Справа № 755/15667/25
Суддя: Марфіна Н. В.
Дата ухвалення: 2025-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/755/570/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Лазоришин А.В.,

представників позивача - Мельник М.М., Хоржевського Д.Е.,

відповідача в режимі відеоконференції - ОСОБА_1.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві адміністративну справу за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, -

у с т а н о в и в:

14.08.2025 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, у якому просить продовжити строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення строком на 6 (шість місяців).

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 19.08.2024 року співробітниками ГУ НПУ у м. Києві виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на території України з порушенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме: проживав без документів, які б надавали йому право законного перебування на території України. Зі слів відповідача встановлено, що він прибув до України орієнтовно в червні 2024 року перетнувши державний кордон поза пунктом пропуску. З питань визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту чи отримання статусу особи без громадянства до компетентних органів відповідач не звертався. Будь-яких інших дій для легалізації факту свого перебування на території України не вживав. Окрім того, у відповідача відсутні документи на підставі яких можливо ідентифікувати його особу, та які надавали б право перетину державного кордону для виїзду з України. Під час затримання іноземцем було надано лише внутрішній паспорт громадянина російської федерації серії НОМЕР_1 від 29.02.2012. Вище викладене свідчить про те, що відповідач порушив вимоги статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Документи, які б підтверджували законне перебування на території України у відповідача відсутні. За таких обставин 21.08.2024 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області звернулось до Дніпровського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до відповідача про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення строком на 6 (шість) місяців. В ході судового розгляду судом не було встановлено наявності обставин, передбачених ст. ст. 30, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», які забороняють примусове видворення відповідача. Так, 21.08.2024 Дніпровський районний суд м. Києва задовольнив позов у справі №755/14284/24 та ухвалив затримати з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України строком на 6 (шість) місяців громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Відповідачем рішення суду першої інстанції не було оскаржено у встановленому законом порядку. 19.02.2025 Ріпкинським районним судом Чернігівської області рішенням №743/182/25 продовжено строк затримання відповідача строком на 6 (шість) місяців. Не погоджуючись з рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Шостого апеляційного

адміністративного суду, постановою якого у справі №743/182/25 від 08.04.2028 апеляційну скаргу залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін. Не погоджуючись з постановою Шостого апеляційного адміністративного суду звернувся з касаційною скаргою до Касаційного адміністративного суду, ухвалою якого у справі №743/182/25 від 07.05.2025 - касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала. На момент звернення до суду з цим позовом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було вжито заходів, передбачених чинним законодавством, для забезпечення примусового видворення відповідача. 18.09.2024 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було надіслано повідомлення до департаменту консульської служби МЗС України з проханням у сприянні в

