Справа № 580/6713/25
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2025-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року справа № 580/6713/25
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши в залі суду в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним і скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

12.06.2025 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач) до Головного управління ДПС у Черкаській області (18002, м.Черкаси, вул.Хрещатик, буд.235; ) (далі відповідач) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення (далі ППР) від 16.04.2025 №0-2313-UA0034468, стягнення з відповідача заподіяної моральної шкоди в сумі 25000,00грн.

Вважає спірне рішення неповним, надуманим і безпідставним, оскільки відповідач не з`ясував у повному обсязі усіх обставин. Обґрунтовуючи зазначив, що спірні рішення винесені за відсутності фактів податкових порушень, що підтверджено в попередніх роках судовими рішеннями в справах №№580/4893/22, 580/6443/23, 580/1140524/24, 820/4188/17.

За результатом автоматизованого розподілу вказана справа передана для розгляду судді Бабич А.М.

Ухвалою від 17.06.2025 суд прийняв її до свого провадження та відрив спрощене позовне провадження.

07.07.2025 на адресу суду надійшов відзив відповідача з проханням у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Стверджує, що позивач, як фізична особа-підприємець, має з 05.12.2017 у власності нежитлове приміщення, матеріальний склад, у зв`язку з чим зобов`язаний за 2024 рік сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

09.07.2025 на адресу суду надійшла відповідь на відзив з проханням задовольнити позов, оскільки вказаний об`єкт не оподатковується та використовується для зберігання порожніх вуликів, затишком пасіки. Акцентує, що отримав вимогу сплатити борг, хоча має судові рішення на його користь про протиправність ППР, що завдає йому негативних емоцій, страх, переживання та іншу моральну шкоду.

Дослідивши письмові докази, оцінивши заявлені доводи сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до відомостей ЄДРПОУ позивач до 01.02.2023 був зареєстрований, як фізична особа-підприємець, з основним видом діяльності « 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур».

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Драбівської селищної ради від 19.02.2025 №14 підтверджено перебування у приватній власності позивача земельної ділянки 0,7155га для ведення особистого селянського господарства. Також його Довідкою від 06.06.2025 №03-07/453 підтверджено реєстрацію за позивачем пасіки в кількості 15 бджолосімей.

Відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджено приватну власність позивача на нежитлове приміщення, матеріальний склад 363,5кв.м. і будинок.

Урахувавши рішення Драбівської селищної ради Золотоніського району Черкаської області від 14.07.2021 №14-2/VIII щодо встановлення місцевих податків і зборів, відповідач донарахував позивачу податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 7742,55грн, про що виніс ППР від 16.04.2025 №0-2313-UA0034468, посилаючись на виконання вимог підп.54.3.3 п.54.3 ст.54, підп.266.7 ст.266 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Оскільки щодо подібних обставин спору між тими ж сторонами суди в справах №№580/4893/22, 580/6443/23, 580/1140524/24 ухвалили рішення на користь позивача, позивач вчергове звернувся в суд позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд урахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 265.1 ст.265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Згідно з підп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі його часток (п.п.266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

У підпункті 266.3.2 п.266.3 ст. 266 ПК України вказано, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з підп.266.5.1 пу. 266.5 ст.266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (п.266.6 ст.266 ПК України). Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до підп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Тобто, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією зі складових податку на майно, а платником такого податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України регламентовано, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Отже, нежитлова будівля не підлягає оподаткуванню спірним податком за наявності умов:

така нежитлова будівля віднесена до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000:

власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник;

така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.

Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення. Державний класифікатор будівель та споруд (ДК БС) є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації.

Згідно з ДК 018-2000, до групи «Будівлі нежитлові інші» (код 127) включено клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271).

Клас «Будівлі сільськогосподарського призначення» (код 1271) включає в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін.

Відтак згідно з ДК 018-2000 будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно позивачу належить на праві приватної власності нежитлове приміщення - матеріальний склад, загальною площею 363,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Черкаська область, Золотоніський райрон, с. Бойківщина, вул. Л. Українки, буд. 102 Б.

Відповідач не спростував, що вказане майно відноситься до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 та використовується безпосередньо у сільськогосподарській діяльності позивача. Відсутні докази, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником і використовує його безпосередньо для отримання доходу. Отже, всупереч вимог ст.ст.9, 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не доведено, що таке майно оподатковується і що позивач мав обов`язок зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, без вказаної вище пільги.

Тому доводи позивача про протиправність оскаржуваного ППР та наявності підстави для його повного скасування обґрунтовані.

Водночас не обґрунтовані позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди з огляду на таке.

Згідно з ч.5 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, позовна вимога про відшкодування шкоди в адміністративному судочинстві є похідною позовною вимогою від публічного спору. Тому суд має з`ясувати безпосередній причинний зв`язок факту завдання моральної шкоди від дій, рішень чи бездіяльності суб`єктом владних повноважень, які заявлені (об`єднані) предметом у відповідному спорі.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода це будь-яке знецінення блага, що охороняється правом, тому її поділяють на майнову і немайнову. Моральна шкода втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди належать: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Належних і допустимих доказів завдання позивачу в спірних правовідносинах моральної шкоди відповідачем спірним рішенням суду не надано. Доводи позивача щодо того, що моральна шкода стала наслідком протиправних дій відповідача та прийняття ним оскаржуваного рішення не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами. Водночас не доведено, що відповідач у спірних в цій справі правовідносинах спірним рішенням чи діями завдав моральної шкоди позивачу. Позивач не обґрунтував заявленого розміру шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно з ч.6 вказаної статті якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальне посилання позивача на систематичність прийняття ППР про донарахування вказаного податку на той самий об`єкт нерухомого майна, визнаних протиправними під час судових оскаржень, не доводить факту заподіяння йому моральних страждань спірним у цій справі ППР.

Тому позовна вимога про стягнення моральної шкоди в розмірі 25000 гривень не доведена, не обґрунтована та не підлягає задоволенню.

Тому суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, необґрунтованість доводів позову та доведеність винесення відповідачем спірних ППР з дотриманням порядку, меж і способу, що передбачені законом.

Зважаючи на відсутність відповідних доказів, згідно зі ст.ст.132-139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.2-20, 72-78, 132-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.04.2025 №0-2313-UA0034468 Головного управління ДПС у Черкаській області (18002, м.Черкаси, вул.Хрещатик, буд.235; ).

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Повний текст рішення виготовлений і підписаний 18.08.2025.