Справа № 522/6058/25-Е
Суддя: Федчишена Т. Ю.
Дата ухвалення: 2025-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/6058/25-Е
Провадження №2-а/522/257/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Федчишеної Т. Ю., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі постанови т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №АВ/21955 від 03 жовтня 2024 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено на нього штраф у розмірі 17 000,00 грн, оскільки, як зазначено в постанові, 30 вересня 2024 року о 12 год. 00 хв. в умовах особливого періоду, під час дії воєнного стану та проведення мобілізації, було виявлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 , у порушення пп. 1 п. 1 Додатку № 2 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а саме, станом на 30 вересня 2024 року не перебуває на військовому обліку за місцем реєстрації чи фактичного проживання.

Позивач з даною постановою не погоджується, вважає її незаконною та такою, що складена з процесуальними порушеннями.

Зауважує, що він повісткою не викликався та в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 не перебував на момент складення оскаржуваної постанови, що унеможливлює встановити, яким чином було виявлено правопорушення.

Указує, що в оскаржуваній постанові в графі «підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності» підпис особи відсутній, а зазначено номер постанови, що свідчить про те, що особа не ознайомлена з постановою та була відсутня під час її прийняття.

Крім того зазначає, що оскаржувана постанова містить підпис т.в.о начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 та печатку з кодом ЄДРПОУ НОМЕР_1 , однак у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутня юридична особа із зазначеним кодом ЄДРПОУ та назвою, у зв`язку з чим вважає, що така постанова є недійсною, оскільки містить підпис і печатку неіснуючої юридичної особи.

В оскаржуваній постанові зазначено, що позивач не перебуває на обліку за місцем реєстрації, хоча жодної інформації з місця реєстрації в підтвердження таких обставин відповідачем не надано.

Указує, що він з 10.03.1987 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та відтоді місце реєстрації не змінював. Відповідачем не вказано фактичне місце проживання позивача, шо унеможливлює встановити непостановлення на військовий облік у зв`язку зі зміною місця проживання. Вважає, що у нього не виник обов`язок стати на облік саме в 2024 році, а моментом скоєння правопорушення, якби таке існувало, був рік коли в особи виник обов`язок стати на військовий облік.

Посилається на те, що він не міг вчинити адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, оскільки ця норма введена в дію лише 19.05.2024 одночасно із вказівкою на 60-денний строк для уточнення своїх даних щодо військового обліку.

Зазначає, що він не був повідомлений про час та місце розгляду адміністративної справи та був позбавлений можливості скористатися правом на правову допомогу та надання пояснень, під час складення протоколу присутнім не був. Постанова йому особисто не вручалася, а будь-які підстави для притягнення його до відповідальності відсутні.

На підставі наведеного просив визнати протиправною та скасувати постанову № АВ/21955 від 03.10.2024 у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Копія позовної заяви з доданими до неї документами направлена позивачем до електронного кабінету користувача ЄСІТС ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до положень ч. 2 ст. 161 КАС України, що підтверджується квитанцією № 3027815 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2025 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду з позовом. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_4 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Судом в ухвалі запропоновано відповідачу протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали подати до суду відзив на позов та роз`яснено, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішуватиме справу за наявними матеріалами.

Витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином засвідчену копію постанови № АВ/21955 від 03.10.2024 відносно ОСОБА_1 , а також усіх матеріалів, на підставі яких її прийнято.

Відповідно до довідки про доставку електронного документа ухвала суду від 15.04.2025 доставлена до електронного кабінету ІНФОРМАЦІЯ_4 16.04.2025 о 2:44:34.

Відзиву на позовну заяву та документів на виконання ухвали суду від 15.04.2025 від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає таке.

Судом установлено, що 03.10.2024 т.в.о начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 прийнято постанову № АВ/21955 у справі про адміністративне правопорушення, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень.

Як зазначено у постанові, 30 вересня 2024 року о 12 год. 00 хв. в умовах особливого періоду, під час дії воєнного стану та проведення мобілізації, було виявлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 , у порушення пп. 1 п. 1 Додатку № 2 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а саме станом на 30 вересня 2024 року не перебуває на військовому обліку за місцем реєстрації чи фактичного проживання.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП врегульовано, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Згідно з частиною першою статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно з частиною першою статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до частини першої статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідальність за ч. 3 ст. 210 КУпАП передбачена у разі порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, вчиненого в особливий період.

Вказана редакція ч. 3 ст. 210 КУпАП діє з 19.05.2024 відповідно до Закону України № 3696-IX від 09.05.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно з ч. 5 ст. 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згаданий вище Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 (далі по тексту - Порядок № 1487).

Цей Порядок визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном.

Додатком № 2 до Порядку № 1487 є Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі по тексту - Правила військового обліку).

Відповідно до п. п. 1 п. 1 Правил військового обліку призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад.

Як слідує з матеріалів справи, в оскаржуваній постанові зазначено, що 30 вересня 2024 року о 12 год. 00 хв. в умовах особливого періоду, під час дії воєнного стану та проведення мобілізації, було виявлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 , у порушення пп. 1 п. 1 Додатку № 2 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а саме станом на 30 вересня 2024 року не перебуває на військовому обліку за місцем реєстрації чи фактичного проживання.

Відповідно до копії паспорта серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 з 10.03.1987 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас, суд зазначає, що формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, а висновки органу щодо оцінки доказів повинні бути чіткими та зрозумілими.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд ураховує, що одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, адміністративне провадження № К/9901/1403/17.

Фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП. Відповідачем не надано доказів, на підставі яких він дійшов висновку про порушення позивачем правил військового обліку.

Також будь-яких доказів на спростування адміністративного позову відповідачем не надано.

Відповідач не виконав обов`язку доведення правомірності прийнятого рішення, відзиву на позовну заяву не подав, ухвалу суду в частині витребування доказів від 15.04.2025 також не виконав.

Зважаючи на відсутність належних доказів, які б підтверджували факт порушення позивачем правил військового обліку за викладених в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення обставин, суд дійшов висновку, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності прийнята відповідачем без достатніх доказів, які б підтверджували його вину за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Всупереч вимогам ч. 2 ст. 79 КАС України відповідачем не було надано належних, допустимих та достатніх доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, а отже й правомірності оскаржуваної постанови.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, що діє в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Крім того, як слідує з матеріалів справи, розгляд справи про адміністративне правопорушення, за результатами якого прийнято спірну постанову, відбувся за відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності.

Доказів належного повідомлення позивача про час, дату та місце розгляду справи про притягнення її до адміністративної відповідальності матеріали справи також не містять.

Усе наведене судом вище в сукупності є достатньо підставою для висновку про протиправність оскаржуваної постанови відповідача та її скасування.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Ураховуючи те, що відповідач не довів правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а судом також встановлено порушення, допущені відповідачем під час її прийняття, суд дійшов висновку, що постанова т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №АВ/21955 від 03 жовтня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань останнього, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 484, 48 грн за подання позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 72, 77, 242-246, 250, 272, 286, 295 КАС України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 №АВ/21955 від 03 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення у виді штраф у розмірі 17 000 грн та справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_3 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 484, 48 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА

19.08.25