Справа № 640/20905/21
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2025-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2025 року м. Київ № 640/20905/21

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮКСО»
доГоловного управління ДПС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЮКСО» (позивач/ ТОВ «ЛЮКСО») звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15 квітня 2021 року №4, № 4 та від 23 червня 2021 року № 4.

Окружний адміністративний суд м. Києва рішенням від 07 червня 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року, позов задовольнив.

Постановою Верховного Суду від 13 листопада 2024 року у справі №640/20905/21 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 червня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року скасовано в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15 квітня 2021 року № 4 та від 23 червня 2021 року № 4, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 червня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року залишено без змін.

Супровідним листом Верховного Суду від 20.11.2024 №640/20905/21/53269/24 матеріали адміністративної справи скеровані до Київського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2024 справа розподілена судді Жуковій Є.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 справу прийнято до провадження, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 29 січня 2025 року.

Поряд з вказаним, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 витребувано від позивача та відповідача: пояснення щодо суті позовних вимог з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 13.11.2024 у справі №640/20905/21. Витребувано від позивача: пояснення/інформацію з відповідним доказами в частині використання ТОВ «ЛЮКСО» положень (стандартів) бухгалтерського обліку (національні чи міжнародні). Витребувано від відповідача: детального розрахунку збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток/зменшеного розміру від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за кожним окремим епізодом з урахуванням застосованих штрафних (фінансових) санкцій, згідно податкових повідомлень-рішень від 15 квітня 2021 року № 4 та від 23 червня 2021 року №4.

У судовому засіданні 29 січня 2025 року протокольною ухвалою закрито підготовче провадження, суд перейшов до судового розгляду справи по суті.

Відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Після надання пояснень учасниками справи у відкритому судовому засіданні та дослідження матеріалів справи, протокольною ухвалою суду від 29.01.2025, вирішено здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Позивач позовні вимоги підтримав та, з урахуванням додаткових пояснень у справі, зазначив наступне.

Відповідно до наказу №01/06-2017 від 01 червня 2017 року Про затвердження Положення про облікову політику, чітко зазначено, що Положення про облікову політику розроблене відповідно до вимог Національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку (далі - П(С)БО), отже, ведення бухгалтерського обліку у Товаристві повністю відповідає принципам і методам, передбаченим П(С)БО.

Позивач звертає увагу суду, що податковий орган, який провів перевірку, також визнав і зазначив у акті про результати перевірки, що позивач використовує національні стандарти фінансової звітності. У своєму висновку податковий орган прямо посилався на вищезазначений Наказ Про затвердження Положення про облікову політику, вказуючи, що методи та принципи обліку відповідають вимогам П(С)БО (сторінки 5-6 акта про результати перевірки). В ході проведення документальної планової перевірки директору ТОВ «ЛЮКСО» було вручено запит №1 від 17.03.2020, в якому податковий орган серед всього іншого просив надати наказ про облікову політику підприємства, який позивачем на виконання такого запиту було надано. Жодних зауважень, припущень або сумнівів з боку податкового органу щодо можливого використання міжнародних стандартів фінансової звітності позивачем у процесі перевірки не висловлювалося.

Позивач не має жодних зобов`язань чи підстав для використання міжнародних стандартів фінансової звітності, оскільки він не належить до категорії суб`єктів, для яких застосування міжнародних стандартів є обов`язковим згідно із законодавством. Податковий орган фактично визнав відповідність облікової політики позивача П(С)БО, що виключає будь-які сумніви чи необхідність додаткового аналізу.

Позивач зауважує, визначення національних стандартів не дозволяє застосувати міжнародні стандарти обліку у разі відсутності методів ведення обліку в національних стандартах. За відсутності нормативного визначення понять «амортизаційна собівартість» та «справедлива вартість», а також за відсутності нормативно закріпленої методології щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань у Платника податків відсутня можливість та обов`язок здійснювати дисконтування кредиторської заборгованості за Договором позики від 18.07.2017 року б/н.

Крім того, як зазначив позивач у своїх поясненнях вих. № 02/03/2020-1 від 02 березня 2021 р. у відповідь на запит відповідача від 01.03.2021 р № 3 щодо надання пояснень та їх документального підтвердження, фінансові доходи від дисконтування кредиторської заборгованості по договору позики між Позикодавцем ОСОБА_1 та Позичальником ТОВ «Люксо» не відображалися у складі фінансової звітності за період з 2017 по 2019 р.р.

Відповідно до визначення термінів «доходи» і «витрати» у ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п. 3 розд. I НП(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», п. 5 (П(С)БО 15 «Дохід» і п. 6 П(С)БО 16 «Витрати» будь-які неринкові операції з засновниками відображаються через власний капітал та не призводять до виникнення доходів та витрат. Відповідно до п.5 П(С)БО 15 «Дохід» дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Оскільки зазначена позика отримана від єдиного засновника та учасника позивача, дисконтування такої довгострокової кредиторської заборгованості в жодному разі не може бути відображено в складі доходів позивача, оскільки такий порядок відображення в обліку і звітності прямо суперечить положенням п.5 П(С)БО 15 та п. 3 розд. I П(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності».

За відсутності нормативного визначення понять «амортизаційна собівартість» та «справедлива вартість», а також за відсутності нормативно закріпленої методології у Національних стандартах (положеннях) бухгалтерського обліку, які позивач використовує у своїй діяльності, щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань у позивача відсутня можливість та обов`язок здійснювати дисконтування кредиторської заборгованості за Договором позики від 18.07.2017 року б/н.

Відповідач у додаткових поясненнях зазначає, дисконтування грошових зобов`язань у бухгалтерському обліку полягає в зміні їх справедливої вартості з часом, що відображає економічний аспект, коли одна й та сама сума грошей має різну цінність на поточний момент і в майбутньому. Визнання та класифікація довгострокових зобов`язань підприємства перед кредитором щодо основної суми позики проводяться відповідно до П(С)БО 11 «Зобов`язання» та з дотриманням вимог П(С)БО 13 «Фінансові інструменти». П(С)БО 28 «Зменшення корисності активів» надає розрахунок (формулу) теперішньої вартості однієї гривні на кожен рік з прикладами застосування дисконту.

Таким чином, підприємство на момент визнання довгострокової кредиторської заборгованості повинно визначити теперішню вартість грошей і їх вартість на момент погашення. Різниця (дисконт) відображається у складі доходу (витрат) підприємства та амортизується прямолінійно до дати погашення (сума амортизації відображається у витратах підприємства). Тобто, на момент погашення заборгованості сума дисконту, яка була відображена в доходах, повинна бути рівною сумі амортизації цього дисконту, яку підприємство має відобразити в витратах.

Проценти за позикою є платою за користування нею і є доходом кредитора. Однак, при визначенні теперішньої вартості майбутніх платежів норми ПСБО не порівнюють умови отримання зобов`язань, зокрема розмір процентів за такими зобов`язаннями. Також підприємство в своєму позові неправильно ототожнює поняття дисконтування кредиторської заборгованості з нарахуванням процентів за користування позикою. Таким чином, зобов`язання підприємства підлягають дисконтуванню, незалежно від рівня сплати процентів за цими зобов`язаннями.

