Справа № 320/41047/23
Суддя: Перепелиця А.М.
Дата ухвалення: 2025-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2025 року № 320/41047/23

Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Перепелиця А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного військово-медичного клінічного центру Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного військово-медичного клінічного центру Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного військово-медичного клінічного центру Державної прикордонної служби України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 23 повних календарних років служби з урахуванням індексації грошового забезпечення та нарахованої і виплаченої щомісячної додаткової грошової винагороди;

- зобов`язати Головний військово-медичний клінічний центр Державної прикордонної служби України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 23 повних календарних років служби з урахуванням індексації грошового забезпечення та нарахованої і виплаченої щомісячної додаткової грошової винагороди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що дії Головного військово-медичного клінічного центру Державної прикордонної служби України щодо ненарахувння та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення є протиправними та такими, що порушують соціальні та матеріальні права позивача на належний розмір грошової допомоги при звільненні з військової служби, що передбачено чинним законодавством.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи мід суддями, справа передана до розгляду судді Донцю В.А.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.11.2023 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 13.02.2025 №246/0/15-25 звільнено ОСОБА_2 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва (відряджений до Київського окружного адміністративного суду) у зв`язку з поданням заяви про відставку.

У зв`язку зі звільненням судді Окружного адміністративного суду міста Києва (відряджений до Київського окружного адміністративного суду) ОСОБА_2 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа розподілена судді Перепелиці А.М.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.03.2025 прийнято до провадження адміністративну справу та вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

На день розгляду справи по суті відповідач не скористався своїм правом, передбаченим статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), щодо надання відзиву на позовну заяву (відзив), інших заяв по суті справи чи клопотань до суду не надходило.

Таким чином, керуючись положеннями частини шостої статті 162 КАС України, суд вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 01.08.2023 №1104-ОС підполковника медичної служби ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовців не висловили бажання продовжувати військову службу): один з подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до наказу Голови Державної прикордонної служби України від 14.08.2023 №1168-ОС підполковника медичної служби ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України 29 серпня 2023 року.

Вислуга років на 29.08.2023 становить 23 роки 00 місяців 01 день.

З грошового атестату №18 та підтвердження до нього вбачається, що одноразова грошова допомога при звільненні позивачу не виплачена.

У відповідь на адвокатський запит представника позивача, листом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 13.10.2023 №11/50278/23-Вих повідомлено, що ОСОБА_3 було звільнено з військової служби 29.08.2023. На грошовому та інших видах забезпеченнях ЦВЛК перебувала (перебуває) в Головному військово-медичному клінічному центрі (Центральний клінічний госпіталь). У зв`язку з цим, в Адміністрації Держприкордонслужби відсутня інформація щодо виплати (невиплати) ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

У листі зазначено, що діюче законодавство на дату звільнення ОСОБА_4 з військової служби не передбачало виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям у разі звільнення їх з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами або іншими поважними причинами у період з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації (підпункт «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу») (далі - Закон №2232-ХІІ). Тому, звільнені з військової служби за таких підстав військовослужбовці, не набували права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з огляду на те, що обставини та причини такого звільнення визначені тільки Законом №2232-ХІІ, а не рішенням Кабінету Міністрів України, як це було передбачено частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Для отримання інформації про причини невиплати ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік службі запропоновано звернутися до керівництва Головного військово-медичного клінічного центру Державної прикордонної служби України.

Представником позивача було направлено адвокатський запит від 16.10.2023 №272-ВЗ до Головного військово-медичного клінічного центру Державної прикордонної служби України, в якому представник просила надати інформацію стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 23 повних календарних років служби.

У відповідь на адвокатський запит, Головний військово-медичний клінічний центр Державної прикордонної служби України листом № 14/5769-23-Вих від 27.10.2023 повідомив, що всі нарахування та виплати ОСОБА_1 були здійснені відповідно до наказу Голови Державної прикордонної служби України № 1168-ос від 14.08.2023.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 23 повних календарних років служби, позивач звернулась до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України унормовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Перелік підстав для звільнення військовослужбовців з військової служби наведено у статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Згідно із частинами першою, другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Кабінетом Міністрів України 12.06.2013 прийнято постанову №413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу».

Означеним рішенням Уряду, на виконання положень статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статті 106 Кодексу цивільного захисту України, пункту 35 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 10.08.2012 № 470, пункту 28 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 29.10.2012 №618, затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу.

Cуд зазначає, що стаття 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» пов`язує підстави для звільнення з військової служби з видами військової служби (частина шоста статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу») та умовами (періодами) її проходження.

Зокрема, частина п`ята статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» розрізняє (виокремлює, групує) такі умови (обставини) для припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом: у мирний час (пункт 1 частини п`ятої); під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) (пункт 2 частини п`ятої); з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації (пункт 3 частини п`ятої).

Між тим, для цілей звільнення з військової служби стаття 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» чітко відокремлює підстави для звільнення військовослужбовців під час дії воєнного стану від підстав для звільнення військовослужбовців зі служби під час дії особливого періоду, а тому є достатні підстави уважати, що й виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються зі служби, має зв`язок (залежність) як з нормативною підставою, за якою звільнений військовослужбовець, так і з умовами (обставинами), за яких військовослужбовець реалізував своє право на звільнення зі служби.

Для оцінювання дій, рішень чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень через призму дотримання вимог абзацу 2 частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» такий аспект важливий, адже застосування приписів наведеної норми вимагає наявності (сукупності) відповідних обставин.

У контексті даної справи такими обставинами є не лише існування у військовослужбовця вислуги 10 років і більше на час звільнення зі служби, але й ще двох умов, а саме: «у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років».

Згідно із фактичними обставинами у даній справі не є спірною така обставина, як один з подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років та небажання позивача продовжувати проходження військової служби.

Натомість, ключовим у даному випадку є те, що ОСОБА_1 звільнено з військової служби під час дії воєнного стану, що не охоплювалося сферою застосування абзацу 2 пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Суд зазначає, що звільнення з військової служби через «сімейні обставини або інші поважні причини», які передбачені у підпункті «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» пов`язане з особливим періодом та воєнним станом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що ОСОБА_1 звільнено з військової служби під час дії воєнного стану, суд доходить висновку, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, яку передбачено частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Здійснюючи розгляд даної справи судом враховано правові висновки Верховного Суду, які викладено в постанові від 24.01.2024 у справі № №140/1143/23 та у подальшому були підтримані в постановах суду касаційної інстанції від 02.05.2024 у справі № 280/7090/22, від 30.05.2024 у справі №520/3474/23, від 13.06.2024 у справі №380/14051/23 тощо.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку про відсутність у позивача права на отримання при звільненні грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Вимогами статті 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи, що судом прийнято рішення про відмову у задоволенні позову, розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі вищевикладеного, керуючись статями 2, 6-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного військово-медичного клінічного центру Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Перепелиця А.М.