Справа № 520/5378/25
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2025-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
18 серпня 2025 р. № 520/5378/25
Позивач - ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківського обласного центру зайнятості, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд:
- визнати наказ НТ240701 від 01.07.2024 про відмову у призначенні допомоги по безробіттю відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", ч. 4 ст. 35 Закону України "Про зайнятість населення" Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості протиправним та таким, що суперечить ст. 3, ч. 3 ст. 46 Конституції України;
- зобов`язати Харківський обласний центр зайнятості поновити ОСОБА_1 відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та ч. 1, 4 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": "Для осіб передпенсійного віку за два роки до досягнення відповідного віку та за наявності необхідного для призначення пенсії за віком страхового стажу з відшкодуванням призначеної допомоги по безробіттю, з 1.07.2024 по теперішній час, відповідно до ч. 3 ст. 46 Конституції України.
В обґрунтування заявленого позову зазначено, що звернулася до Харківської районної філії Харківського обласного центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітної, а також з приводу призначення виплати допомоги по безробіттю в розмірі, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з дня реєстрації як безробітної. Позивач вказує, що виплата їй допомоги по безробіттю не здійснена, у зв`язку із чим звернулася до суду з даним позовом.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2025 відкрито спрощене провадження у вказаній адміністративній справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву, позивачу - відповідь на відзив.
Відповідачем до суду подано відзив на адміністративний позов, у якому останній зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв відповідно до чинного законодавства, просив в задоволенні позовних вимог відмовити. При цьому зазначив, що позивач раніше вже було надано статус безробітної та проведено відповідні виплати допомоги, які згодом припинено на законних підставах, а нових підстав для виплати допомоги по безробіттю у позивача не виникло.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши викладені сторонами обставини справи та надані на їх підтвердження докази, суд прийшов до наступного.
Позивачу, ОСОБА_1 наказом від 02.12.2020 № НТ201202 надано статус безробітної з 02.12.2020 відповідно до ст. 43 Закону № 5067-VI.
Наказом від 02.12.2020 № НТ201202 ОСОБА_1 призначена допомога по безробіттю без урахування страхового стажу відповідно до частин другої та четвертої статті 22, частини третьої статті 23 Закону № 1533 з 02.12.2020 по 26.11.2021, розпочато виплату допомоги по безробіттю з 02.12.2020.
На підставі наказу від 30.11.2021 №НТ211130 виплату допомоги припинено з 27.11.2021 у зв`язку із закінченням строку виплати відповідно до п. 12 частини першої статті 31 Закону №1533-ІІІ. Реєстрацію як безробітної припинено з 11.12.2021 у зв`язку з невідвідуванням центру зайнятості протягом 30 робочих днів та непідтвердженням протягом цього періоду наміру перебувати у статусі зареєстрованої безробітної.
27.06.2024 позивач звернулася до Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості після закінчення дворічного періоду, в межах якого виплачується допомога по безробіттю - з 02.12.2020 по 02.12.2022.
Наказом від 01.07.2024 № НТ240701 позивачу поновлено статус безробітної та відповідно до частини п`ятої статті 22 Закону № 1533-ІІІ відмовлено у призначенні допомоги по безробіттю, оскільки ОСОБА_1 під час попередньої реєстрації використала право на допомогу по безробіттю у повному обсязі, не працевлаштувалася та не набула страхового стажу.
Не погоджуючись з наведеним, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про зайнятість населення», кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом: 1) участі в загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття; 2) надання безоплатних соціальних послуг, зокрема, інформаційно-консультаційних та профорієнтаційних, професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації з урахуванням попиту на ринку праці, сприяння у працевлаштуванні, зокрема, шляхом фінансової підтримки самозайнятості та реалізації підприємницької ініціативи відповідно до законодавства; 3) надання особливих гарантій працівникам, які втратили роботу у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці; 4) надання додаткової гарантії зайнятості окремим категоріям населення, які не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 43 зазначеного Закону, статусу зареєстрованого безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема за віком, на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 44 зазначеного Закону, зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону. Умови тривалість та розмір виплати допомоги по безробіттю визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533-ІІІ.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону № 1533-ІІІ, в редакції, чинній на час звернення позивача з заявою про поновлення статусу безробітного та виплату допомоги по безробіттю (станом до 27.06.2024), право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Право на допомогу по безробіттю зберігається у разі настання перерви страхового стажу з поважних причин, якщо особа протягом місяця після закінчення цієї перерви зареєструвалась в установленому порядку в державній службі зайнятості як безробітна. Поважними причинами є:
навчання у закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, клінічній ординатурі, асистентурі-стажуванні, аспірантурі, докторантурі з денною або дуальною формою здобуття освіти;
строкова військова служба;
здійснення догляду непрацюючою працездатною особою за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 18 років, а також за пенсіонером, який за експертним медичним висновком потребує постійного стороннього догляду;
періоди зайнятості на тимчасово окупованій території України чи в районах проведення антитерористичної операції та здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не підтверджуються сплатою єдиного внеску;
інші поважні причини, передбачені законодавством України.
Згідно з ч. 4,5 вказаної норми, загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років. У разі чергового визнання в установленому порядку застрахованої особи безробітною у межах двох років, протягом яких виплачується допомога по безробіттю, тривалість її виплати враховується сумарно.
