Справа № 160/22252/24
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2025-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 серпня 2025 року справа 160/22252/24

Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючий суддя Суховаров А.В.

судді Головко О.В., Ясенова Т.І.,

при секретарі Личкатій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання виключити з військового обліку

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 16.08.2024 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить визнати протиправною бездіяльність щодо не виключення з військового обліку на підставі абзацу 1 пункту 2 частини 2 статті 28 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (в редакції закону, що діяв на момент досягнення 40 річного віку) в зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі та виключити його з військового обліку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2024, прийнятому у спрощеному провадженні відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги. Посилається на те, що на момент досягнення позивачем сорокарічного віку, норми Закону України Про військовий обов`язок і військову службу передбачали його право на виключення з військового обліку. Вважає, що внесені до закону зміни щодо встановлення граничного віку перебування на військовому обліку не можуть бути застосовані до позивача, оскільки не мають зворотної дії в часі.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив строкову військову службу за призовом у Військовій частині НОМЕР_2 , категорія по НОМЕР_3 , категорія обліку 1, група обліку НПО і був звільнений в запас у зв`язку із закінченням строку військової служби; має військове звання рядовий.

Представник позивача 05.07.2024 звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просив виключити ОСОБА_1 з військового обліку на підставі абзацу 1 пункту 2 частини 2 статті 28 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (в редакції закону, що діяв на момент досягнення 40 річного віку) та видати відповідний документ.

Листом №1635 від 02.08.2024 відповідач повідоми, що з набранням чинності змін до Закону України Про військовий обов`язок і військову службу позивач є таким, що підпадає під його дію як особа, яка не досягла передбаченого цим Законом граничного віку перебування у запасі військовозобов`язаних другого розряду (60 років), відтак підстави для його виключення з військового обліку у зв`язку із досягненням граничного віку перебування в запасі у розумінні приписів пункту 4 частини 6 статті 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) відсутні.

Відповідно до частини 1-3 статті 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частини 9 статті 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, визначені категорії громадян України щодо військового обов`язку, а саме: допризовники особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Відповідно до частини 10 статті 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, громадяни України, які перебувають у запасі Збройних Сил України, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до частини 8 статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходження зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період.

Відповідно до пункту 4 частини 6 статті 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу виключенню з військового обліку підлягають громадяни України, які досягли граничного віку перебування в запасі.

На момент досягнення позивачем сорокарічного віку статтею 28 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу було визначено розряди запасу та граничний вік перебування військовозобов`язаних у запасі, зокрема абзац 1 пункту 2 частини 2 цієї статті передбачав граничний вік для рядового складу 40 років.

Отже станом на 27.01.2014 позивач досяг граничного віку перебування у запасі та згідно із підпунктом 4 пункту 6 статті 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (в редакції яка діяла на той час) підлягав виключенню з військового обліку.

Разом з тим, норми Закону України Про військовий обов`язок і військову службу було неодноразово змінено.

Так, Законами України №1169-VII від 27.03.2014 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації та №1604-VII Про внесення змін до статті 28 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу до статті 28 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу було внесено зміни, згідно з якими з 27.03.2014 граничний вік військовозобов`язаних, які перебувають в запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу другого розряду збільшено з 40 років до 50 років, а з 22.07.2014 і станом на теперішній час з 50 років до 60 років.

Відповідно до частин першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Цій конституційній нормі надано офіційне тлумачення рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99.

За наведеними у вищевказаному Рішенні Конституційного Суду України юридичними позиціями в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У Рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 №5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

Отже, у разі безпосередньо (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.

Тобто, якщо публічно - правові відносини тривали станом на момент запровадження законодавцем іншого (нового) правового регулювання цих відносин і вони не припинились, або виникли після змін у законодавстві, то суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей діяти або приймати рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що відносини щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України станом на момент підвищення граничного віку перебування на військовому обліку в запасі, не припинялись.

Таким чином, на даний час, у відповідача відсутні законні підстави передбачені чинними нормами Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, для зняття позивача з військового обліку.

Колегія суддів звертає увагу, що факт виключення чи невиключення позивача з військового обліку після досягнення ним сорокарічного віку не є визначальним для вирішення цього позову, оскільки на сьогодні, позивач не має права на виключення з військового обліку, а у разі попереднього виключення мав би бути поновлений на обліку.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

З урахуванням доводів і заперечень сторін, наданих ними доказів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241 244, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 без змін.

Постанова набирає законної сили з 05.08.2025 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повну постанову складено 07.08.2025

Головуючий суддя А.В. Суховаров

судді О.В. Головко

судді Т.І. Ясенова