Відповідач також вказує, що за період з 01.01.2018 по 31.12.2019, при наданні права на використання торгової марки «BOUCHERON» ТОВ «ЛЮКСО», не було визначено розмір компенсації за її використання, і це не було передбачено умовами контракту, що свідчить про безоплатне використання торгової марки «BOUCHERON» ТОВ «ЛЮКСО» в господарській діяльності в зазначений період, при цьому не було враховано дані як умовні роялті в складі інших доходів підприємства.

Відповідач зазначає, що під час перевірки роялті було визначено за допомогою двох методичних підходів: 1) відповідно до Національного стандарту № 4 «Оцінка майнових прав інтелектуальної власності», що визначає методику визначення розміру роялті та його ставки, та 2) згідно з положеннями Податкового кодексу України, який регулює облік доходів від використання майнових прав інтелектуальної власності та сплату податків.

Під час перевірки умов імпортного контракту було виявлено, що власники торгової марки «BOUCHERON» не визначили розмір компенсації за її використання, і це не було передбачено в умовах контракту. Це свідчить про безоплатне використання ТОВ «ЛЮКСО» торгової марки «BOUCHERON» у своїй господарській діяльності в 2018 та 2019 роках. Як результат, ТОВ «ЛЮКСО» не включило суми безоплатного використання торгової марки «BOUCHERON» до складу інших доходів у вигляді роялті, що призвело до заниження доходу за рядком 1 «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків)» у декларації з податку на прибуток, з урахуванням обмежень щодо визнання витрат на подвійне призначення, визначених у підпункті 140.5.6, пункту 140.5 статті 140 Податкового кодексу України.

Контролюючим органом було визначено суму грошових зобов`язань у розмірі 4% від доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) (за вирахуванням ПДВ та акцизного податку) за 2018 рік, яка має бути включена до інших доходів ТОВ «ЛЮКСО» у 2019 році.

Розрахована ставка умовних роялті у розмірі 4% була визначена з урахуванням положень НС № 4 та обмежень щодо визнання витрат на роялті, що виплачуються нерезидентам згідно з підпунктом 140.5.6, пунктом 140.5 статті 140 Податкового кодексу України. У підсумку, було занижено суму інших доходів за безоплатне користування торговою маркою «BOUCHERON» на суму 226 527 грн.

Також, відповідач зазначає, під час перевірки ТОВ "ЛЮКСО" було встановлено взаємовідносини з ТОВ "ЕЛЕКТРУМ ПЕЙМЕНТ СІСТЕМ", з яким укладено договори від 27.02.2018 №7/07/18 щодо прийому електронних грошей "Електрум" торговця в обмін на безготівкові кошти у гривні. До перевірки надано акти надання послуг згідно з договором від 27.02.2018 №7/07/18 щодо прийому електронних грошей "Електрум" на електронний гаманець ТОВ "ЛЮКСО" (номер гаманця 214197) в обмін на безготівкові кошти у гривні (деталі наведені в таблиці на 25 сторінці акту перевірки). Проте не було надано документів, що підтверджують перерахування електронних коштів на електронний гаманець ТОВ "ЛЮКСО" або первинних документів, які підтверджують продаж товару за електронні гроші "Електрум", касових чеків, про що був складений акт.

Перевірка банківських виписок показала, що електронні гроші "Електрум" були перераховані в безготівкові кошти на банківські рахунки ТОВ "ЛЮКСО", відкриті в таких банках, як АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ", Київська філія АТ "МІСТО БАНК" та АБ "УКРГАЗБАНК", із зазначенням призначення платежу "За прийняті електронні гроші 'Електрум' торговця в обмін на безготівкові згідно з договором №7/07/18". При цьому, позивачем надано копії електронних квитанцій ВПС "Електрум", в яких у графі платника зазначено мобільні номери телефонів різних операторів, а в графі вид операції - переказ електронних грошей. Це ускладнює визначення, хто є платником та за що саме перераховуються електронні гроші.

В приміщенні бутіка "BOUCHERON" здійснюється реалізація ювелірних виробів ТМ "BOUCHERON" фізичним особам через реєстратор розрахункових операцій (РРО), який зареєстровано на ТОВ "ЛЮКСО". Згідно з даними ДПС, з 13.02.2018 по 31.12.2019 через цей РРО проведено операції з продажу ювелірних виробів на загальну суму 18 473 565 грн (суми по періодах знаходяться в акті на 24 ст.). Відповідно до касових чеків та Х та Z звітів операції з продажу здійснювались готівкою, карткою або чеком, але жоден касовий чек не містить відомостей про використання електронних грошей "Електрум". Згідно з аналізом умов договорів з ТОВ "ЕЛЕКТРУМ ПЕЙМЕНТ СІСТЕМ" неможливо встановити походження електронних грошей "Електрум", а саме, хто здійснював їх перерахування, за що саме вони були перераховані та на підставі яких документів.

Перевіркою встановлено, що електронні гроші "Електрум", перераховані з електронного гаманця на банківські рахунки ТОВ "ЛЮКСО" у сумі 11 663 188 грн (2 967 417 грн у 2018 році та 8 695 771 грн у 2019 році), слід вважати безповоротною фінансовою допомогою відповідно до пп.14.1.257 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України.

07 січня 2025 року через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про долучення матеріалів справи, а саме: копії службового листа щодо детального розрахунку донарахованих сум з податку на прибуток; по проведеній документальній плановій виїзній перевірці ТОВ «ЛЮКСО» (код 40853398); таблиці зведених даних щодо задекларованих та встановлених у ході проведення перевірки сум податку на прибуток ТОВ «ЛЮКСО» за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 р.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Співробітниками Головного управління ДПС у м. Києві відповідно до статей 20, 77, 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, зі змінами та доповненнями (далі по тексту ПКУ), плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2020 рік, на підставі наказів Головного управління ДПС у м. Києві від 04.03.2020 № 2518, від 09.02.2021 № 1218-п та від 18.02.2021 № 1536-п проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮКСО» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2019, валютного законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2019, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 29.06.2016 по 31.12.2019, іншого законодавства за відповідний період, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки, за результатами якої складено акт від 09.03.2021 №18960/26-15-07-04/40853398 (акт перевірки).

Згідно з висновками акту перевірки, податковим органом встановлено порушення ТОВ «ЛЮКСО» вимог:

- пп. 14.1.225, пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 140.5.6 п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на прибуток у сумі 2397135 грн, в тому числі за 2019 рік на суму 2397135 грн та завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2019 рік в сумі 371972 грн;

- п. 49.2, пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, р. ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами «Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку», затвердженого наказом Мінфіну України від 13.01.2015 №4, а саме: в податковому розрахунку за 2 квартал 2018 невірно відображено ідентифікаційний номер фізичної особи, що призвело до зміни платника податку;

- п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464- VІ, в результаті неподання звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів за вересень 2016, жовтень 2016, листопад 2016, грудень 2016, січень 2017, лютий 2017, березень 2017, квітень 2017, травень та червень 2017;

- п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України та п. 8.4 Порядку №1588, щодо неподання/не своєчасного подання Повідомлення ф. №20-ОПП.

