Справа № 520/481/24
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2025-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 р. Справа № 520/481/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2025, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 29.05.25 по справі № 520/481/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину щорічної відпустки (20 днів) за 2015, 2017 роки, а також індексації грошового забезпечення з 07.11.2015 по 10.07.2017;

- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину щорічної відпустки (20 днів) за 2015, 2017 роки, а також індексації грошового забезпечення з 07.11.2015 по 10.07.2017;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину щорічної відпустки (43 дні) за 2018-2020 роки, а також індексації грошового забезпечення з 10.07.2017 по 01.11.2017;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину щорічної відпустки (43 дні) за 2018- 2020 роки, а також індексації грошового забезпечення з 10.07.2017 по 01.11.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 07 листопада 2015 року по 09 липня 2017 року, проходив службу в Департаменті внутрішньої безпеки Національної поліції України, а в подальшому наказом №175о/с від 07.07.2017 переведений з 10.07.2017 для подальшого проходження служби до ГУНП в Харківській області, а в подальшому наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 05 жовтня 2021 року № 608о/с «По особовому складу» звільнений згідно із п. 2 ч. 1 ст. 77 законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, через хворобу. Під час проходження служби впродовж 2015-2021р.р. ОСОБА_1 не використано 63 доби щорічної оплачуваної відпустки (6 діб за 2015 рік, 14 діб за 2017 рік, 15 діб за 2018 рік, 13 діб за 2019 рік, 15 діб за 2020 рік.) Крім того, внаслідок бездіяльності відповідачів, позивачу протиправно не нараховувалась і не виплачувалась індексація грошового забезпечення з 07 листопада 2015 по 01 листопада 2017.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 частково задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошового забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину щорічної відпустки (6 діб) за 2015 рік та (14 діб) за 2017 рік, а також індексації грошового забезпечення з 01.06.2016 по 09.07.2017.

Зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України ( ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошове забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину щорічної відпустки (6 діб) за 2015 рік та (14 діб) за 2017 рік, а також індексації грошового забезпечення з 01.06.2016 по 09.07.2017.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області () щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсації за невикористану частину щорічної відпустки (15 діб) за 2018 рік, (13 діб) за 2019 рік, (15 діб) за 2020 рік, а також індексації грошового забезпечення з 10.07.2017 по 31.10.2017.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію за невикористану щорічну відпустки (15 діб) за 2018 рік, (13 діб) за 2019 рік, (15 діб) за 2020 рік, а також індексації грошового забезпечення з 10.07.2017 по 31.10.2017 .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 по справі №520/481/24 в частині зобов`язання Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину щорічної відпустки (6 діб) за 2015 рік та (14 діб) за 2017 рік, а також індексації грошового забезпечення з 01.06.2016 по 09.07.2017 рік та ухвалити рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в оскаржуваній Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України частині.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що індексація грошового забезпечення поліцейських проводиться після набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року № 782, якою внесено зміни до пункту 2 Порядку № 1078, доповнивши абзац п`ятий після слова «військовослужбовців» словом «поліцейських». Відповідно виплата індексації в Департаменті розпочалася з 01.11.2017. Враховуючи вищевикладене, Департамент не мав правових підстав для проведення індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.06.2016 до 09.07.2017, у зв`язку з відсутністю на момент виникнення спірних правовідносин законодавчого врегулювання, що унеможливлювало її здійснення. Вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою та не надав жодної оцінки тому факту, що частиною другою статті 6 Закону чітко закріплено, що порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України. На виконання цієї норми затверджено Порядок № 1078, до пункту 2 якого було внесено зміни лише 18.10.2017 постановою Кабінету Міністрів України № 782. Тобто, лише після внесення змін до Порядку № 1078 у Департаменту виник обов`язок виплачувати відповідну індексацію грошового забезпечення поліцейських.

Щодо обрахунку кількості невикористаних оплачуваних відпусток (6 діб) за 2015 рік апелянт зазначає, що частиною четвертою статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» закріплено, що тривалість щорічної відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби. Позивач вступив на службу в поліції з 07.11.2015. Повний місяць служби Позивача у 2015 році становить з 07.11.2015 до 04.12.2015. Відтак, кількість діб невикористаних відпусток за період з 07.11.2015 до 31.12.2015 становить 2 доби (30/12*1), а не 6 діб, як безпідставно зазначив суд першої інстанції та помилково обрахував позивач.