ідентифікації та документуванні іноземця. 09.12.2024 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області повторно надіслано повідомлення до департаменту консульської служби МЗС України з проханням у сприянні в ідентифікації та документуванні іноземця. 12.12.2024 отримано відповідь від Департаменту консульської служби МЗС України де зазначено наступне: «…Через повномасштабну агресію рф проти нашої держави дипломатичні відносини між Україною та росією розірвані. Діяльність посольства та консульських установ держави-агресора на території України припинена. Представлення інтересів рф дипломатичним представництвом третьої держави в Україні не здійснюється. Зазначене унеможливлює надання органами дипломатичної служби України сприяння у підтвердженні особи і документуванні громадян країни агресора та, відповідно, розгляд направлених до МЗС звернень.». 10.04.2025 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області повторно надіслано повідомлення до департаменту консульської служби МЗС України з проханням у сприянні в ідентифікації та документуванні іноземця. Наразі відповіді від департаменту консульської служби МЗС України отримано не було. Отже, відповідач не має жодного документу, який надавав би йому право перетину державного кордону для виїзду з України, а будь-які дипломатичні зв`язки з рф розірвано через розпочату повномасштабну війну проти нашої держави -отримати інформацію з країни громадянської належності відповідача для ідентифікації та подальшого оформлення на його ім`я документа необхідного для виїзду з України, наразі неможливо. Наразі особу відповідача не встановлено, що не дає право перетину державного кордону для виїзду з України. Порядок дій Державної міграційної служби України чітко визначений розділом IV Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства затвердженої Наказом МВС № 353/271/150 від 23.04.2012. 01.11.2024 до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надійшов лист від Чернігівського ПТПІ про те, що відповідач звернувся із заявою до УДМС України в Чернігівській області про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на території України. Однак, листом від 26.11.2024 вищезазначену заяву було повернуто відповідачу. Відповідно до частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі території України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як вісімнадцять місяців. У разі звернення особи під час її перебування в ПТПІ із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному ПТПІ до остаточного прийняття рішення за заявою. Згідно вимог ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства встановлено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більше як на вісімнадцять місяців. Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи. Центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, є Державна міграційна служба України, яка діє відповідно до Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 360. Згідно з пунктом 7 цього Положення Державна міграційна служба України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи. Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 12.09.2018 № 732 «Про реорганізацію територіальних органів Державної міграційної служби» Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області є правонаступником майна, прав та обов`язків Управління Державної міграційної служби у Київській області та Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві. Згідно зі статтею 288 КАС України правом на звернення до адміністративного суду з позовом про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі території України наділений центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальні органи і підрозділи. Таким чином, позивачем у справах про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі території України може бути Державна міграційна служба України безпосередньо або її територіальні органи чи підрозділи, зокрема ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області.

Ухвалою суду від 18.08.2025 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.

В судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просять позов задовольнити і додатково пояснили суду, що 19.08.2024 року був виявлений відповідач, який перебував на території України з порушенням законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. Будь-яких дій для легалізації свого правого становища на території України відповідач не вживав. Документів, які б могли ідентифікувати відповідача і на підставі яких він міг би покинути територію України немає. У 2024 року відповідач був затриманий рішенням суду на 6 місяців з метою ідентифікації та видворення, у подальшому рішенням суду строк затримання був продовжений на 6 місяців. Рішення суду про продовження строку затримання було залишене без змін постановою суду апеляційної інстанції. Представник вказує, що відповідач вжив вичерпних заходів для ідентифікації та видворення відповідача, однак провести таку процедури виявилось неможливим через розрив дипломатичних відносин між росією та Україною. Отже, до теперішнього часу відповідача не ідентифіковано.

Відповідач в судовому засіданні зазначив, що перетнув державний кордон України з метою вступити у лави ЗСУ та приймати участь у війні на боці України. Відповідач вказує, що мав вступити в український легіон, але не пройшов детектор. Таку ситуацію відповідач вважає помилкою. З того часу відповідач знаходиться ПТПІ, але має намір служити у Збройних Силах України і на теперішній час ведуться переговори про можливість відповідача прийняти участь у військових діях на стороні України. Правозахисники порекомендували відповідачу при вирішенні даного позову покладатись на розсуд суду.

Оскільки відповідач звертався до суду з проханням залучити адвоката, суд сприяв у цьому стороні відповідача, а також кілька разів оголошував перерву для надання можливості відповідачу залучити свого представника для участі у справі, однак в кінцевому результаті фактично залучення адвоката не відбулось.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши всі зібрані по справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

За змістом положень ч.ч. 4, 5 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.08.2024 року у справі №755/14284/24, затримано громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення строком на 6 (шість) місяців.

