Справа № 380/22955/24
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Андрусів У.Б.

18 серпня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/22955/24 пров. № А/857/21928/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шинкар Т.І.

розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі № 380/22955/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

11.11.2024р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у якому просив суд:

- - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області за №66 від 11.09.2024р. про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (за Списком №1) через відсутність необхідного пільгового стажу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати (обчислити) період робити, починаючи з 22.10.2022р. - 04.09.2024р., здобутий на посаді електрослюсара підземного на дільниці шахтного транспорту ВП шахта «Лісова» ДП «Львіввугілля» до пільгового стажу (за Списком 1), що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.04.2025р. позов задоволено.

Не погоджуючись із даним рішенням в частині задоволених позовних вимог, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.04.2025р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

04.09.2024р. ОСОБА_1 звернувся до територіального органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.114 Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З метою підтвердження наявного трудового стажу для призначення пільгової пенсії за віком позивач подав:

-трудову книжку серії НОМЕР_1 від 28.07.1987р.;

-довідку від 02.09.2024р. №23-к/373 відокремленого підрозділу «Шахта «Лісова» Державного підприємства «Львіввугілля» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

З цієї довідки видно, що ОСОБА_1 працював повний робочий день на відокремленому підрозділі «Шахта «Лісова» Державного підприємства «Львіввугілля»:

- за період: 16.09.2019р. - 21.10.2019р. (00 років 01 місяць 05 днів) виконував гірничі роботи на поверхні шахти за професією, посадою учень гірника підземного на дільниці шахтного транспорту, як працівник зайнятий повний робочий день на підземних роботах, що передбачено Списком 1;

- за період: 26.10.2019р. - 05.05.2022р. (02 роки 06 місяців 09 днів) виконував гірничі роботи на поверхні шахти за професією, посадою гірник підземний на дільниці шахтного транспорту як працівник зайнятий повний робочий день на підземних роботах, що передбачено Списком 1;

- за період: 09.08.2022р. - 17.10.2022р. (00 років 02 місяці 08 днів) виконував гірничі роботи на поверхні шахти за професією, посадою учень електрослюсаря підземного на дільниці шахтного транспорту, як працівник зайнятий повний робочий день на підземних роботах, що передбачено Списком 1;

- за період: 22.10.2022р. - 03.09.2024р. (01 рік 10 місяців 11 днів) виконував гірничі роботи на поверхні шахти за професією, посадою електрослюсар підземний на дільниці шахтного транспорту, як працівник зайнятий повний робочий день на підземних роботах, що передбачено Списком 1.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

11.09.2024р. за результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії №66.

Із змісту оскаржуваного рішення видно: «Вік заявника 55 років. Страховий стаж особи становить 37 років 3 місяці 17 днів (з урахуванням кратності 39 років 3 місяці 17 днів).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.114 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.

До пільгового стажу роботи не зараховано періоди роботи з 22.10.2022р.-04.09.2024р. відповідно до довідки від 03.09.2024р. №23-к/373, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про сплату страхових внесків страхувальником».

ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ст.46 Конституції України визначено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

ч.1 ст.9 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

В ст.8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування видно, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст.36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до ст.27 та з урахуванням норм ст.28 цього Закону.

п.1 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Спірним у розглядуваній справі є питання щодо зарахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці на відокремленому підрозділі «Шахта «Лісова» ДП «Львіввугілля», зокрема, 22.10.2022р. - 04.09.2024р.

Як видно з оскаржуваного акту індивідуальної дії, підставою для відмови щодо часткового незарахування пільгового стажу позивача згідно довідки від 03.09.2024р. №23-к/373 є те, що в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про сплату страхових внесків страхувальником.

Однак, із таким висновком суб`єкта владних повноважень колегія не погоджується з огляду на таке.

ст.1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

В ст.20 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування видно, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

ст.106 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

Враховуючи наведені вище норми права, колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що обов`язок щодо внесення даних в індивідуальні відомості про застраховану особу та внесення відомостей по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Тобто, відповідальність за невнесення індивідуальних відомостей про застраховану особу та несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків, їх сплату (утримання) із заробітної плати застрахованої особи.

Внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по внесенню індивідуальних відомостей та сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Отже, відсутність в інформаційній базі індивідуальних відомостей та в системі персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків за оскаржуваний період не є підставою для незарахування пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а тому, не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи на такому підприємстві.

Зазначений висновок корелюється з правовими висновками Верховного Суду, сформульованими у постановах від 24.05.2018р. у справі № 490/12392/16-а, від 01.11.2018р. у справі № 199/1852/15-а, від 17.07.2019р. у справі №144/669/17.

При цьому, колегія суддів наголошує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - порядок №637).

п.1, п.3 порядку № 637 регламентовано, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених нормативних положень дає змогу дійти висновку, що основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка. При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючих довідок, наказів, відомостей тощо підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження трудового стажу лише у випадку, коли відсутня трудова книжка або в трудовій книжці відсутні відповідні відомості або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 ОСОБА_1 у період: 22.10.2022р. і до даного часу працює на відокремленому підрозділі «Шахта «Лісова» Державного підприємства «Львіввугілля» (копія трудової книжки засвідчена на підприємстві 29.10.2024р.).

Зазначені записи в трудовій книжці є чіткими, перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст не містять, мають реквізити наказів, містять печатки. Жодних зауважень стосовно записів трудової книжки позивача відповідач не навів.

Стаж роботи у період: 22.10.2022р. - 04.09.2024р. на відокремленому підрозділі «Шахта «Лісова» Державного підприємства «Львіввугілля» також підтверджується довідкою від 03.09.2024р. №23-к/373, зі змісту якої видно, що за спірний період позивач обіймав посаду електрослюсаря підземного на дільниці шахтного транспорту, як працівник зайнятий повний робочий день на підземних роботах, що передбачено Списком №1.

Зважаючи на викладене, вірними є висновки суду першої інстанції, що пенсійний орган протиправно не зарахував позивачу до пільгового стажу період роботи: 22.10.2022р. - 04.09.2024р. на відокремленому підрозділі «Шахта «Лісова» ДП «Львіввугілля».

Кім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу апелянта на те, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

ч.2 ст.9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Колегія суддів зазначає, що ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005р. (заява № 38722/02).

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові у справі № 21-1465а15 від 16 вересня 2015 року.

У вказаному рішенні Верховний Суд України наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалось примусове виконання рішення.

Суд апеляційної інстанції з урахуванням приписів ч. 5ст. 242 КАС України вважає, що у цьому випадку ефективним способом захисту прав позивача буде саме задоволення його позовних вимог у сформульованому вигляді.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області діяв не у спосіб передбачений законами та Конституцією України.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також в п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, видно, про обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі № 380/22955/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Т. І. Шинкар