Справа № 400/7163/25
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2025-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2025 р. № 400/7163/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54008,
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

08 липня 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльність відповідача у виді відмови у перерахунку розмірі призначеної позивачу пенсії з врахуванням наданих ним довідок про заробітну плату за періоди з 09.01.1984 по 23.06.1987 та з 30.06.1987 по 02.07.1991;

зобов`язання відповідача здійснити перерахунок його пенсії з врахуванням наданих ним довідок про заробітну плату з 09.01.1984 по 23.06.1987 та з 30.06.1987 по 02.07.1991 та виплатити йому різницю у розмірі перерахованої пенсії за останні шість місяців.

Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV)

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебуває на обліку відповідача та отримує з 13.02.2021 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV). 29.04.2024 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок його пенсії з врахуванням заробітної плати згідно з довідками, які видані юридичними особами публічного і приватного права, що розташовані на російській і тимчасово окупованих територіях. За результатами розгляду його заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області рішення від 06.05.2024 № ор 3 про відмову в проведенні перерахунку його пенсії за віком. 23.05.2025 позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про перегляд вищенаведеного рішення. Листом від 06.06.2025 відповідач відмовив у задоволенні його звернення, нічого не зазначивши про перегляд ним рішення від 06.05.2024 № ор 3. На переконання позивача, така бездіяльність відповідача є протиправною, і він протягом 2024-2025 років ухиляється від позасудового порядку вирішення спору щодо перерахунку йому пенсії з врахуванням поданих ним документів про заробітну плату в 1984-1991 роках.

У відзиві на позовну заяву від 29.07.2025 відповідач заперечив проти позову і просив в його задоволенні відмовити повністю. Відзив умотивовано тим, що позивач з 14.02.2021 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує пенсію за віком. 29.04.2024 він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області із заявою про перерахунок пенсії за віком в частині проведення перерахунку пенсії у зв`язку з наданими довідками про заробітну плату для обчислення пенсії 60 місяців до 01.07.2000 відповідно до Закону № 1058-IV. До цієї заяви були додані довідки датовані 2024 роком, видані юридичними особами публічного і приватного права, що розташовані на російській і тимчасово окупованих територіях. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області рішення від 06.05.2024 № ор 3 позивачу було відмовлено у проведенні перерахунку пенсії за віком. Враховуючи наявність вищевказаного рішення, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача про протиправність бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області. Відповідач також наголосив на тому, що додані позивачем до заяви від 29.04.2024 довідки не відповідають встановленій формі, не засвідчені гербовою печаткою, на них не проставлений апостиль компетентним органом держави, в якій документ було складено.

11.07.2025 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (без виклику сторін у судове засідання).

05.08.2025 позивач подав до Миколаївського окружного адміністративного суду повідомлення про те, що всупереч статтям 44, 162 КАС України та ухвали суду від 11.07.2025 відповідач не направив йому належним чином відзив на його позов.

Однак, згідно з квитанцією від 29.07.2025 № 4107064 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету відзив на позовну заяву з додатками 29.07.2025 були доставлені ОСОБА_2 ), якого позивач вказав у позовній заяві від 07.07.2025 та повідомленні від 05.08.2025 як свого представника.

Крім цього, звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суд справи є позов та відзив.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Позивач отримує з 14.02.2021 пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, що підтверджується рішенням відповідача від 26.02.2021 № 93 про перерахунок пенсії.

29.04.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про здійснення перерахунку розміру призначеної йому пенсії з моменту її призначення, до якої додав, зокрема:

архівну довідку Обласного державного казенного закладу «ДЕРЖАВНИЙ АРХІВ КАЛІНІНГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ» (м. Калінінград, російська федерація) від 10.01.2024 № 5/а про його трудовий стаж з 09.01.1984 по 23.06.1987 в Управлінні морського рефрижераторного і транспортного флоту;

архівну довідку Обласного державного казенного закладу «ДЕРЖАВНИЙ АРХІВ КАЛІНІНГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ» (м. Калінінград, російська федерація) від 10.01.2024 № 5/а-1 про його заробітну плату з січня 1984 року по червень 1987 року;

архівну довідку Державного закладу «АРХІВ МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ» (м. Севастополь, тимчасово окупована територія України) від 06.03.2024 № 552/з про перейменування та реорганізацію Управління рефрижераторних транспортних перевезень та збуту рибопродукції «Південьрибтрансзбут»;

архівну довідку Акціонерного товариства «Південьрефтрансфлот» (м. Санкт-Петербург, російська федерація) від 25.03.2024 № 111 про його трудовий стаж від 30.06.1987 по 02.07.1991;

довідку Акціонерного товариства «Південьрефтрансфлот» (м. Санкт-Петербург, російська федерація) від 25.03.204 № 71 про його заробітну плату з червня 1987 року по липень 1991 року;

історичну довідку Акціонерного товариства «Південьрефтрансфлот» (м. Санкт-Петербург, російська федерація) від 25.03.2024 № 14/112 про перейменування та реорганізацію вказаного товариства.