Пунктом 13 Порядку надання допомоги по безробіттю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.03.2022 №735 передбачено, що виплата допомоги по безробіттю призначається в межах дворічного періоду з урахуванням продовженого періоду на строк дії поважної причини, визначеної ч. 1 ст. 22 Закону. У межах дворічного періоду кількість днів виплаченої допомоги по безробіттю враховується сумарно за всіма випадками реєстрації (перереєстрації) безробітного, передбаченої пунктами 18 і 19 цього Порядку. У разі повторної реєстрації безробітного в межах дворічного періоду йому виплачується допомога по безробіттю, що дорівнює залишку днів від загальної тривалості допомоги по безробіттю. У разі коли особою використано право на допомогу по безробіттю в межах дворічного періоду, на наступний дворічний період особа набуде право на допомогу по безробіттю за умови її повторної реєстрації як безробітної після працевлаштування та набуття страхового стажу.
Зазначені пункти 18 та 19 Порядку передбачають, що тривалість виплати допомоги по безробіттю скорочується на строк 90 календарних днів у разі звільнення з останнього місця роботи чи служби: 1) за власним бажанням без поважних причин (з дня призначення допомоги по безробіттю); 2) за угодою сторін або з підстав, передбачених пунктом 7частини першої статті 36,пунктами 3, 4, 7 та 8 частини першої статті 40, статтями 41 (крім пункту 5 частини першої) та статтею 45 Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами України, наслідком яких є притягнення особи до дисциплінарної, адміністративної, кримінальної відповідальності (з 271-го календарного дня, особам передпенсійного віку - з 631 календарного дня після призначення допомоги по безробіттю).
Тривалість виплати допомоги по безробіттю скорочується на строк до 90 календарних днів у разі недотримання рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню, а саме: 1) невідвідування безробітним без поважних причин центру зайнятості, в якому він зареєстрований, у визначений і погоджений з ним день та час (з дня невідвідування); 2) непідтвердження без поважних причин будь-якими засобами комунікації, у тому числі електронними, наміру перебування у статусі зареєстрованого безробітного під час надзвичайного або воєнного стану, карантину, у разі виникнення надзвичайної ситуації (з дня непідтвердження); 3) невідвідування без поважних причин роботодавця протягом семи календарних днів відповідно до виданого направлення на працевлаштування на підходящу роботу (з восьмого дня невідвідування роботодавця); 4) відмови від проходження професійного навчання у випадках, передбачених частиною другою статті 46 Закону України Про зайнятість населення; 5) припинення без поважних причин професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації за направленням центру зайнятості; 6) порушення без поважних причин строку відвідування центру зайнятості після закінчення професійного навчання за направленням центру зайнятості (з дня призначеного відвідування з урахуванням часу на проїзд, що підтверджується документально); 7) невиконання заходів, визначених індивідуальним планом працевлаштування.
У разі недотримання рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню, визначених індивідуальним планом працевлаштування протягом семи днів з дня реєстрації безробітного або в період скорочення (відкладення) допомоги по безробіттю, тривалість виплати допомоги по безробіттю скорочується з дня її призначення або з наступного після закінчення строку діючого скорочення (відкладення).
У разі підтвердження в установленому порядку поважних причин невиконання заходів, визначених індивідуальним планом працевлаштування, порушення строку відвідування роботодавця, центру зайнятості, порушення строку підтвердження наміру перебування у статусі зареєстрованого безробітного або припинення професійного навчання за направленням центру зайнятості та відвідування центру зайнятості на наступний день після закінчення таких причин рішення про скорочення допомоги по безробіттю скасовується.
Поважними причинами є хвороба безробітного, смерть членів його сім`ї та родичів, догляд за хворою дитиною віком до 14 років, відвідування закладів охорони здоров`я, судових та правоохоронних органів, центрів комплектування та соціальної підтримки, інших державних установ та інші обставини, які об`єктивно унеможливлюють відвідування центру зайнятості, що підтверджується відповідними документами.
Якщо з причин, зазначених у підпунктах 1-7 цього пункту, виплата допомоги по безробіттю скорочується вперше, строк скорочення становить 15 календарних днів. У кожному наступному разі строк скорочення збільшується на 15 календарних днів та не може становити більш як 90 календарних днів. У разі наступної реєстрації після працевлаштування та набуття страхового стажу строк скорочення починається з 15 календарних днів.
У даній справі судом встановлено, що позивач звернулася до центру зайнятості 27.06.2024 та з цієї дати їй поновлено статус безробітної. З наданих доказів, після закінчення дворічного періоду, в межах якого виплачується допомога по безробіттю, визначеного частиною 5 ст. 22 Закону №1533-ІІІ, позивач не працювала та страхові внески за неї не сплачувалися.
Таким чином позивачем використано право на отримання допомоги по безробіттю в межах дворічного періоду, після цього вона не працевлаштувалася та не набула необхідного стажу, а відтак не набула і права на виплату допомоги по безробіттю.
Суд зазначає, що доводи позовної заяви зведено до того, що вона набула статусу безробітної, проте не отримала допомоги по безробіттю. Оцінюючи вказані доводи з урахуванням аналізу наведених вище нормативно-правових актів та встановлених обставин справи, суд доходить висновку про необґрунтованість доводів позивача.
Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Позивач не довела суду правомірність заявлених вимог, в той час як відповідач надав належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження своїх доводів.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Оскільки, у задоволенні позовних вимог відмовлено, то у суду відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судового збору.
Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Шляхова