У вказаному рішенні суду встановлено наступні обставини та відповідні їм факти:

- Лейтенантом ГУНПУ м. Києва та Київської області ОСОБА_2 на ім`я начальника ГУ НПУ м. Києва та Київської області складено рапорт про те, що в рамках контррозвідувального пошуку по лінії протидії розвідувальній та іншій діяльності, оперуповноваженим Святошинського району НП у м. Києві та Київській області 19 серпня 2024 року було виявлено громадянина рф ОСОБА_1 , який незаконно перебуває в Україні, якого запрошено до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області;

- 19 серпня 2024 року головним спеціалістом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно громадянина рф ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне затримання №МКМ 000459, який порушив ч. 2 ст. 203 КУпАП, та 19 серпня 2024 року о 13 год. 30 хв. затриманий до 72 годин для з`ясування причин правопорушення та умов що йому сприяли;

- У зв`язку з порушенням вимог міграційного законодавства, 19 серпня 2024 року головним спеціалістом сектору ідентифікації відділу протидії нелегальній міграції, забезпечення видворення та реадмісії управління організації запобігання нелегальній міграції ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийнято рішення про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- Як вбачається з мотивувальної частини рішення: «19 серпня 2024 року співробітниками ГУ НПУ у м. Києві виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на території України з порушенням ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». У ході перевірки, зі слів іноземця було встановлено, що він прибув до України орієнтовно в червні 2024 року перетнувши державний кордон поза пунктом пропуску. З питань визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до компетентних органів не звертався. Будь - яких інших дій для легалізації факту свого перебування на території України не вживав. Станом на 19 серпня 2024 року, відповідно до відомостей з інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан», відсутня інформація щодо перетину кордону громадянином російської федерації ОСОБА_1 . Окрім того, у іноземця відсутні документи на підставі яких можливо ідентифікувати його особу, та які б надавали право перетину державного кордону для виїзду з України»;

- Також, 19 серпня 2024 року головним спеціалістом сектору ідентифікації відділу протидії нелегальній міграції, забезпечення видворення та реадмісії управління організації запобігання нелегальній міграції ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийнято рішення про поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого поміщено у Чернігівській пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства ДМС України, які незаконно перебувають на території України;

- Згідно акту приймання - передавання іноземця або особи без громадянства, 19 серпня 2024 року о 20 год. 17 хв. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передано до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства ДМС України;

- Із матеріалів справи та пояснень учасників судового розгляду вбачається, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув до України у червні 2024 року перетнувши державний кордон поза межами пропуску;

- Проаналізувавши норми спеціального законодавства можна дійти висновку, що ідентифікація органами міграційної служби відносно іноземців здійснюється з обов`язковим урахуванням запитів до відповідних дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця та відповідей на них;

- На момент виявлення та затримання іноземця документ, що посвідчує особу іноземця та дає йому право на виїзд за територію України іноземцем надано не було;

- Оскільки відповідач не має постійного місця проживання в Україні, в останнього відсутній документ, що дає право на виїзд з України, у суду наявні підстави вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення та існує ризик його втечі;

- Суд звертає увагу на те, що виявлення та надання іноземцем, що вже перебуває в ПТПІ та знаходиться в процесі його ідентифікації, будь-якого документу, що має відношення до іноземця, не являється підставою для скасування раніше прийнятого рішення про затримання та поміщення такого іноземця до ПТПІ, як і не може слугувати беззаперечним аргументом щодо його ідентифікації. Такий документ може лише посприяти органам державної влади у вчиненні дій стосовно ідентифікації іноземця;

- Суд вважає, що право на обмеження доступу до території держави для осіб, які не є громадянами цієї держави, є суверенним правом Держави Україна, і обґрунтовуючи застосування такого права певними припущеннями та посиланнями на інтереси держави, позивач діяв в межах наданих повноважень;

- Згідно правової позиції ЄСПЛ, що неодноразово відображалася у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі ABUHMAID v. UKRAINE (заява №31183/13) від 12.01.17 р., необхідно наголосити, що держави користуються певною свободою розсуду, коли йде мова про встановлення умов потрапляння іноземців на її територію та їх проживання там (див. Osman v. Denmark, no. 38058/09, § 54, 14 червня 2011), і відсутні підстави для висновку про те, що відповідні умови в Україні очевидно необґрунтовані або свавільні. З цього приводу Суд зазначає, що Конвенція не гарантує право іноземців потрапити або мешкати у конкретній країні. Також нею не гарантуються право отримати певний вид дозволу на проживання (див. Aristimuno Mendizabal v. France, no 51431/99, §§ 65-66, 17 січня 2006);