На підставі акта перевірки відповідачем у відношенні позивача прийнято податкові повідомлення-рішення від 15.04.2021:

- №4, яким збільшено суму грошового зобов`язання за податком на прибуток;

- №4, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток суму 371972 грн;

- №4, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1020 грн.

Рішенням Державної податкової служби України від 17.06.2021 №13594/6/99-00-06-01-01-06 скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 15.04.2021 №4 в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 359570,50 грн, а в іншій частині - залишено без змін.

На підставі акта перевірки та зазначеного вище рішення Державної податкової служби України відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.06.2021 №4, яким ТОВ «ЛЮКСО» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, на суму 2636849 грн, з яких 2397135 грн - за податковими зобов`язаннями, а 239714 - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивач не погодився з вказаними податковими повідомленнями - рішеннями та оскаржив їх в судовому порядку.

Окружний адміністративний суд м. Києва рішенням від 07 червня 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року, позов задовольнив.

Постановою Верховного Суду від 13 листопада 2024 року у справі №640/20905/21 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 червня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року скасовано в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15 квітня 2021 року № 4 та від 23 червня 2021 року № 4, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 червня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року залишено без змін.

У мотивувальній частині постанови від 13.11.2024 року Верховний Суд вказав, що необхідно насамперед з`ясувати питання, які стандарти (національні чи міжнародні) використовує платник при складанні фінансової звітності. Зокрема, зауважив, що огляду на відсутність у матеріалах справи детального розрахунку збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток/зменшеного розміру від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за кожним окремим епізодом з урахуванням застосованих штрафних (фінансових) санкцій постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15 квітня 2021 року № 4 та від 23 червня 2021 року № 4, а справа в цій частині - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 13 листопада 2024 року в даній справі, враховуючи додаткові пояснення сторін, досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтями 61, 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до п.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 2 КАС України зазначає, що основними завданнями (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ч.3 ст.2 КАС України, є принцип верховенства права, який відповідно до ст.6 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. ст.8, 9 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом частин 4 ст. 9 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд прийшов до висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до підпункту 14.1.267 пункту 14.1 статті 14 ПК України позика - грошові кошти, що надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, які мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов`язанням їх повернення та сплатою процентів за користування сумою позики.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (пункт 44.1 статті 44 ПК України).

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Так, за висновками акта перевірки, ТОВ «ЛЮКСО» не визначило та не відобразило фінансовий дохід від дисконтування кредиторської заборгованості за договором позики від 18.07.2017 б/н та додатковою Угодою №1 від 17.02.2020.

У ТОВ «ЛЮКСО» обліковується кредиторська заборгованість на бухгалтерському рахунку 506 "Інші довгострокові позики в іноземній валюті" за договором позики перед компанією " ОСОБА_1 " (Швейцарія). Сума заборгованості станом на 01.10.2019 становить 203455 євро (5357896,28 грн), граничний термін погашення 18.07.2024.

18.07.2017 ТОВ «ЛЮКСО» укладено договір позики з « ОСОБА_1 » (Позичальник), юридичною особою, що заснована за законодавством Швейцарії та зареєстрована у Торговому реєстрі кантону Цюрих за номером СНЕ-278.144.465, відповідно до умов якого позика надається Позичальнику з метою фінансування його господарської діяльності, зокрема: фінансування запасів, фінансування інших виробничих витрат, оплата послуг.

Відповідно до умов Договору Позикодавець надає Позичальнику позику в розмірі 500000,00 Євро.

17.02.2021 між позивачем та « ОСОБА_1 » укладено додаткову угоду №1 до Договору позики, відповідно до умов якої було змінено п.4.1 Договору та викладено в наступній редакції: «Позика надається Позичальнику строком на 7 (сім) років, а саме: до 18.07.2024 та виплачується Позичальником у кінці строку дії Договору, а саме: 18.07.2024.

Як убачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ТОВ «Люксо» отримувало кошти 31.10.2017 в сумі 100000 Євро, 07.02.2018 в сумі 200000 Євро, 16.02.2018 в сумі 25000 Євро, 19.02.2018 в сумі 25000 Євро, 05.06.2018 в сумі 10000 Євро, а також кредитні кошти повертались, а саме: 12.02.2019 в сумі 25000 Євро, 25.03.2019 в сумі 75000 Євро, 08.07.2019 в сумі 20545 Євро, 05.09.2019 в сумі 36000 Євро.

Перевіркою встановлено, що ТОВ «ЛЮКСО» не визначило та не відобразило фінансовий дохід від дисконтування кредиторської заборгованості за договором позики від 18.07.2017 №б/н в загальній сумі 1879675 грн.

У період із 30.09.2019 по 31.12.2019 ТОВ «ЛЮКСО» не здійснювало амортизацію дисконту кредиторської заборгованості за договором позики від 18.07.2017 б/н на загальну суму 79999 грн.

Таким чином, відповідач прийшов до висновку, що в порушення п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134 ст. 134 Податкового кодексу України, п. 30, п. 31 П(С)БО 13 «Фінансові інструменти», п. 5, п. 7 П(С)БО 15 «Дохід», п. 11, п. 14 П(С)БО 28 «Зменшення кількості активів», ТОВ «ЛЮКСО» не віднесено до складу інших доходів суму фінансового доходу від дисконтування кредиторської заборгованості в розмірі 1879675 грн, не віднесено до складу інших витрат суму фінансових витрат (амортизація дисконту) в розмірі 79999 грн, що призвело до заниження рядка 02 Декларації «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» на загальну суму 1799676 грн, в т.ч. 2019 рік в сумі 1799676 грн.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, яким визначаються принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності підприємствами (крім підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності та національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі), розроблений на основі міжнародних стандартів фінансової звітності і законодавства Європейського Союзу у сфері бухгалтерського обліку та затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку.

Згідно з приписами п. 6 Положення (стандарти) бухгалтерського обліку №11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20 метою бухгалтерського обліку зобов`язання поділяються на: довгострокові та поточні.

Відповідно до п. 4 Положення (стандарти) бухгалтерського обліку №11 «Зобов`язання», поточні зобов`язання - зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу. Довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними.

Згідно з приписами пунктів 7-9 Положення (стандарти) бухгалтерського обліку №11 «Зобов`язання» до довгострокових зобов`язань належать: довгострокові кредити банків; інші довгострокові зобов`язання; відстрочені податкові зобов`язання; довгострокові забезпечення.

Довгострокове зобов`язання за кредитною угодою (якщо угода передбачає погашення зобов`язання на вимогу кредитора (позикодавця) у разі порушення певних умов, пов`язаних з фінансовим станом позичальника), умови якої порушені, вважається довгостроковим, якщо: позикодавець до затвердження фінансової звітності погодився не вимагати погашення зобов`язання внаслідок порушення; не очікується виникнення подальших порушень кредитної угоди протягом дванадцяти місяців з дати балансу.

Довгострокові зобов`язання відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання.

