Справа № 500/508/25
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/508/25

12 серпня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Подлісної І.М.

за участю:

секретаря судового засідання Щепанюк Ю.Ю.

позивача ОСОБА_1

представника Олексишин І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 27.01.2025 йому повідомили, що з в/ч НОМЕР_1 до відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 04.12.2023 № 5790/1 про притягнення його до матеріальної відповідальності на суму 96568,67 грн. за збитки, які він завдав державі внаслідок незаконного отримання ним грошового забезпечення за період з 16.11.2022 по 18.01.2023. Йому було невідомо, що стосовно нього проводиться службове розслідування, письмові пояснення під час службового розслідування у нього не відбирались. Наказ № 5790/1 не доводився до нього під підпис. Зазначає, що вини його у нарахуванні та виплаті йому грошового забезпечення чи недобросовісності у її отриманні немає, а тому відповідно до вимог ст.1215 ЦК України грошове забезпечення не підлягає поверненню.

Позивач вважає наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №5790/1 від 04.12.2023 незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 03.02.2025 позовну заяву було залишено без руху та надано строк, достатній для усунення недоліків позовної заяви, із зазначенням способу їх усунення. Недоліки позовної заяви усунуто позивачем у строк, встановлений судом.

Ухвалою суду від 18.02.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов через електронний суд із відповідними письмовими доказами 04.03.2025. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.

Внаслідок неправомірних дій солдат ОСОБА_1 без належних правових підстав отримав кошти у вигляді грошового забезпечення за період з 16 листопада 2022 року по 18 січня 2023 року в розмірі 96568,67 грн.

На підставі пункту 1 статті 6 Закону України від 03 жовтня 2019 року № 160-ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.12.2023 № 5790/1 солдата резерву 44 запасної роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі завданої шкоди в сумі 96568,67 (дев`яносто шість тисяч п`ятсот шістдесят вісім) грн. 67 коп.

На підставі зазначеного наказу з позивача стягувались кошти в розмірі 20% від грошового забезпечення, а саме - грудень 2023 - 4117,02 грн.; січень 2024 - 4117,02 грн., лютий 2024 - 132,50 грн., березень 2024 - 7,31 грн., а тому безпідставним є посилання позивача на те, що про зазначений наказ він дізнався 27.01.2025.

Також безпідставним є посилання позивача на ст.1215 ЦК України, оскільки позивач діяв недобросовісно, так як був відсутній на службі з 16.11.2022 без поважних причин, проте отримував грошове забезпечення за вказаний період, а відтак наявні підстави для стягнення з нього безпідставно набутих коштів.

На підставі викладеного представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 14.04.2025 ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання та призначено судове засідання на 13.05.2025 о 10:00 год..

Ухвалою суду від 18.04.2025 доручено Тернопільському окружному адміністративному суду забезпечити проведення судового засідання на 13 травня 2025 року о 10:00 год. в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 13.05.2025, постановленою в судовому засіданні, згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) оголошено перерву до 02.06.2025 о 12:00 год.

Ухвалою суду від 02.06.2025 відкладено розгляд справи на 16.07.2025 о 11:00 год.

Ухвалою суду від 16.07.2025, постановленою в судовому засіданні, згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) оголошено перерву до 12.08.2025 о 11:00 год.

Ухвалою суду від 16.07.2025 продовжено строк розгляду справи на 2 місяці.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов, просив у його задоволенні відмовити повністю.

Заслухавши сторін, дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.03.2022 № 2 солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду гранотометника третього єгерського відділення третього єгерського взводу першої єгерської роти першого єгерського батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.09.2022 № 441 солдата ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та призначено на посаду солдата резерву 44 запасної роти військової частини НОМЕР_1 .

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.11.2022 № 482 солдат ОСОБА_1 убув у відпустку за сімейними обставинами терміном на 10 календарних днів з 04.11.2022 року по 13.11.2022 року до м. Бережани Тернопільської області, у зв`язку з хворобою дружини.

На підставі доповіді помічника командира бригади з фінансово-економічної роботи - начальника фінансово-економічної служби майора ОСОБА_2 від 24 лютого 2023 року № 360 та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2023 № 757 проведено службове розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 , складено акт службового розслідування та видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 09.03.2023 року № 914 «Про результати службового розслідування», яким солдата ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено на нього дисциплінарне стягнення «сувора догана».

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.11.2023 № 331 солдат ОСОБА_1 вважається такими, що повернулися до розташування частини і більше не вважаються таким, що самовільно залишили частину.

З 16 листопада 2022 року по 18 січня 2023 року, солдату ОСОБА_1 , було здійснено нарахування та виплата військовою частиною НОМЕР_1 грошового забезпечення в сумі 96568,67 (дев`яносто шість тисяч п`ятсот шістдесят вісім) грн. 67 коп.