Стосовно обов`язку роботодавця провести розрахунок з працівником при звільнені вказує, що позивач під час проходження служби в Департаменті зі служби в поліції не звільнявся, а був переведений для подальшого проходження служби до ГУНП в Харківській області. З вищевикладеного слідує, що у Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України відсутній обов`язок проведення остаточного розрахунку при звільненні позивача зі служби в поліції та Департамент не є належним відповідачем у цій частині позовних вимог, оскільки саме наказом Головного управління Національній поліції в Харківській області від 05.10.2021 № 608 о/с, позивач був звільнений зі служби в поліції з 07.10.2021 та наказ по особовому складу, що стосується проходження служби в поліції ОСОБА_1 , зокрема щодо остаточного розрахунку при звільненні та грошової компенсації за невикористані дні відпусток, уповноважений видавати саме начальник Головного управління Національної поліції в Харківській області. Таким чином, належним відповідачем за позовом ОСОБА_1 в частині компенсації за невикористану частину щорічної відпустки за 2015 рік і 2017 рік є саме Головне управління Національної поліції в Харківській області.

Щодо відсутності підстав в цілому для виплати грошової компенсації за невикористані частини щорічних основних та додаткових оплачуваних відпусток (6 діб) за 2015 рік та (14 діб) за 2017 рік апелянт звертає увагу, що компенсація за щорічну основну та додаткову оплачувану відпустки при звільненні поліцейського зі служби в поліції законодавцем була визначена та стала можливою лише з 05.10.2023. Компенсація ж за невикористані відпустки за минулі роки (не в році звільнення) поліцейським при звільненні зі служби в поліції відповідно до приписів Закону № 580 (чинного на день звільнення позивача зі служби в поліції) та Порядку № 260, до 05.10.2023 не була передбачена.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи ( в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у них доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін ( у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що позивач в період з 07.11.2015 по 09.07.2017 проходив службу в Департаменті внутрішньої безпеки Національної поліції України.

Наказом №175о/с від 07.07.2017 р. переведений з 10.07.2017 р. для подальшого проходження служби до Національної поліції України.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 05 жовтня 2021 року № 608о/с «По особовому складу» звільнений згідно із п. 2 ч. 1 ст. 77 законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, через хворобу.

Позивач зазначає, що під час проходження служби позивачем впродовж 2015 - 2021 не використано 63 доби чергової оплачуваної відпустки (6 діб за 2015 рік, 14 діб за 2017 рік, 15 діб за 2018 рік, 13 діб за 2019 рік, 15 діб за 2020 рік), тоді як відповідачами протиправно не виплачена компенсація за невикористану частину щорічної відпустки.

Також відповідачами не проводилась індексація грошового забезпечення позивача у період з 07.11.2015 по 01.11.2017.

Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідачів, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з підстав їх обґрунтованості.

Колегія суддів частково погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Як передбачено приписами ч.1 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII), поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Згідно з ч.5 ст.94 Закону №580-VIII грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року №1282-XII (далі - Закон №1282-XII).

Приписами ст.1 Закону №1282-XII встановлено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до приписів ст.2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Індексація грошових доходів населення згідно ст. 4 Закону № 1282 проводиться в разі коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року - 101 відсоток).

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів (стаття 5 Закону № 1282).

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

За змістом частини 2 статті 6 Закону №1282 порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою від 17 липня 2003 року №1078 КМУ затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).

Порядок №1078 обумовлює правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; допомога по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей (п. 2 Порядку).

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз. 8 п. 4 Порядку № 1078).

Приписами п. 6 Порядку №1078 занотовано: виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначив, що індексація заробітної плати, як складова належної працівникові заробітної плати, спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

На підставі системного аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Отже, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення поліцейських, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Звільнення особи зі служби в поліції жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

При цьому, колегія суддів вказує, що обмежене фінансування державного органу чи установи, де особа проходила службу, жодним чином не впливає на право особи отримати індексацію грошового забезпечення.

Стосовно періоду, з якого позивач має право на отримання індексації грошового забезпечення, суд апеляційної інстанції зазначає, що з урахуванням змісту приписів Порядку № 1078 фактично місяць, в якому відбулося підвищення тарифних ставок (посадових окладів) є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення поліцейських Національної поліції України.