При складені фінансової звітності платникам податків доцільно приділяти особливу увагу питанню правильності бухгалтерського обліку дебіторської та кредиторської заборгованості, адже помилки при відображенні фінансового доходу або витрат від дисконтування довгострокової кредиторської/дебіторської заборгованості в момент її виникнення та здійснення амортизації дисконту протягом строку користування на кожну наступну дату балансу можуть призвести до неправильного відображення об`єкта оподаткування, тому як базис до визначення правильності висновків судів попередніх інстанцій слід уважно проаналізувати, як саме врегульоване це питання на рівні національних стандартів бухгалтерського обліку.

П(С)БО 13 визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про фінансові інструменти та її розкриття у фінансовій звітності.

Згідно визначених понять у пункті 4 вказаного Положення, фінансовий актив - це: а) грошові кошти та їх еквіваленти; б) контракт, що надає право отримати грошові кошти або інший фінансовий актив від іншого підприємства; в) контракт, що надає право обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно вигідних умовах; г) інструмент власного капіталу іншого підприємства.

Фінансове зобов`язання - контрактне зобов`язання: а) передати грошові кошти або інший фінансовий актив іншому підприємству; б) обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно невигідних умовах.

Приписами п. 6 П(С)БО 13 визначено, що фінансові активи включають: грошові кошти, не обмежені для використання, та їх еквіваленти; дебіторську заборгованість, не призначену для перепродажу; фінансові інвестиції, що утримуються до погашення; фінансові активи, призначені для перепродажу; інші фінансові активи.

Пунктом 10 П(С)БО 13 передбачено, що фінансовий актив або фінансове зобов`язання відображається у балансі, якщо підприємство є стороною-укладачем угоди щодо фінансового інструмента.

Згідно з п. 29 П(С)БО 13 фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов`язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента (комісійні, обов`язкові збори та платежі при передачі цінних паперів тощо).

Пункт 30 цього Положення передбачає, що на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові активи оцінюються за їх справедливою вартістю, крім: дебіторської заборгованості, що не призначена для перепродажу; фінансових інвестицій, що утримуються підприємством до їх погашення; фінансових активів, справедливу вартість яких неможливо достовірно визначити; фінансових інвестицій та інших фінансових активів, щодо яких не застосовується оцінка за справедливою вартістю.

Пунктом 31 П(С)БО 13 передбачено, що на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінюються за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов`язань, призначених для перепродажу, і зобов`язань за похідними фінансовими інструментами.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначає П(С)БО 15.

Відповідно до п. 5 П(С)БО 15, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Згідно з п. 7 П(С)БО 15, визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Відповідно до п. 11 П(С)БО 28, теперішня вартість майбутніх чистих грошових надходжень від активу визначається застосуванням відповідної ставки дисконту до майбутніх грошових потоків від безперервного використання активу та його продажу (списання) наприкінці строку корисного використання (експлуатації). Майбутні грошові потоки від активу визначаються виходячи з фінансових планів підприємства на період не більше п`яти років. Якщо в підприємства є досвід визначення суми очікуваного відшкодування активу і наявні розрахунки, що свідчать про достовірність оцінки майбутніх грошових потоків, то така оцінка може визначатися на підставі фінансових планів підприємства, які охоплюють період більше п`яти років.

За приписами п. 14 П(С)БО 28 ставка дисконту базується на ринковій ставці відсотка (до вирахування податку), що використовується в операціях з аналогічними активами. За відсутності ринкової ставки відсотка ставка дисконту базується на ставці відсотка на можливі позики підприємства або розраховується за методом середньозваженої вартості капіталу підприємства.

При визначенні ставки дисконту враховуються ризики, крім ризиків, що були враховані при визначенні майбутніх грошових потоків.

З метою упорядкування роботи підконтрольних установ та роз`яснення питань належного обліку дебіторської та кредиторської заборгованості Національним банком України було підготовлено лист «Щодо бухгалтерського обліку пролонгації кредитних та депозитних договорів» від 17.08.2004 N 12-111/1226-8366, в якому, зокрема, вказано таке: «відповідно до Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 30 "Розкриття інформації у фінансових звітах банків та подібних фінансових установ", банки повинні відображати в бухгалтерському обліку інформацію про активи та зобов`язання через групування їх за строками погашення. З посиланням на Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України (неодноразово пізніше затверджувалися у відповідній редакції) НБУ у вказаному листі наголошував на відображенні в бухгалтерському обліку кредитних та вкладних (депозитних) операцій за відповідними рахунками з обліку короткострокової або довгострокової заборгованості залежно від строку, що визначається від дати підписання договору до дати їх погашення. Також звертав увагу, що операція з пролонгації кредиту (депозиту) на термін, що не перевищує 12 місяців, в бухгалтерському обліку відображається за рахунками короткострокових кредитів (депозитів). Якщо ж термін продовження дії перевищує один рік - за рахунками довгострокових кредитів (депозитів)».

Поряд з тим, з метою підвищення якості контрольно-перевірочних заходів ризикових операцій під час перевірок окремих питань обліку дебіторської і кредиторської заборгованості Державною фіскальною службою України 18.06.2018 було видано Лист №18311/7/99-99-14-03-03-17 «Про перевірки окремих питань обліку дебіторської та кредиторської заборгованості», яким надано відповідні рекомендації працівникам контролюючих органів щодо належного проведення відповідних перевірок.

Так, зокрема, відповідно до п. 4 вказаного Листа при проведенні перевірок платників податків доцільно дослідити питання відображення фінансового доходу від дисконтування довгострокової кредиторської заборгованості в момент її виникнення та здійснення амортизації дисконту протягом строку користування на кожну наступну дату балансу.

Окремо в листі звернуто увагу на наступні положення, що регламентують відповідні правовідносини.

Так, відповідно до п. 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 №20 (далі - П(С)БО 11), довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями.

Згідно із пунктом 10 П(С)БО 11, довгострокові зобов`язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за теперішньою вартістю.

За приписами п. 4 П(С)БО 11, теперішня вартість - дисконтована сума майбутніх платежів.

Пунктом 3 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 12 "Фінансові інвестиції" затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 26.04.2000 №9 (далі -П(С)БО 12), визначено терміни:

Амортизована собівартість фінансової інвестиції - собівартість фінансової інвестиції з урахуванням часткового її списання внаслідок зменшення корисності, яка збільшена (зменшена) на суму накопиченої амортизації дисконту (премії).

Ефективна ставка відсотка - ставка відсотка, що визначається діленням суми річного відсотка та дисконту (або різниці річного відсотка та премії) на середню величину собівартості інвестиції (або зобов`язання) та вартості її погашення.

Метод ефективної ставки відсотка - метод нарахування амортизації дисконту або премії, за яким сума амортизації визначається як різниця між доходом за фіксованою ставкою відсотка і добутком ефективної ставки та амортизованої вартості на початок періоду, за який нараховується відсоток.

У п. 4 П(С)БО 12 зазначено, що фінансові інвестиції первісно оцінюються та відображаються у бухгалтерському обліку за собівартістю.

Фінансові інвестиції (крім інвестицій, що утримуються підприємством до їх погашення або обліковуються за методом участі в капіталі) на дату балансу відображаються за справедливою вартістю.

Сума збільшення або зменшення балансової вартості фінансових інвестицій на дату балансу (крім інвестицій, що обліковуються за методом участі в капіталі) відображається у складі інших доходів або інших витрат відповідно (пункт 8 П(С)БО 12).