96568,67 грн. - це шкода, яка завдана державі, шляхом нарахування та виплати мені грошового забезпечення за період з 16.11.2022 по 18.01.2023.

Як зазначено у оскаржуваному Наказі №5790/1 (4 сторінка) вина ОСОБА_3 виражається у формі недбалості і за це його притягнути до повної матеріальної відповідальності у розмірі завданої шкоди 96568,67 грн.

Не погодившись із протиправним наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №5790/1 від 04.12.2023, позивач звернувся з вимогою про його скасування.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ).

Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, серед інших, такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини (стаття 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно із статтями 26-27 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо додержання військової дисципліни, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг, визначаються Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту (частина третя преамбули Дисциплінарного статуту).

Відповідно до вимог статей 1-3 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна досягається, зокрема, шляхом: особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Абзацом 1 статті 7 Дисциплінарного статуту встановлено, що застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Види дисциплінарних стягнень визначено у статті 48 Дисциплінарного статуту, а порядок накладення дисциплінарних стягнень встановлено статтями 83-95 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно частини першої статті 84, частини першої, третьої статті 85 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Згідно із статтею 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: 1) характер та обставини вчинення правопорушення; 2) його наслідки; 3) попередня поведінка військовослужбовця; 4) тривалість військової служби; 5) рівень знань про порядок служби.

З огляду на викладені норми Дисциплінарного статуту, підставою для застосування до військовослужбовця дисциплінарного стягнення є невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку. При цьому, обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок є повноваженням суб`єкта його накладення. Крім того, положення наведеного законодавства, не містять жодних застережень щодо необхідності дотримання послідовності при застосуванні до осіб дисциплінарних стягнень, а передбачають необхідність застосування до особи, якою вчинено дисциплінарний проступок, дисциплінарного стягнення, співрозмірного з вчиненим нею проступком та з урахуванням обставин його скоєння.

Статтею 88 Дисциплінарного статуту, встановлено, що військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України.

На виконання статті 85 Дисциплінарного статуту Наказом Міністерства оборони України 21 листопада 2017 року №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок №608).

Згідно з пункту 1 розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; - внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України Про запобігання корупції, а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Згідно із пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Як передбачено пунктом 1 розділу IV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: - дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; - виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; - розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

Відповідно до розділу V Порядку №608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Згідно з пункту 1 розділу VI Порядку №608, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено "Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" (далі - Порядок №260).

Згідно з положеннями розділу XVI цього Порядку №260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються, зокрема, за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Відповідно до розділу XXXIV Порядку №260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які, зокрема, самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).

Відповідно до пункту 2 Порядку №260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно пункту 9 Порядку №260, грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Відповідно до пункту 12 Порядку №260, військовослужбовцям, які тимчасово вибувають з військової частини зі збереженням грошового забезпечення за місцем служби, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер, виплачуються за весь період такого вибуття.

Згідно пункту 15 Порядку №260, грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 №160-IX (далі - Закон №160).

Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони (далі - особи).

Відповідно до частини 1 та 2 статті 3 цього Закону №160 підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: наявність шкоди; протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; вина особи в завданні шкоди.

Статтею 11 Закону №160 визначено, що у разі переведення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження відповідного командира (начальника) до повного відшкодування завданої нею шкоди стягнення сум завданої шкоди здійснюється за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні.

Згідно з ст.13 Закону №160 стягнення сум завданої шкоди в разі притягнення винної особи до матеріальної відповідальності здійснюється щомісяця із грошового забезпечення особи в розмірі до 20 відсотків її місячного грошового забезпечення.

Як вже було зазначено вище, на підставі рапорту командира 44 запасної роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_4 та наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 26.02.2023 №757 проведено службове розслідування за фактом неприбуття з лікувального закладу солдата ОСОБА_1 .

В ході проведення службового розслідування встановлено, що відповідно до наказу №482 від 02.11.2022 року солдат ОСОБА_1 04.11.2022 убув у відпустку до м. Бережани Тернопільської області на підставі відпускного квитка №96/11 від 03.11.2022.

Згідно довідки Бережанської центральної міської лікарні №528 від 21.11.2022 солдат ОСОБА_1 станом на 21.11.2022 знаходився на стаціонарному лікуванні.

