки № 2940/26-15-42-02-30/ НОМЕР_1 від 27.06.2018, в якому зафіксовано, що позивач у 2015 році отримав дохід в сумі 1 066 446,62 грн за ознакою доходу «126» - додаткове благо, без визначення суми утриманого податку, джерело отримання ПАТ «Українська інноваційна компанія», проте платником податку ОСОБА_1 не включено до загального річного оподаткованого доходу за 2015 рік доходи, отримані у вигляді додаткового блага, у сумі 1 066 446,62 грн, які підлягають відображенню платником податку у податковій декларації про майновий стан і доходи, а також не сплачено податок на доходи фізичних осіб з таких доходів та військовий збір, чим порушено вимоги п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п.п.168.2.1 п.168.2 ст. 168, п.п. 1.2, п.п. 1.3. п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України. Позивачем, в порушення п.179.1 ст. 179 Податкового кодексу України, не подано до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києва податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік та не задекларовано загальний річний оподаткований дохід за 2015 рік, отриманий у вигляді додаткового блага, у сумі 1 066 446,62 грн (а.с.14-18).

17.08.2018 відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення за №; №; №; №, якими позивачу збільшено податкові зобов`язання з ПДФО за 2015 рік на суму 212680,32 грн, та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 53170,08 грн, зобов`язання з військового збору на суму 15996,70 грн, та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 3999,18 грн, накладено штрафні (фінансові) санкції у сумі 170,00 грн та 510,00 грн.

Позивач вважає вказані рішення протиправними, а тому звернувся до адміністративного суду з позовом про їх скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДФС у м. Києві №9714 від 11.06.2018 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ОСОБА_1 та визнання протиправними дії Головного управління ДФС у м. Києві щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки на підставі наказу №9714 від 11.06.2018р про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Згідно п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Приписами пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Положеннями пп.78.1.1., 78.1.2 п.78.1 ст.78 ПК України, які вказані, як підстави проведення перевірки позивача, визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється в разі, якщо: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту; платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом;

Про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки (п.78.4 ст.78 ПК України).

Особливості проведення документальної невиїзної перевірки передбачені ст.79 ПК України.

Згідно підпунктів 79.1 - 79.3 ст.79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

Отже, документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків проводиться виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, а право на проведення такої перевірки надається лише за умови повідомлення платника податку про таку перевірку та вручення копії наказу про проведення перевірки у спосіб, визначений законом, до її початку.

З матеріалів справи слідує, що зазначений вище наказ про проведення перевірки №9714 від 11.06.2018 направлено позивачу письмовим повідомленням від 12.06.2018 №28064/Р/26-15-42-02-27 рекомендованим листом з повідомленням про вручення за податковою адресою платника податків.

Також про інформованість позивача про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки щодо останнього свідчить той факт, що позивачем були подані заперечення на акт перевірки, що не заперечується позивачем у позовній заяві.

За таких обставин суд вважає, що наказ Головного управління ДФС у м. Києві №9714 від 11.06.2018 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ОСОБА_1 та дії посадових осіб щодо проведення такої перевірки відповідають вимогам ПК України, а отже є правомірними, а тому в задоволенні позову у цій частині слід відмовити.

Щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень: від 17.08.2018 №; від 17.08.2018 №; від 17.08.2018 №; від 17.08.2018 № суд зазначає наступне.

Згідно з пп. 163.1.1 та 163.1.2 п. 163.1 ст. 163 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абз. 2 п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага це додаткові блага це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, є вичерпним.