Фінансові інвестиції, що утримуються підприємством до їх погашення, відображаються на дату балансу за амортизованою собівартістю фінансових інвестицій.

За приписами п. 10 П(С)БО 12 різниця між собівартістю та вартістю погашення фінансових інвестицій (дисконт або премія при придбанні) амортизується інвестором протягом періоду з дати придбання до дати їх погашення за методом ефективної ставки відсотка.

Відповідно до п. 11 П(С)БО 28 теперішня вартість майбутніх чистих грошових надходжень від активу визначається застосуванням відповідної ставки дисконту до майбутніх грошових потоків від безперервного використання активу та його продажу (списання) наприкінці строку корисного використання (експлуатації). Майбутні грошові потоки від активу визначаються, виходячи з фінансових планів підприємства на період не більше п`яти років. Якщо в підприємства є досвід визначення суми очікуваного відшкодування активу і наявні розрахунки, що свідчать про достовірність оцінки майбутніх грошових потоків, то така оцінка може визначатися на підставі фінансових планів підприємства, які охоплюють період більше п`яти років.

Згідно з п. 14 П(С)БО 28 ставка дисконту базується на ринковій ставці відсотка (до вирахування податку), що використовується в операціях з аналогічними активами. За відсутності ринкової ставки відсотка ставка дисконту базується на ставці відсотка на можливі позики підприємства або розраховується за методом середньозваженої вартості капіталу підприємства.

При визначенні ставки дисконту враховуються ризики, крім ризиків, що були враховані при визначенні майбутніх грошових потоків.

Відповідно до п. 10 П(С)БО 12 сума амортизації дисконту або премії нараховується одночасно нарахуванням відсотка (доходу від фінансових інвестицій), що підлягає отриманню, та відображається у складі інших фінансових доходів або інших фінансових витрат з одночасним збільшенням або зменшенням балансової вартості фінансових інвестицій відповідно.

Ураховуючи вищенаведене, важливим є питання не лише відображення доходу від дисконтування кредиторської заборгованості (або витрат від дисконтування дебіторської заборгованості) в момент її виникнення, а й проведення амортизації дисконту протягом строку користування на кожну наступну дату балансу.

З вищевикладеного вбачається, що при здійсненні бухгалтерського обліку заборгованості за отриманою позикою першочерговим є визначення її статусу.

Так, згідно з П(С)БО 11 зобов`язання поділяються на довгострокові та поточні. Пунктом 4 П(С)БО 11 визначено, що поточні зобов`язання - це зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців починаючи з дати балансу.

Своєю чергою дисконтуванню на дату балансу підлягають лише довгострокові грошові зобов`язання, за якими передбачаються майбутні платежі і тільки на той строк, що залишився до погашення (за умовами договору).

Відповідно до п. 4 П(С)БО 11 довгострокові зобов`язання - це всі зобов`язання, які не є поточними.

Пунктом 8 П(С)БО 11 передбачено, що зобов`язання, на яке нараховуються відсотки та яке підлягає погашенню протягом дванадцяти місяців з дати балансу, слід розглядати як довгострокове зобов`язання, якщо первісний термін погашення був більше ніж дванадцять місяців та до затвердження фінансової звітності існує угода про переоформлення цього зобов`язання на довгострокове.

Отже, для визнання заборгованості, за якою строк погашення на дату балансу складає менше дванадцяти місяців, довгостроковою, обов`язковою визнана сукупність двох умов: первісний строк погашення такої заборгованості був більшим, ніж 12 місяців, та до затвердження фінансової звітності існує угода про пролонгацію (переоформлення) такої угоди на строк понад 12 місяців.

Тобто для правильного вирішення даного спору необхідно встановити, чи на дату балансу зобов`язання за договорами позики були довгостроковими чи короткостроковими, оскільки від цього залежить, підлягають зобов`язання дисконтуванню, чи ні. Крім того необхідним є перевірка правильності здійснення розрахунку дисконтування.

Як убачається із викладених в акті перевірки обставин щодо договору позики між позивачем та нерезидентом від 18.07.2017 б/н, спірні зобов`язання за договором позики є довгостроковими.

Отже, такі зобов`язання в бухгалтерському обліку мають відображатись за теперішньою вартістю, а не за сумою погашення. При цьому для погашення зобов`язання за позикою позивач повинен сплатити позикодавцю відповідно до умов договорів суму основного боргу і нараховані відсотки.

Згідно з п. 29 П(С)БО 13 фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов`язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента (комісійні, обов`язкові збори та платежі при передачі цінних паперів тощо).

Пункт 30 цього Положення передбачає, що на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові активи оцінюються за їх справедливою вартістю.

Пунктом 31 П(С)БО 13 визначено, що на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінюються за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов`язань, призначених для перепродажу, і зобов`язань за похідними фінансовими інструментами.

Однак Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 13 не передбачає порядок визначення справедливої або амортизованої вартості та не розглядає й методологію обліку щодо короткострокових та довгострокових фінансових зобов`язань.

З метою офіційного з`ясування всіх обставин у справі, виконуючи вказівки Верховного Суду в постанові від 13.11.2024 у справі, що розглядається, судом витребувано від позивача: пояснення/інформацію з відповідним доказами в частині використання ТОВ «ЛЮКСО» положень (стандартів) бухгалтерського обліку (національні чи міжнародні).

Судом встановлено, наказом №01/06-2017 від 01 червня 2017 року, відповідно о Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 №996-XIV, Національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, затверджених 19 липня 2013 року (зі змінами та доповненнями), Плану рахунків бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Мінфну від 30.11.1999 №291, затверджено Положення про облікову політику.

Згідно з Положенням про облікову політику та організацію бухгалтерського обліку ТОВ «ЛЮКСО» застосовує Національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку.

Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, яким визначаються принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності підприємствами (крім підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності та національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі), розроблений на основі міжнародних стандартів фінансової звітності і законодавства Європейського Союзу у сфері бухгалтерського обліку та затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку. (стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» ).

Визначення національних стандартів не дозволяє застосувати міжнародні стандарти обліку у разі відсутності методів ведення обліку в національних стандартах.

У свою чергу, відповідач при розрахунку дисконту застосував формулу, що не визначена жодним національним стандартом бухгалтерського обліку, а передбачена міжнародними стандартами бухгалтерського обліку.

Так, відповідач у додаткових поясненнях (том 7, а.с. 76) зазначає, що розрахунок вартості майбутніх платежів (фінансового доходу від дисконтування суми заборгованості) було здійснено за формулою: PV = FV/(1 +і)n, де:

FV - майбутня вартість; РV - теперішня вартість; і - середньозважена ставка по довгострокових кредитах у валюті за квартал станом на 30.09.2019 відповідно; n - строк (число звітних періодів) до граничного терміну погашення, 19 відповідно.

Для розрахунку використано дані статистичної звітності банків України (офіційного сайту Національного банку України (www.bank.gov.ua), згідно яких середньозважена ставка по довгострокових кредитах у валюті станом на 30.09.2019 становить - 9,2 % річних (2,3 % за квартал).