Так, Національна поліція України є новоствореним органом, для всіх її працівників вперше визначено посадові оклади з листопада 2015 року, отже, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем встановлення посадових окладів - грудень 2015.

За даними Держстату України індекс споживчих цін (%), на підставі яких здійснюється розрахунок індексів для проведення індексації за грудень 2015 становив 100,7 %, опублікований в січні 2016. За січень 2016 ІСЦ становив 100,9 %. За лютий 2016 - 99,6 %, за березень 2016 - 101,0 %, за квітень 2016 - 103,5 %,

Таким чином, поріг індексації 103 % було перевищено у квітні 2016.

В силу п. 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Оскільки, зазначений показник за квітень 2016 опублікований у травні 2016, індексацію слід проводити з 01.06.2016, як першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Отже, саме з 1 червня 2016 у відповідача виник обов`язок провести нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивачу.

Відповідачем не доведено виплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01.06.2016 року.

Відповідно до інформації, що міститься в листі ДВБ НПУ від 21.12.2023 року № СЕД-26-2023 грошове забезпечення позивача в період з 07.11.2015 року по 09.07.2017 року не індексувалось, а відповідно і не виплачувалась суми індексації грошового забезпечення.

Крім того, згідно відомостей, що містяться в листі ГУНП в Харківській області від 01.12.2023 року № 219аз/119/05/29-2023 року грошове забезпечення позивача за період з 10.07.2017 по 31.10.2017 року не індексувалось, а проведення індексація розпочато лише 01.11.2017 року.

Посилання апелянта, стосовно того що індексація грошового забезпечення позивача повинна здійснюватися лише з 01 листопада 2017 року - після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року № 782 «Про внесення зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення», якою абз. 5 п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, після слова «військовослужбовців» доповнено словом «поліцейських», колегія суддів вважає помилковими, оскільки така індексація прямо передбачена положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 16.07.2020 по справі № 2140/1763/18, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню до спірних правовідносин.

Відтак, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позивач має право на індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 року по 31.10.2017 року (включно), а отже бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 09.07.2017 р., та бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді індексації грошового забезпечення з 10.07.2017 по 31.10.2017 р. є протиправною.

Щодо невиплати компенсації за невикористані дні відпустки, колегія суддів зазначає наступне.

Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи, встановлено Законом України «Про відпустки».

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про відпустки» встановлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Приписами ч.1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Положеннями ч.ч.1 та 3 ст.59 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до ст.60 Закону України «Про Національну поліцію» проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.ч.1 та 2 ст. 92 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Приписами ч.ч. 1, 2, 3 та 4 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до ч.ч. 8, 9, 10 та 11 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами першою та другою статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Приписами Порядку №260 визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Пунктом 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абз. 7 та 8 п.8 розділу ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.02.2020 по справі № 818/1276/17, питання виплати грошової компенсації за невикористану частину відпустки поліцейським, які звільняються, врегульовані нормами пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260, які є спеціальними за своєю правовою природою та підлягають застосуванню до спірних правовідносин. На підставі пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 виплата грошової компенсації передбачена виключно за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції. Позиція аналогічного змісту також наведена Верховним Судом у постановах від 07.08.2019 в справі №820/5122/17 (провадження №К/9901/16897/19), від 31.03.2020 в справі №808/2122/18 (провадження № К/9901/68185/18, № К/9901/68414/18), від 02.07.2020 в справі № 825/1038/16 (провадження №К/9901/9235/18, №К/9901/9238/18).

При цьому, Верховний Суд відступив від правового висновку, сформованого в судових рішеннях у справах №818/1276/17, №820/5122/17, №808/2122/18, №825/1038/16 і вважає правильним правовий висновок, який було викладено у постанові від 23.10.2019 в справі №826/8185/18 з таких підстав.

Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону № 580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

З аналізу наведених норм законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Відтак, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

Враховуючи відсутність правового врегулювання даного питання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки».

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Таким чином, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам постанови Верховного Суду від 19 січня 2021 року по справі №160/10875/19, від 20 липня 2023 року по справі №200/18480/21.

Відповідно до абзацу 7 пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Згідно з абзацом 8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Верховний Суд зазначав, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону «Про відпустки» та статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (пункт 22 постанови від 7 травня 2020 року у справі №360/4127/19).