- Україна як держава зобов`язана забезпечити взяті на себе обов`язки щодо запровадження обмежень на в`їзд іноземців на її територію виключно з тих підстав і в тому порядку, які передбачені законодавством України;

- Отже, за результатом дослідження наявних у справі матеріалів, а також аналізу повідомлених сторонами обставин, судом встановлено, що особу відповідача, громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не ідентифіковано - у нього відсутні документи, що дають право перетину державного кордону для виїзду з України;

- Між тим, в контексті спірних правовідносин доцільно зазначити, що вирішуючи будь-які питання, наслідком яких може стати втручання у права людини або обмеження існуючого права, держава повинна дотримуватись балансу інтересів, який у вигляді сформованого принципу відображений у практиці Європейського суду з прав людини;

- У рішенні по справі «Тетяна Жданок проти Латвії» (case of Zdanoka v. Latvia) встановлено, що «для того, щоб гарантувати стабільність та ефективність демократичної системи, від держави може вимагатись вжиття специфічних заходів. У той же час, демократія є поняттям, заснованим на компромісі, що вимагає різних поступок з боку окремих осіб, які повинні інколи бути готові обмежити деякі із своїх свобод так, щоб забезпечити більшу стабільність держави у цілому. Однак, щоразу, коли держава має намір послатись на принцип «демократії, здатної себе захистити» для виправдання свого втручання у права людини, вона повинна уважно оцінити обсяг і наслідки такого заходу, а також те, чи дотриманий баланс між вимогами захисту демократичного суспільства, з одного боку, та захисту прав людини - з іншого» (рішення Великої палати, 2006 р.);

- Аналізуючи усі вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України строком на шість місяців, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19.02.2025 року у справі №743/182/25 продовжено строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення строком на 6 (шість) місяців.

В указаному рішенні суд встановив наступні обставини та відповідні їм докази:

- На момент звернення до суду з цим позовом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було вжито заходів, передбачених чинним законодавством, для забезпечення примусового видворення відповідача;

- 18.09.2024 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було надіслано повідомлення до департаменту консульської служби МЗС України з проханням у сприянні в ідентифікації та документуванні іноземця;

- 09.12.2024 ЦМУ ДМС у м. Києві, та Київській області повторно надіслано повідомлення до департаменту консульської служби МЗС України з проханням у сприянні в ідентифікації та документуванні іноземця;

- 12.12.2024 отримано відповідь від Департаменту консульської служби МЗС України де зазначено наступне: «... Через повномасштабну агресію рф проти нашої держави дипломатичні відносини між Україною та росією розірвані. Діяльність посольства та консульських установ держави-агресора на території України припинена. Представлення інтересів рф дипломатичним представництвом третьої держави в Україні не здійснюється. Зазначене унеможливлює надання органами дипломатичної служби України сприяння у підтвердженні особи і документуванні громадян країни агресора та, відповідно, розгляд направлених до МЗС звернень.»;

- Відповідач не має жодного документу, який надавав би йому право перетину державного кордону для виїзду з України. Особу відповідача не ідентифіковано відповідно до діючого законодавства;

- 01.11.2024 до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надійшов лист від Чернігівського ПТПІ про те, що відповідач звернувся із заявою до УДМС України в Чернігівській області про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на території України. Однак, листом від 26.11.2024 вищезазначену заяву було повернуто відповідачу;

- З пояснень відповідача, наданих під час розгляду справи, вбачається, що рішення про відмову в наданні статусу біженця він не оскаржував;

- Судом встановлено, що відповідач досяг 18-ти річного віку, є громадянином російської федерації, його особу позивачем не ідентифіковано;

- Документи про статус біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту відповідач не отримував та у відповідній процедурі не перебуває;

- Під час розгляду справи відповідач повідомив суду, що в нього відсутні документи, які надають право перебування на території України на законних підставах;