Суд акцентує, національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань, а також органами, на які покладено регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності, відсутні будь-які роз`яснення з боку контролюючих органів або практика такого дисконтування, отже, підприємство не зобов`язане визначати методологію оцінки фінансових зобов`язань самостійно та як наслідок здійснювати відповідний розрахунок.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про необґрунтованість висновків відповідача, викладених в акті перевірки, щодо заниження рядка 02 Декларації «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» на загальну суму 1799676 грн, в т.ч. 2019 рік в сумі 1799676 грн.

Щодо вказівки Верховного Суду на відсутність у матеріалах справи детального розрахунку збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток/зменшеного розміру від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за кожним окремим епізодом з урахуванням застосованих штрафних (фінансових) санкцій.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 витребувано від відповідача детальний розрахунок збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток/зменшеного розміру від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за кожним окремим епізодом з урахуванням застосованих штрафних (фінансових) санкцій, згідно податкових повідомлень-рішень від 15 квітня 2021 року № 4 та від 23 червня 2021 року № 4.

07 січня 2025 року через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про долучення матеріалів справи, а саме: копії службового листа щодо детального розрахунку донарахованих сум з податку на прибуток; по проведеній документальній плановій виїзній перевірці ТОВ «ЛЮКСО» (код 40853398); таблиці зведених даних щодо задекларованих та встановлених у ході проведення перевірки сум податку на прибуток ТОВ «ЛЮКСО» за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 р.

Враховуючи постанову Верховного Суду від 13.11.2024 у справі, що розглядається, справа підлягає новому розгляду в частині позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.04.2021 №4 та від 23.06.2021 №4.

Так, відповідно до податкового повідомлення-рішення від 15.04.2021 №4 зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за звітній період 2019 року у сумі 371972 грн.

Згідно з податковим повідомленням-рішенням від 23.06.2021 №4 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів на загальну суму 2636849,00 грн., з яких 2397135 грн - податкове зобов`язання, 239714 грн - штрафні (фінансові) санкції.

Відповідно до документів, наданих відповідачем на виконання вимог ухвали суду від 03.12.2024 зазначено наступне.

Щодо епізоду 1, а саме: ТОВ «ЛЮКСО» не визначило та не відобразило фінансовий дохід від дисконтування кредиторської заборгованості по договору позики від 18.07.2017 б/н та додаткової Угоди №1 від 17.02.2020 року. Сума податку на прибуток визначені у ппр форми «П» від 15.04.2021 № 4 у сумі 371 972 грн. Об`єкт оподаткування 1 799 676 - 371 972 = 1 427 704 *18% (ставка податку) = 256 987 гривень, які зазначені у ППР форми «Р» від 23.06.2021 № 4. Тобто ппр від 23.06.2021 № 4 основний платіж 256 987 грн., штрафна санкція 25 699 гривень.

Щодо епізоду 2, а саме: ТОВ «ЛЮКСО» у перевіряємому періоді здійснювало постачання ювелірних виробів (кольє, каблучки, обручки, сережки ТМ «BOUCHERON», тощо) з Швейцарії, Франції. Занижено суму інших доходів за 2019 рік за безоплатне користування торговою маркою «BOUCHERON» в сумі 226 527 грн. Сума податку на прибуток становить 226 527 * 18 % (ставка податку) = 40 775 грн. зазначена у ппр форми «Р» від 23.06.2021 № 4. Податкове повідомлення-рішення від 23.06.2021 №4 основний платіж 40 775 грн., штрафна санкція 4 078 гривень.

Щодо епізоду 3, а саме: ТОВ «ЛЮКСО» в ході проведення перевірки встановлено взаємовідносини з ТОВ «ЕЛЕКТРУМ ПЕЙМЕНТ СІСТЕМ» (код 40243180), з яким укладено договори від 27.02.2018 №7/07/18 щодо прийому електронних грошей «Електрум» Торговця в обмін на безготівкові кошти в гривні. Сума податку на прибуток 11 663 188 *18% (ставка податку) = 2 099 373 грн. зазначена у ппр форми «Р» від 23.06.2021 № 4. Основний платіж 2 099 373 грн., штрафна санкція 209 937 грн.

Як зазначено вище, судом встановлена необґрунтованість висновків відповідача, викладених в акті перевірки, щодо заниження рядка 02 Декларації «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» на загальну суму 1799676 грн, в т.ч. 2019 рік в сумі 1799676 грн. (Епізод 1).

Щодо висновків податкового органу про безоплатне користування ТОВ «ЛЮКСО» торговою маркою «BOUCHERON» (Епізод 2).

В акті зазначено, що за період з 01.01.2018 по 31.12.2019 власником торгової марки «BOUCHERON», при надані права на використання знаку ТОВ «ЛЮКСО» не було визначено розмір компетенції за користування ним та не передбачено умовами контракту, у зв`язку з чим дані перевірки ТОВ «ЛЮКСО» свідчать про безоплатне використання торгової марки «BOUCHERON» за період з 01.01.2018 по 31.12.2019 у власній господарській діяльності та не врахування у складі інших доходів ( у вигляді умовних роялті).

28.11.2017 ТОВ «ЛЮКСО» укладено імпортний контракт №1/7 з « ОСОБА_1 », юридичною особою, зареєстрованою відповідно до законодавства Швейцарія.

Відповідно до умов зазначеного Імпортного контракту Продавець зобов`язується протягом строку дії Контракту узгодженими партіями поставляти, а Покупець приймати та оплачувати товар, погоджений Сторонами у відповідний замовленнях на поставку.

При цьому відповідачем визначено суму грошових зобов`язань у розмірі 4 відсотки доходу (виручки) від реалізації продукції ( за вирахуванням ПДВ) за 2018 рік, які підлягають включенню до складу інших доходів Платника податків.

Відповідно до ст. 495 Цивільного кодексу України майновими правами інтелектуальні власності на торговельну марку є: 1) право на використання торговельної марки: 2) виключне право дозволяти використання торговельної марки; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва, володільцю міжнародної реєстрації, особі, торговельну марку якої визнано в установленому законом порядку добре відомою, як до інше не встановлено договором. Особи, що є суб`єктами, яким належать майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку, набувають право на їх використання для позначення відповідних товарів чи послуг на всій території України. Тобто ніхто не може використовувати цю торговельну марку без їх дозволу.

Відповідно до пп. 135.5.4 Податкового кодексу України інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Згідно з пп. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України безоплатно надані товари, роботи, послуги: а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Відповідно до пп. 14.1.225 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України роялті - будь-який платіж, отриманий як винагорода за користування або за надання права на користування будь-яким авторським та суміжним правом на літературні твори, твори мистецтва або науки, включаючи комп`ютерні програми, інші записи на носіях інформації, відео- або аудіокасети, кінематографічні фільми або плівки для радіо- чи телевізійного мовлення, передачі (програми) організацій мовлення, будь-яким патентом, зареєстрованим знаком на товари і послуги чи торгівельною маркою, дизайном, секретним кресленням, моделлю, формулою, процесом, правом на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау).

Згідно з пп. 14.1.185 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

З метою оподаткування постачанням послуг, зокрема є постачання послуг іншій особі на безоплатній основі пп. «в» пп.14.1.185. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України.