Вищенаведені довідки були подані відповідачу разом із їх українськими перекладами, які були нотаріально завірені.

У зв`язку з тим, що призначення / перерахунок пенсії здійснюється за екстериторіальним принципом, вищенаведена заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, яке 06.05.2024 прийняло рішення № 93 про відмову позивачу у перерахунку пенсії, яке вмотивовано тим, що додані до заяви позивача довідки, які були видані російською федерацією, не мають юридичної сили в Україні.

23.05.2025 позивач подав відповідачу заяву, в якій просив переглянути рішення від 06.05.2024 про відмову йому в перерахунку пенсії.

Листом від 06.06.2025 № 8494-7458/К-02/8-1400/25 відповідач відмовив у задоволенні вищенаведеної його заяви, зазначивши, що до його страхового стажу зараховано, зокрема, періоди його роботи з 09.01.1984 по 23.06.1987 та з 30.06.1987 по 02.07.1991.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом. Так, він переконаний, що цим рішенням відповідача порушено його право на отримання пенсії за віком у належному розмірі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 27 Закону № 1058-IV встановлено, що розмір пенсії за віком визначається за формулою:

П = Зп ? Кс, де:

П розмір пенсії, у гривнях;

Зп заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 25 Закону № 1058-IV коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою:

Кс = (См х Вс) / (100 % х 12), де:

Кс коефіцієнт страхового стажу;

См сума місяців страхового стажу;

Вс визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.

Отже, розмір пенсії за віком є прямопропорційним розміру заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Частиною п`ятою статті 40 Закону № 1058-IV встановлено, що заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Частиною другою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до статті 7 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, укладеної 14.01.1993 (далі Угода від 14.01.1993) (припинила дію 04.07.2023 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 № 639 «Про припинення дії Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн»), питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Відповідно до абзаців два і три статті 6 Угоди від 14.01.1993 трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на території обох Сторін, взаємно визначається сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність.

Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у встановленому порядку на території держав-учасників Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР до 1 грудня 1991 р., приймаються на території держав-членів Співдружності без легалізації (стаття 11 Угоди від 13.03.1992).

Статтею 13 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що кожен учасник її може вийти із неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди щодо цього учасника припиняється зі спливом 6-ти місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-членів Співдружності, які виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і у випадку її виходу з Угоди держави-члена, на території якого вони проживають.

Згідно із Федеральним Законом Російської Федерації від 11.06.2022 № 175-ФЗ «Про денонсацію Російською Федерацією Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року» Російська Федерація денонсувала Угоду від 13.03.1992.

Відтак Російська Федерація припинила з 01.01.2023 участь в Угоді від 13.03.1992.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з пунктом «b» частини першої статті 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, складену 23.05.1969, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.

Таким чином, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані роботодавцями на російській території до 01.01.2023, підлягають прийняттю в Україні без легалізації.

Поряд з цим, відповідно до частини першої статті 3 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації офіційних документів, вчинену в Гаазі 05.10.1961, учасниками якої є Україна та Російська Федерація, єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступила особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, який скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згідно зі статтею 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації офіційних документів, вчинену в Гаазі 05.10.1961, передбачений в частині першій статті 3 апостиль проставляється в самому документі або на окремому аркуші, що скріплюється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.

Однак апостиль може бути складений офіційною мовою органу, що його видає. Типові пункти в апостилі можуть бути викладені також другою мовою. Заголовок «Apostille» (Convention de la Haye du 5 octobre 1961)» повинен бути викладений французькою мовою.

Частиною третьою статті 19 Закону України «Про адміністративну процедуру» встановлено, що у разі подання особою документів, необхідних для здійснення адміністративного провадження, складених іншою мовою, ніж державна, така особа у встановленому законом порядку самостійно забезпечує їх переклад на державну мову, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з пунктом 12 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: засвідчують вірність перекладу документів з однієї мови на іншу.

Відтак на необхідних для пенсійного забезпечення офіційних документах, виданих на російській території після 01.01.2023, які подаються до органів державної влади України, повинен бути проставлений апостиль компетентного органу Російської Федерації, а переклад таких документів з іноземної мови на українську повинен бути нотаріально засвідчений українським нотаріусом.

Суд встановив, що 29.04.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про здійснення перерахунку розміру призначеної йому пенсії з моменту її призначення, до якої додав, зокрема, видані у 2024 році юридичними особами публічного і приватного права російської федерації російською мовою. Апостиль на них відсутній не був проставлений. Натомість було додано їх переклад на українську, що нотаріально був засвідчений українським нотаріусом.

Таким чином, органи Пенсійного фонду України не мали права враховувати ці довідки, оскільки вони були видані після 01.01.2023, а саме: 10.01.2024, 06.03.2024, 25.03.2024, і на них не був проставлений компетентним органом російської федерації апостиль.