- Таким чином відповідач перебуває в Україні без достатніх правових підстав;

- Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.08.2024 у справі №755/14284/24 затримано з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України строком на 6 (шість) місяців громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України;

- Вказане рішення допущено до негайного виконання, однак упродовж шести місяців не виконано позивачем в частині видворення відповідача за межі України;

- Суд критично ставиться до наданих відповідачем в якості доказів листів про бажання проходити службу в «Кавказькому легіоні», оскільки відсутні відомості щодо юридичного статусу такого формування та його повноважень в Україні, а також повноважень осіб, які підписали надані відповідачем листи;

- Крім того, суд враховує, що відповідач до органів ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою проходження військової служби в Збройних Силах України не звертався;

- Посилання представника відповідача на пункт 8 Розділу I Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства затвердженої спільним наказом МВС, АДПС, СБУ від 23.04.2012 №353/271/150, не заслуговує на увагу, оскільки до суду не надано доказів, що відповідач відповідає вимогам, встановленим частиною 20 статті 4 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»;

- Предметом розгляду у справі, що розглядається, є виключно підстави для продовження строку затримання відповідача з метою його ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України;

- З огляду на наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини у справі, суд приходить до висновку, що адміністративний позов Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення підлягає задоволенню.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2025 року у справі №743/182/25, апеляційну скаргу Громадянина російської федерації ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2025 року - залишене без змін.

У своїй постанові суд апеляційної інстанції вказав наступне:

- Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.08.2024 у справі №755/14284/24 ухвалено затримати з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України строком на 6 (шість) місяців громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України;

- Відповідачем рішення суду першої інстанції не було оскаржено у встановленому законом порядку;

- На час ухвалення зазначеного вище рішення, громадянин РФ ОСОБА_1 перебував у Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства ДМС України, які незаконно перебувають на території України;

- З метою виконання вказаного рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було вжито заходів, передбачених чинним законодавством, для забезпечення примусового видворення відповідача;

- 18.09.2024 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було надіслано повідомлення до департаменту консульської служби МЗС України з проханням у сприянні в ідентифікації та документуванні іноземця;

- 09.12.2024ЦМУ ДМС у м. Києві, та Київській області повторно надіслано повідомлення до департаменту консульської служби МЗС України з проханням у сприянні в ідентифікації та документуванні іноземця;

- 12.12.2024 від Департаменту консульської служби МЗС України отримано відповідь, що дипломатичні відносини між Україною та РФ розірвані, діяльність посольства та консульських установ держави-агресора на території України припинена, у зв`язку з чим надання органами дипломатичної служби України сприяння у підтвердженні особи і документуванні громадян країни агресора та, відповідно, розгляд направлених до МЗС звернень є неможливим;

- Відповідач не має жодного документу, який надавав би йому право перетину державного кордону для виїзду з України. Особу відповідача не ідентифіковано відповідно до діючого законодавства, у зв`язку з цим, позивач звернувся до суду з вимогою продовжити строк затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення на шість місяців;

- Як вбачається з матеріалів справи, 21.08.2024 Дніпровський районний суд м. Києва задовольнив позов у справі №755/14284/24 та ухвалив затримати з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України строком на 6 (шість) місяців громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. При цьому, у ОСОБА_1 відсутні документи, які б давали йому право законно перебувати на території України;

- Також, судом першої інстанції встановлено, що 01.11.2024 до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надійшов лист від Чернігівського ПТПІ про те, що відповідач звернувся із заявою до УДМС України в Чернігівській області про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на території України;

- Листом від 26.11.2024 вищезазначену заяву було повернуто відповідачу. Рішення про відмову в наданні статусу біженця відповідач не оскаржував;

- Таким чином, колегія суддів зазначає, що відсутність документів, що посвідчують особу відповідача, унеможливлюють застосування до нього інших, крім затримання заходів, передбачених частиною 1 статті 289 КАС України;