Таким чином, для формування висновку про безоплатне використання позивачем торгової марки та отримання ним доходу, підлягає дослідженню питання правового регулювання використання торгової марки, встановлення обсягу прав власника торгової марки, обставини введення товару на ринок, факту використання торгової марки за даних конкретних обставин, обсяг вигод, які можуть вважатися доходом.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» (далі - Закон №3689) знак - позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 492 Цивільного кодексу України торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів.

Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону №3689 використанням знака визнається:

нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано; застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.

Відповідно до ч. 2. ст. 157 Господарського кодексу України використанням торговельної марки у сфері господарювання визнається застосування її на товарах та при наданні послуг, для яких вона зареєстрована, на упаковці товарів, у рекламі, друкованих виданнях, на вивісках, під час показу експонатів на виставках і ярмарках, що проводяться в Україні, у проспектах, рахунках, на бланках та в іншій документації, пов`язаній з впровадженням зазначених товарів і послуг у господарський (комерційний) обіг.

Згідно з ч. 2 ст. 157 Господарського кодексу України свідоцтво надає право його володільцеві забороняти іншим особам використовувати зареєстровану торговельну марку без його дозволу, за винятком випадків правомірного використання торговельної марки без його дозволу.

Водночас, відповідно до ч. 6 ст. 16 Закону №3689, виключне право власника свідоцтва забороняти іншим особам використовувати без його згоди зареєстрований знак не поширюється на:

здійснення будь-якого права, що виникло до дати подання заявки або, якщо було заявлено пріоритет, до дати пріоритету заявки;

використання знака для товару, введеного під цим знаком в цивільний оборот власником свідоцтва чи за його згодою, за умови, що власник свідоцтва не має вагомих підстав забороняти таке використання у зв`язку з подальшим продажем товару, зокрема у разі зміни або погіршення стану товару після введення його в цивільний оборот; некомерційне використання знака; усі форми повідомлення новин і коментарів новин; добросовісне застосування ними своїх імен чи адрес.

Тобто, враховуючи останнє та статтю 7 Директиви №2008/95/ЕС Європейського Парламенту і Ради "Про зближення законодавств держав-членів відносно товарних знаків та знаків обслуговування", йдеться про принцип "вичерпання прав".

Відповідно до ст. 7 вищезгаданої Директиви право, що надається знаком, не дозволяє його власнику забороняти використання знака щодо товарів, які під цим знаком були введені в торговий оборот в Співтоваристві даними.

Зазначений принцип означає, що власник ТМ втрачає право на комерційне використання товару, який був введений ним у цивільний оборот (проданий, реалізований тощо), і подальше використання знака для товарів і послуг по відношенню до такого товару є вільним та не потребує згоди власника для товарів і послуг.

Таким чином, введення товару на ринок не зумовлює виникнення у власника прав на торгову марку вимагати плати за користування торговою маркою, що у сукупності, відповідно, вказує на відсутність як підстав для укладання ліцензійних договорів та виникнення зобов`язань щодо плати за використання торгової марки, так і підстав для висновку про отримання у даному випадку позивачем від виробника продукції послуг у вигляді безоплатного користування торговою маркою за наявності вартісного вираження таких послуг, оскільки як такі послуги з використання торгової маркиу цьому випадку відсутні та відсутній суб`єкт, що надає такі послуги.

Суд зауважує, що безоплатне використання торгової марки не призведе до виникнення різниць за роялті з пп. 140.5.6 і пп. 140.5.7 Податкового кодексу України. Адже такі різниці стосуються суми «витрат по нарахуванню роялті». Під час безоплатного користування торговою маркою витрат не виникає.

Відповідно до п. 5. Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід» дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Ураховуючи зміст наведеного положення, відсутні підстави вважати, що товариство мало право визнавати дохід від безоплатного користування речами відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, оскільки доходи товариства не пов`язані прямо з використанням трансформаторної підстанції та виробничих приміщень, у результаті безоплатного користування річчю не відбувається зменшення зобов`язань або збільшення доходів підприємства, оцінка доходу за операціями безоплатного користування не може бути достовірно визначена, а відповідно до п. 5. Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», доходи можуть визнаватися лише у випадку безоплатного отримання активів.

Аналізуючи зміст наведеного положення Верховний Суд дійшов аналогічної думки у постанові від 22.09.2021 у справі №826/6155/17 щодо безоплатного користування торговою маркою.

З урахуванням вищезазначеного, твердження податкового органу про порушення ТОВ «Люксо» пп. 14.1.225 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 140.5.6 п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України та заниження іншого доходу за 2019 рік у сумі 226527 грн у зв`язку із безоплатним використанням торгової марки є необґрунтованими.

Щодо доводів контролюючого органу про заниження платником суми інших доходів внаслідок невключення до складу доходу суми безоплатно отриманої фінансової допомоги в розмірі 11 663 188,00 грн (Епізод 3).

Як убачається з Акту перевірки, податковим органом встановлено заниження платником податків суми інших доходів за не включення до доходу суми безоплатно отриманої фінансової допомоги в сумі 11663188 грн.

Дані висновки були зроблені перевіряючими з огляду на те, що під час перевірки та аналізу умов договорів, укладених з ТОВ «Електрум Пеймент Сістем» від 27.02.2018 №7/07/18 та від 27.02.2018 №8/07/18, неможливо встановити походження ЕГ «ЕЛЕКТРУМ», а саме від кого здійснювався прийом електронних грошей, призначення платежу, на підставі якого документу, за які саме товари чи послуги. Тому, податковий орган прийшов до висновку, що електронні гроші «ЕЛЕКТРУМ» перераховані з електронного гаманця в обмін на безготівкові кошти на банківські рахунки ТОВ «Люксо» у сумі 11663188 грн, а тому вважає такі безповоротною фінансовою допомогою згідно з пп.14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України.

Також встановлено, що ТОВ «Електрум Пеймент Сістем» надає фінансові послуги із переказу коштів фізичних осіб у національній валюті без відкриття рахунків для подальшого переведення їх в електронні гроші «ЕЛЕКТРУМ».

Згідно з пп. 14.1.231 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Підпунктом 14.1.257 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних).

Пунктом 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підпунктом 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Пунктом 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Підпунктом 134.1.1 п. 134 ст. 134 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Судом установлено, що ТОВ «ЛЮКСО» у своїй господарській діяльності здійснювало співпрацю з ТОВ «Електрум Пеймент Сістем». Вказана співпраця здійснювалась на підставі наступних договорів:

- Договір №8/07/18 про спільну діяльність без об`єднання вкладів учасників від 27.02.2018, відповідно до п. 1.1 якого Сторони домовились про організацію спільної діяльності без створення юридичної особи та без об`єднання вкладів з метою вдосконалення існуючих послуг, що надаються Сторонами кінцевим Споживачам (клієнтам/платникам/отримувачам), та спрямовану на запровадження нових видів послуг (продуктів), що можуть надаватися Сторонами спільно та подальшого розподілу доходу отриманого від сумісної діяльності.