Так, відповідно до пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку-боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Отже боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту) та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Аналогічна правова позиція викладена у багатьох рішеннях Верховного Суду, зокрема в постановах від 12 березня 2024 року по справі № 280/2320/19, від 18 березня 2021 року по справі № 911/3142/19, від 20 жовтня 2020 року по справі № 140/30/20, від 20 жовтня 2020 року по справі № 140/30/20, від 17 жовтня 2019 року по справі № 420/5895/18, від 13 червня 2018 року по справі № 820/6755/16, від 12 серпня 2020 року по справі № 160/2116/19, від 15 травня 2018 року по справі № 821/1594/17, від 19 липня 2019 року по справі № 826/4240/18, від 14 листопада 2019 року по справі № 520/10880/18, від 25 листопада 2019 року по справі № 500/2252/18, від 04 червня 2020 року по справі № 826/7305/17, від 24 жовтня 2018 року по справі № 826/6896/17, від 01 жовтня 2019 року по справі № 826/4578/17, від 29 січня 2019 року по справі № 821/707/17, від 19 червня 2020 року по справі № 260/769/19, від 07 жовтня 2021 року по справі № 540/1875/19, від 30 травня 2022 року по справі № 804/7880/16, від 22 червня 2022 року по справі № 826/9493/17, від 16 вересня 2022 року по справі № 826/15158/16.

Питання правозастосування абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України також отримало оцінку у постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року у справі № 826/12872/17.

У вказаній постанові Судова палата дійшла висновків, що сума основного боргу (тіла кредиту), анульованого кредитором за його самостійним рішенням до закінчення строку позовної давності, відповідно до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України є додатковим благом, а тому підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку-боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Із системного аналізу правових норм, Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, у згаданій вище постанові дійшов висновку, що у разі, якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розміру різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку та зборів.

Судом встановлено, що 28.05.2015 між позивачем та ПАТ "Український інноваційний банк" підписана Додаткова угода №4 до кредитного договору №78 від 01.02.2012, згідно якої сторони домовились, що станом на 28 травня 2015 рік заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором становить: сума простроченої заборгованості за основним боргом 2 453 331,00 грн; сума простроченої заборгованості за процентами 613 115,62 грн; сума пені 801 334,55 грн. Виключно після сплати позичальником заборгованості за кредитним договором у сумі не менше 2 000 000,00 грн звільнити від сплати решти заборгованості, а саме простроченої заборгованості за основним боргом 1 066 446,62 грн, суми пені 801 334,55 грн. Погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється в наступній черговості: прострочена заборгованість за процентами; прострочена заборгованість за кредитом (а.с.29).

Отже ПАТ "Український інноваційний банк" здійснив анулювання (прощення) позивачу основної суми боргу (кредиту) в розмірі 1 066 446,62 грн.

Згідно з письмовим повідомленням ПАТ "Український інноваційний банк" №454/18 від 16.05.2018 повідомив Головне управління ДФС у м. Києві, що Кредитор повністю виконав умови щодо повідомлення Боржника ОСОБА_1 про прощення (анулювання) його боргу перед Кредитором шляхом укладання додаткової угоди №4 від 28.05.2015 до кредитного договору №78 від 01.02.2012, в пункті 2 якого зазначено, що за умови погашення основної частини боргу боржник звільняється від сплати залишку заборгованості та з якою боржник був ознайомлений під підпис та оформленням Інформаційного листа, яким кредитор повідомив боржника про анулювання (прощення) частини боргу та необхідність включення прощеної суми в річну податкову декларацію фізичної особи, який в свою чергу також був підписаний боржником (а.с. 57-59).

Факт прощення вказаної кредитної заборгованості повністю підтверджується матеріалами справи.

Отже відповідна сума прощеного кредиту в розмірі 1 066 446,62 грн згідно з підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є додатковим благом платника податку (позивача) та підлягає включенню до його загального річного оподатковуваного доходу.

При цьому листом ПАТ "Український інноваційний банк" від 28.05.2015 позивача повідомлено про те, що прощена сума боргу вважається оподатковуваним доходом і що позивач зобов`язаний подати до податкового органу декларацію та сплатити до бюджету передбачені чинним законодавством України податки і збори з такого доходу, що підтверджується особистим підписом позивача про ознайомлення з вказаним листом та про податкові наслідки анульованого (прощеного) боргу (а.с.59).