- Норми частини першої статті 289 КАС свідчать про виокремлення двох категорій іноземців або особі без громадянства, до яких можуть бути застосовані заходи примусового затримання: 1) іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, та стосовного якої існують обґрунтовані підстави вважати, що вона ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі; 2) іноземець або особа без громадянства, яка не має документа, що дає право на виїзд з України, та яка порушила законодавство України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців;

- Посилання представника відповідача на пункт 8 Розділу I Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом МВС, АДПС, СБУ від 23.04.2012 №353/271/150, не заслуговує на увагу, оскільки до суду не надано доказів, що відповідач відповідає вимогам, встановленим частиною 20 статті 4 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»;

- Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у даній справі питання повернення (видворення) відповідача не розглядається, оскільки відповідних вимог позивачем заявлено не було;

- Наразі, предметом судового розгляду у цій справі є продовження строку затримання відповідача з метою його ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України;

- Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на момент звернення до суду з цим позовом, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було вжито заходів, передбачених чинним законодавством для забезпечення примусового видворення відповідача;

- 18.09.2024 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було надіслано повідомлення до департаменту консульської служби МЗС України з проханням у сприянні в ідентифікації та документуванні іноземця;

- 09.12.2024 ЦМУ ДМС у м. Києві, та Київській області повторно надіслано повідомлення до департаменту консульської служби МЗС України з проханням у сприянні в ідентифікації та документуванні іноземця;

- Наразі, через повномасштабну агресію РФ проти України, дипломатичні відносини між Україною та РФ розірвані, що унеможливлює надання органами дипломатичної служби України сприяння у підтвердженні особи і документуванні громадян країни агресора та, відповідно, розгляд направлених до МЗС звернень;

- Отже, на момент звернення позивача до суду з даним позовом, відповідач не має жодного документу, який надавав би йому право перетину державного кордону для виїзду з України. Особу відповідача не ідентифіковано відповідно до діючого законодавства;

- Оскільки ОСОБА_1 перебуває на території України незаконно, документів, які підтверджують його особу, немає, вжитими позивачем заходами встановити особу відповідача не вдалось, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність достатніх правових підстав для продовження строку затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 про продовження строку затримання терміном на 6 (шість) місяців;

- Щодо наданих відповідачем в якості доказів листів про бажання проходити службу в «Кавказькому легіоні», оскільки відсутні відомості щодо юридичного статусу такого формування та його повноважень в Україні, а також повноважень осіб, які підписали надані відповідачем листи;

- Крім того, судом першої інстанції правильно враховано, що відповідач до органів ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою проходження військової служби в Збройних Силах України не звертався;

- Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.08.2024 у справі №755/14284/24 ухвалено затримати з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України строком на 6 (шість) місяців громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачем вказане рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили.

На час ухвалення зазначеного вище рішення, громадянин рф ОСОБА_1 перебував у Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства ДМС України, які незаконно перебувають на території України.

З метою виконання вказаного рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було вжито заходів, передбачених чинним законодавством, для забезпечення примусового видворення відповідача.

Однак, оскільки протягом встановленого судовим рішення строку позивач не зміг реалізувати наведений судовий акт, ідентифікації відповідача з метою забезпечення його примусового видворення не відбулось, позивач звернувся до суду з позовом про продовження строку затримання.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19.02.2025 року у справі №743/182/25, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2025 року, продовжено строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення строком на 6 (шість) місяців.

Разом з цим, убачається, що протягом строку встановленого рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19.02.2025 року у справі №743/182/25, позивач не зміг ідентифікувати відповідача з метою забезпечення його примусового видворення, хоча вжив передбачених законодавством заходів для реалізації відповідної процедури, а тому повторно звернувся до суду із позовом про продовження строку затримання.

Із наданих суду доказів та наявних у справі рішень судів вбачається наступне.

18.09.2024 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було надіслано повідомлення до департаменту консульської служби МЗС України з проханням у сприянні в ідентифікації та документуванні іноземця.