Пункт 1.2 вказаного Договору визначає, що з метою виконання цього Договору Сторони спільно організовують створення відокремлених структурних підрозділів Учасника-2 (ТОВ «Електрум Пеймент Сістем») на базі діючих структурних підрозділів Учасника-1 (позивача), при цьому Учасник-2 здійснює діяльність із надання послуг з приймання, видачі та переказу грошових коштів, що не є об`єктом оподаткування ПДВ (...), а Учасник-1 забезпечує функціонування приміщень, де розташовані каси, у відповідності до умов цього Договору з метою отримання прибутку.

Учасник-1 за цим Договором не надає фінансові послуги з переказу коштів. Кошти, які Учасник-1 отримує від Учасника-2 в межах цього Договору не є платою за переказ коштів, а є частиною доходу, отриманого від спільної діяльності, що підлягає розподілу між Сторонами згідно цього Договору.

- Договір оренди №13/05/18 реєстраторів розрахункових операцій від 06.03.2018, на підставі якого Орендодавець (позивач) зобов`язався передати Орендареві (ТОВ «Електрум Пеймент Сістем») у строкове платне користування реєстратор розрахункових операцій Екселліо FP-700 заводський номер КС00008234. Даний реєстратор розрахункових операцій має використовуватися Орендарем виключно для здійснення розрахункових операцій в готівковій формі в спільно організованій та створеній касі;

- Договір №7/07/18 щодо прийому електронних грошей «ЕЛЕКТРУМ» торговця в обмін на безготівкові кошти в гривні від 27.02.2018, предметом якого є взаємовідносини між Генеральним Агентом (ТОВ «Електрум Пеймент Сістем») та Торговцем (позивачем), щодо їх взаємних прав та обов`язків при проведенні операцій з електронними грошима «ЕЛЕКТРУМ» щодо прийому Електронних грошей Торговця в обмін на безготівкові кошти в гривні.

Відповідно до п. 1.2 Договору Генеральний Агент має право здійснювати приймання електронних грошей «ЕЛЕКТРУМ» від Торговця в обмін на безготівкові кошти виключно на Території України.

Згідно з положеннями п. 1.3 Договору Торговець має право здійснювати реалізацію своїх товарів (послуг) фізичним особам та суб`єктам-господарювання за електронні гроші «ЕЛЕКТРУМ».

Окрім цього, Договором, а саме п. 4.1.5, а також п. 1 Додатку №1 до Договору №7/07/18 щодо прийому електронних грошей «ЕЛЕКТРУМ» в обмін на безготівкові кошти в гривні від 27.02.2018, було передбачено, що для оплати комісійної винагороди, що належить Генеральному Агенту за послуги з прийому Електронних грошей Торговця в обмін на безготівкові кошти, Торговець надає Генеральному Агенту право самостійно утримувати суму комісійної винагороди Генерального Агента в розмірі, що становить 0,5% від суми електронних грошей, прийнятих в обмін, щоденно з суми безготівкових коштів, що підлягають перерахуванню Торговцю після прийому Генеральним Агентом Електронних грошей в обмін на безготівкові кошти в гривні.

Так, судом установлено та відповідачем не заперечувалось, що платником податків були надані реєстри зарахування на Електронний гаманець Торговця ТОВ «ЛЮКСО» за кожен день, коли такі операції здійснювались; електронні квитанції за кожною операцією щодо продажу електронних грошей покупцям; видаткові накладні на кожну одиницю товару, що була реалізована Платником податків покупцям в обмін на електронні гроші, що надходили на гаманець Позивача.

Відтак, зіставивши дані цих документів у відповідача була можливість встановити, коли, у якій сумі були придбані електронні гроші «ЕЛЕКТРУМ», коли такі гроші були зараховані до гаманця Позивача, а також оплатою за які саме товари є такі електронні гроші.

Крім того, на підставі реєстрів руху грошових коштів в розрізі електронних гаманців від ТОВ «Електрум Пеймент Сістем» платник складав податкові накладні за датою «першої події», а саме за датою внесення кінцевим споживачем грошей на електронні гаманці, що є підтвердженням факту отримання оплати за реалізований товар.

Контролюючий орган в п. 3.1.2 Акту перевірки зазначив, що порушень стосовно повноти визначення податкових зобов`язань з ПДВ не виявлено, тим самим підтвердив, що гроші, отримані Платником на електронні гаманці, є саме оплатою за реалізований товар, а не безповоротною фінансовою допомогою.

При цьому дохід від реалізації кінцевим споживачам за правилами бухгалтерського обліку враховано при визначенні фінансового результату і відображено в Декларації з податку на прибуток.

Згідно з регістрами бухгалтерського обліку, а саме рах. 702 оборотно-сальдової відомості (Додаток №21), дохід від продажу ювелірних виробів становить 18473536 грн, тобто весь дохід від реалізації товарів належним чином проведено через реєстратор розрахункових операцій, зареєстрований на Позивача.

Крім того, як убачається з матеріалів справи та не заперечувалось податковим органом, касовий чек оформлювався виключно у день реалізації ювелірних виробів та фактичного надходження безготівкових коштів на банківський рахунок Платника податків, тоді як придбання ними електронних грошей передувало такому зарахуванню.

Відповідно до п.1 розділу II Наказу Міністерства фінансів України 21.01.2016 №13 "Про затвердження Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), форми №ЗВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок)" фіскальний чек має містити такі обов`язкові реквізити, зокрема позначення форми оплати (готівкою, електронним платіжним засобом, у кредит, тощо), суму коштів за цією формою оплати та валюту операції.

Таким чином, Положення №13 не визначає чіткого і вичерпного переліку позначень форми оплати у фіскальному чеку, тому твердження Відповідача про те, що розрахунковий документ повинен містити форму оплати "за рахунок електронних грошей ТОВ «Електрум Пеймент Сістем»» не відповідає положенням законодавства.

Відтак, помилковими є доводи контролюючого органу щодо наявності порушення у вигляді заниження доходу на суму безповоротної фінансової допомоги внаслідок фінансово-господарських правовідносин.

Суд акцентує, Верховний Суд при перегляді даної справи у порядку касаційного оскарження, погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанції, зазначив наступне.

«… суди попередніх інстанцій правильно вважали, що твердження податкового органу про порушення платником підпункту 14.1.225 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 140.5.6 пункту 140.5 статті 140 ПК України та заниження іншого доходу за 2019 рік у сумі 226 527,00 грн у зв`язку із безоплатним використанням торгової марки є безпідставними» та «…Суди попередніх інстанцій обґрунтовано відхилили доводи контролюючого органу про те, що розрахунковий документ повинен містити форму оплати «за рахунок електронних грошей ТОВ «ЕПС», оскільки чинним законодавством не визначено чіткого і вичерпного переліку позначень форми оплати у фіскальному чеку. Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність порушень у вигляді заниження доходу на суму безповоротної фінансової допомоги внаслідок фінансово-господарських правовідносин платника з ТОВ «ЕПС».

Відповідно до частини п`ятої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Ураховуючи викладене вище, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень від 15.04.2021 №4 та від 23.06.2021 №4 та визнає їх такими, що підлягають скасуванню, а позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮКСО» є обґрунтованим і підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮКСО» задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 15.04.2021 №4 та від 23.06.2021 №4.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.