Відтак кредитором (банком) також дотримано умов, з якими положення підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України пов`язують обов`язок платника податків відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про незгоду позивача з визначеними банком розмірами сум коштів до моменту винесення спірних рішень контролюючого органу та необхідності сплати податкових зобов`язань. У цій справі не встановлено й того, що позивачем оспорювались дії банку щодо прощення його кредитного боргу у конкретно визначеній сумі.

Крім того, під час розгляду справи позивач не заперечив тієї обставини, що анульований банком борг в сумі 1 066 446,62 грн складається виключно із суми основного боргу та не містить у своїй структурі процентів за користування кредитом.

Натомість у Додатковій угоді №4 від 28.05.2015 до кредитного договору №78 від 01.02.2012 прямо прописано, що сума простроченої заборгованості за основним боргом становить 1 066 446,62 грн та яку позивач підписав особисто.

З матеріалів справи вбачається, що для перевірки відомостей з ЦБД ДРФО про отримання позивачем у 2015 році доходу у вигляді додаткового блага (ознака доходу 126) в сумі 1 066 446,62 грн, відповідачем на ПАТ "Український інноваційний банк" був надісланий лист № 40030/10/26-15-42-02-18 від 05.12.2017 з проханням підтвердити інформацію, відображену у формі 1-ДФ податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого), зокрема, на користь позивача , і сум утриманого з нього податку щодо основної суми боргу, анульованого (прощеного) за самостійним рішенням банку.

Листом від 16.05.2018 № 454/1в підтвердив інформацію, надану у податковому розрахунку за формою 1-ДФ про дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощений (анульований) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та що на виконання вимог пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України банк шляхом надсилання повідомлення про прощення заборгованості та/або укладення додаткового договору про прощення боргу повідомляв платника податку про обов`язок сплатити податки та збори з доходу сум прощеного боргу.

Таким чином, вказаним листом банк лише додатково підтвердив раніше подану до податкового органу інформацію про отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага в сумі 1 066 446,62 грн, а також те, що прощена сума є основною сумою кредитної заборгованості.

Також не встановлено судом відповідних обставин, за яких слід застосовувати до спірних правовідносин правила пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позивач, будучи позичальником (платником податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом, та який був належним чином повідомлений банком (податковим агентом) про прощення (анулювання) такого боргу, був зобов`язана відобразити анульовану суму боргу у складі оподаткованого доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податків та зборів.

Разом з тим позивач декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік не подав та, відповідно, не нарахував та не сплатив передбачені законом податки і збори із доходу, отриманого як додаткове благо в сумі 1 066 446,62 грн.

Водночас, в силу приписів вищевказаних норм ПК України, із зазначеними діями податкового агента пов`язується виникнення у платника обов`язку подати майнову декларацію і сплатити до бюджету податки та збори у встановленому порядку і розмірі, а у разі невиконання цього обов`язку право контролюючого органу на виконання покладених на нього функцій здійснити перевірку сплати відповідних податків і зборів та, за наявності підстав, донарахувати платнику несплачені суми податків і зборів.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 13 липня 2023 року у справі № 160/19333/21, згідно з якою сума коштів, анульована за самостійним рішенням банку та включена до податкового розрахунку за формою 1-ДФ, є додатковим благом позивача, у зв`язку з чим у нього виник обов`язок нарахувати та сплатити з такої суми податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, а також подати до контролюючого органу відповідну декларацію.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин оскаржувані податкові повідомлення- рішення винесені ГУ ДФС у м. Києві у відповідності до статті 19 Конституції України, а тому підстави для визнання їх протиправними та скасування відсутні.

Беручи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог повністю.

При цьому суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Правові підстави для розподілу судових витрат згідно статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, оскільки в позові відмовлено повністю.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДФС у М. Києві (місцезнаходження: код ЄДРПОУ ВП 44116011

Суддя В.В. Падій