З доповіді командира 44 запасної роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_4 , стало відомо що 04.11.2022 року солдат резерву взводу резерву рядових солдат ОСОБА_1 отримав відпускний квиток №96/11 від 03.11.2022 терміном на 10 (десять) днів з 04.11.2022 по 13.11.2022 та убув у відпустку до м. Бережани Тернопільської області. В зазначений термін військовослужбовець не повернувся в місце розташування підрозділу 44 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , але згодом надіслав документи, що підтверджують стаціонарне лікування солдата ОСОБА_1 у Бережанській центральній міській лікарні станом на 21.11.2022.

З пояснень з командира взводу рядових 44 запасної роти військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_5 стало відомо, що солдат ОСОБА_1 убув у відпустку до м. Бережани Тернопільської області.

09.12.2022 лейтенанту ОСОБА_5 зателефонував солдат ОСОБА_1 з невідомого номера мобільного телефону та повідомив, що він уже повертається у тимчасове місце розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , але військовослужбовець так і не прибув. Надалі солдат ОСОБА_1 на телефонні дзвінки не відповідав, жодних документів, підтверджуючих законність перебування військовослужбовця поза межами тимчасового місця розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 не надіслав. Місцезнаходження військовослужбовця було невідоме.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.11.2023 солдат ОСОБА_1 повернувся до розташування частини і більше не вважається таким, що залишив частину з 18.11.2023.

Також службовим розслідуванням було встановлено, що солдату ОСОБА_1 незаконно нараховано кошти військовою частиною НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 09.03.2023 № 914 «Про результати службового розслідування», солдата ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено на нього дисциплінарне стягнення «сувора догана». Одночасно даним наказом доручено помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи - начальнику служби призупинити виплату солдату ОСОБА_1 та ініціювати процедуру повернення незаконно нарахованих коштів.

Відповідно до рапорту начальника фінансово-економічної служби - головного бухгалтера військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 від 29 листопада 2023 року, за час відсутності на службі без поважних причин, а саме в з 16 листопада 2022 року по 18 січня 2023 року, солдату ОСОБА_1 , було неправомірно нараховане та виплачене військовою частиною НОМЕР_1 грошове забезпечення в сумі 96568,67 (дев`яносто шість тисяч п`ятсот шістдесят вісім) грн. 67 коп., тим самим завдано збитків державі на згадану суму.

Проведеними заходами було встановлено, що в період з 16 листопада 2022 року по 18 січня 2023 року солдат ОСОБА_1 в телефонному режимі повідомляв, що у зв`язку з незадовільним станом здоров`я продовжує лікування та по прибуттю до військової частини надасть підтверджуючі медичні документи, але по поверненню таких не надав.

Внаслідок неправомірних дій солдат ОСОБА_1 без належних правових підстав отримав кошти у вигляді грошового забезпечення за період з 16 листопада 2022 року по 18 січня 2023 року в розмірі 96568,67 грн.

На підставі пункту 1 статті 6 Закону України від 03 жовтня 2019 року № 160-ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.12.2023 № 5790/1 солдата резерву 44 запасної роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі завданої шкоди в сумі 96568,67 (дев`яносто шість тисяч п`ятсот шістдесят вісім) грн. 67 коп.

На підставі зазначеного наказу з позивача стягувались кошти в розмірі 20% від грошового забезпечення, а саме - грудень 2023 - 4117,02 грн.; січень 2024 - 4117,02 грн., лютий 2024 - 132,50 грн., березень 2024 - 7,31 грн., а тому безпідставним є посилання позивача на те, що про зазначений наказ він дізнався 27.01.2025.

Також безпідставним є посилання позивача на ст.1215 ЦК України, оскільки позивач діяв недобросовісно, так як був відсутній на службі з 16.11.2022 без поважних причин, проте отримував грошове забезпечення за вказаний період, а відтак наявні підстави для стягнення з нього безпідставно набутих коштів.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі змістом цієї норми, зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.

Водночас стаття 1215 Цивільного кодексу України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким.

Відповідно до вказаної норми закону не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.

Судом встановлено, що за час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 позивач не заявляв жодних претензій, щодо стягнення з нього коштів, не оскаржував наказів про накладення на нього дисциплінарного стягнення, а ні наказу про притягнення до матеріальної відповідальності.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.03.2024 №64 солдат ОСОБА_1 виключений з списків особового складу та вибув до нового місця служби - ІНФОРМАЦІЯ_2 . В даному наказі, з яким позивач ознайомлений, зазначено, що у нього є заборгованість за період безпідставної відсутності у військовій частині. Зазначений наказ в частині заборгованості позивач не оскаржував.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, досліджені в судовому засіданні докази, норми законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, доказів, які б спростовували правомірність дій відповідача позивачем не представлено, а судом таких доказів не здобуто, в зв`язку з чим суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 18 серпня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 ).

- ІНФОРМАЦІЯ_3 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Головуючий суддя Подлісна І.М.