Водночас суд врахував, що не зважаючи на те, що Україна та російська федерація перебувають у стані війни, позивач мав і має можливість проставити апостиль на вказаній довідці, зокрема та не виключно, у посольства чи в консульських установах російської федерації, для прикладу, в Республіці Молдова, Республіці Польща або Словацькій Республіці тощо.

Враховуючи статтю 74 КАС України, вищевказані довідки не є допустимими доказами.

Що стосується заяви позивача від 23.05.2025 до відповідача про перегляді рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 06.05.2024 № 93, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 12 Закону України «Про звернення громадян» якщо вирішення питань, порушених у заявах (клопотаннях) і скаргах громадян, належить до предмета регулювання Закону України «Про адміністративну процедуру», вони розглядаються в порядку, встановленому зазначеним Законом України.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 2 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний акт рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб).

Відтак рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 06.05.2024 № 93 є адміністративним актом, і скарги на нього підлягають розгляду в порядку, встановленому Законом України «Про адміністративну процедуру».

Право на адміністративне оскарження відповідно до цього Закону має особа, яка вважає, що прийнятим адміністративним актом чи його виконанням порушено або може бути порушено її право, свобода чи законний інтерес (пункт 1 частини першої статті 78 Закону України «Про адміністративну процедуру»).

Пунктом 4 частини другої статті 78 Закону України «Про адміністративну процедуру» встановлено, що особа, реалізуючи своє право на адміністративне оскарження відповідно до цього Закону, залежно від обставин справи може вимагати визнання протиправним та скасування адміністративного акта чи окремих його положень.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 79 Закону України «Про адміністративну процедуру» суб`єктом розгляду скарги є адміністративний орган вищого рівня (з урахуванням особливостей, визначених частиною третьою цієї статті), якщо інший суб`єкт не передбачений законом.

Пунктом 2 Порядку розгляду скарг на рішення органів Пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 12.10.2007 № 18-6, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.2007 за № 1241/14508, передбачено, що у разі, якщо громадянин вважає, що орган, що призначає пенсію, прийняв рішення, що суперечить законодавству про пенсійне забезпечення або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, громадянин має право оскаржити таке рішення у органі Пенсійного фонду України вищого рівня.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 80 Закону України «Про адміністративну процедуру» скарга на адміністративний акт може бути подана протягом тридцяти календарних днів з дня доведення його до відома особи, яка була учасником адміністративного провадження щодо прийняття зазначеного акта.

У разі пропущення у зв`язку з хворобою, відрядженням чи з інших поважних причин строку подання скарги, визначеного частиною першою цієї статті, скаржник може звернутися з клопотанням про поновлення строку подання скарги. Звернення про поновлення строку подання скарги може бути подано протягом десяти робочих днів з дня припинення обставин, що були поважною причиною пропущення строку подання скарги, але не пізніше одного року з дня прийняття адміністративного акта. Скарга, строк подання якої пропущено з поважних причин, подається протягом десяти робочих днів з дня отримання повідомлення про поновлення такого строку (абзац перший частина друга статті 80 Закону України «Про адміністративну процедуру»).

Таким чином, скарга на адміністративний акт подається до адміністративного органу вищого рівня (якщо інший суб`єкт не передбачений законом) протягом тридцяти календарних днів з дня доведення його до відома особи, яка була учасником адміністративного провадження щодо прийняття зазначеного акта, але не пізніше одного року з дня прийняття адміністративного акта.

Рішення від 06.05.2024 № 93, яке є адміністративним актом, було прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, органом вищого рівня відносно якого є Пенсійний фонд України.

Відтак відповідач не мав права переглядати вищенаведене рішення, оскільки він не є органом вищого рівня відносно Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Крім цього, скаргу на рішення від 06.05.2024 № 93 позивач подав 30.05.2025, тобто після спливу присічного річного строку, встановленого абзацом першим частини другої статті 80 Закону України «Про адміністративну процедуру».

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що бездіяльність відповідача щодо незадоволення заяви позивача від 23.05.2025 про перегляд рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 06.05.2024 № 93 не є протиправною.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З огляду на те, що позивачу відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.

Поряд з цим, платіжною інструкцією від 08.07.2025 № 1.206307109.1 підтверджується понесення позивачем судових витрат у розмірі 2422,00 грн на сплату судового збору за подачу адміністративного позову.

Позовна заява містить одну основну вимогу немайнового характеру.

Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за поданням до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який поданий фізичною особою, розмір судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду.

Згідно з частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2025 року становить 3028,00 гривні.

Тому за подання цього позову позивачка повинна була заплатити судовий збір у розмірі 1211,20 грн (?3028,00 х 0,4 = ?1211,20).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, надмірно сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1211,20 грн (?2422,40 - ??1211,20 = ?1211,20) може бути повернутий йому судом на підставі відповідного його клопотання.

Керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54020; ) відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Повний текс рішення складено 19 серпня 2025 року