09.12.2024 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області повторно надіслано повідомлення до департаменту консульської служби МЗС України з проханням у сприянні в ідентифікації та документуванні іноземця.

12.12.2024 від Департаменту консульської служби МЗС України отримано відповідь, що дипломатичні відносини між Україною та рф розірвані, діяльність посольства та консульських установ держави-агресора на території України припинена, у зв`язку з чим надання органами дипломатичної служби України сприяння у підтвердженні особи і документуванні громадян країни агресора та, відповідно, розгляд направлених до МЗС звернень є неможливим.

На теперішній час військові дії в Україні тривають, дипломатичні відносини між Україною та рф не відновлені, отже будь-які додаткові повторні звернення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області до Департаменту консульської служби МЗС України об`єктивно не мають сенсу, оскільки відповідь буде аналогічною.

Відповідач не має жодного документу, який надавав би йому право перетину державного кордону для виїзду з України. Особу відповідача не ідентифіковано відповідно до діючого законодавства, у зв`язку з цим, позивач повторно звернувся до суду з вимогою продовжити строк затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення на шість місяців.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно з частиною першою статті 9 Закону іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорам України.

Частиною першою статті 16 Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами другою - чотирнадцятою цієї статті, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України (частина п`ятнадцята статті 4 Закону).

Згідно визначення пункту 14 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина п`ята статті 26 Закону).

Відсутність документів, що посвідчують особу відповідача, унеможливлюють застосування до нього інших, крім затримання заходів, передбачених частиною 1 статті 289 КАС України.

Відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Згідно із частиною першою статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Отже, норми частини першої статті 289 КАС свідчать про виокремлення двох категорій іноземців або особі без громадянства, до яких можуть бути застосовані заходи примусового затримання:

1) іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, та стосовного якої існують обґрунтовані підстави вважати, що вона ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі;

2) іноземець або особа без громадянства, яка не має документа, що дає право на виїзд з України, та яка порушила законодавство України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців (частина одинадцята статті 289 КАС).

Суд зазначає, що у даній справі питання повернення (видворення) відповідача не розглядається, оскільки предметом судового розгляду у цій справі є продовження строку затримання відповідача з метою його ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Згідно з частиною 13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Порядок дій з ідентифікації та документування іноземців встановлено розділом VI Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства» (затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150), пунктом 1 якого передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Із матеріалів справи убачається, що ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було вжито заходів, передбачених чинним законодавством для забезпечення примусового видворення відповідача, однак ідентифікації відповідача не відбулось через повномасштабну агресію рф проти України у зв`язку із чим дипломатичні відносини між Україною та рф розірвані, що унеможливлює надання органами дипломатичної служби України сприяння у підтвердженні особи і документуванні громадян країни агресора та, відповідно, розгляд направлених до МЗС звернень.

Отже, на момент звернення позивача до суду з даним позовом, відповідач не має жодного документу, який надавав би йому право перетину державного кордону для виїзду з України. Особу відповідача не ідентифіковано відповідно до діючого законодавства.

Відповідно до п.п.11, 12, 18 ст. 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

На час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відтак, оскільки ОСОБА_1 перебуває на території України незаконно, документів, які підтверджують його особу, немає, вжитими позивачем заходами встановити особу відповідача не вдалось, суд вважає, що наявні достатні правові підстав для продовження строку затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 на 6 (шість) місяців.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19 Конституції України, ст.ст. 78, 241-246, 250, 251, 255, 289, 295, 297 КАС України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд, -

у х в а л и в:

Позов Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення - задовольнити.

Продовжити строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення строком на 6 (шість) місяців.

Рішення суду звернути до негайного виконання.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Текст судового рішення складений 19.08.2025 року.

Учасники справи:

Позивач - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (м. Київ, вул. Березняківська, 4а, );

Відповідач - громадянин рф ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса перебування: Чернігівський ПТПІ ДМС України, Чернігівська область, Чернігівський район, с. Розсудів, вул. Лісна, 5).

Суддя -