Щодо виплати поліцейським грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки, то Верховний Суд зазначав, що через відсутність правового врегулювання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки при вирішенні спору слід застосовувати приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки» (пункт 60 постанови від 19 січня 2021 року у справі №160/10875/19, постанова від 23 жовтня 2019 року у справі №826/8185/18 та інші).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» і частини першої статті 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

У випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні як основної, так і додаткової відпустки (пункт 62 постанови від 19 січня 2021 року у справі №160/10875/19).

Стосовно дискреційних повноважень, то Верховний Суд неодноразово зазначав, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом подібних повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав (постанови Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі №802/412/17-а, від 11 квітня 2018 року у справі №806/2208/17, від 6 квітня 2023 року у справі №420/11424/21).

Також, у постановах від 24 грудня 2020 року у справі № 802/1286/18-а, від 15 грудня 2021 року у справі № 1840/2970/18, Верховним Судом зазначено, що у разі якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.

Відтак, порядок нарахування поліцейському грошової компенсації за невикористану відпустку, що встановлений пунктом 8 розділу ІІІ Порядку №260, повноваження відповідача стосовно розрахунку суми цієї компенсації не є дискреційними, до вказаного висновку слід дійти з огляду на те, що порядок нарахування поліцейському грошової компенсації за невикористану відпустку визначається нормативно і залежить тільки від кількості днів невикористаної відпустки та одноденного розміру грошового забезпечення. Відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд, оскільки Порядком №260 не передбачена будь-яка альтернатива під час такого розрахунку.

Водночас, відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації заневикористані відпус тки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

У відповідності до п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Враховуючи вищевикладені положення, при обчисленні розміру середньоденного грошового забезпечення військовослужбовця, слід виходити з числа відпрацьованих календарних днів за цей період.

Так, матеріалами справи підтверджено, що під час проходження служби в підрозділах Національної поліції України з 07 листопада 2015 по 07 жовтня 2021 року, щорічну чергову оплачувану відпустку за 2015 рік використав частково (невикористана частина становить 6 діб основної відбутки), за 2017 рік використав не повністю (невикористана частина становить 14 діб додаткової відпустки), за 2018 рік невикористана частина (15 діб додаткової відпустки), за 2019 рік невикористана частина (13 діб додаткової відпустки), за 2020 рік використав не повністю (невикористана частина становить 15 діб додаткової відпустки), тобто за період з 07 листопада 2015 року по 07 жовтня 2021 року позивач не використав 63 доби чергової оплачуваної відпустки за 2015-2021 роки, а при звільнені не нарахована та не виплачена відповідна компенсація що підтверджується довідкою Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 19.12.2023 р. №469 та листом ГУНП в Харківській області від 01 грудня 2023 р. № 219аз/119/05/29-2023 та довідками про доходи і розрахунковими листами.

Таким чином, у випадку звільнення поліцейських з Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки, що відповідачами зроблено не було.

За період проходження публічної служби в ДВБ НПУ з 07.11.2015 по 09.07.2017 позивач не використав 20 днів чергової оплачуваної відпустки за 2015 і 2017 роки, тому у ДВБ НПУ виник обов`язок щодо виплати компенсації за всі невикористані дні відпуски.

Також за період проходження публічної служби в ГУНП в Харківській області з 10.07.2017 по 07.10.2021 позивач не використав 43 дні чергової оплачуваної відпустки за 2018 - 2020 роки, тому у ГУНП в Харківській області виник обов`язок щодо виплати компенсації за всі невикористані дні відпуски.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на отримання грошового забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину щорічної відпустки (20 днів) за 2015, 2017 роки, (43 дні) за 2018-2020 роки, однак з урахуванням Порядку №260, яким передбачено, що право на компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки виникає у випадку звільнення, колегія суддів вважає що відсутні підстави для зобов`язання Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину щорічної відпустки (6 діб) за 2015 рік та (14 діб) за 2017 рік, оскільки позивач не звільнявся з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, а переведений наказом №175о/с від 07.07.2017 р. для подальшого проходження служби до Національної поліції України, а тому нарахування та виплата грошового забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину щорічної відпустки, належить до обов`язку саме Головного управління Національної поліції в Харківській області, як орган який звільнив позивача зі служби відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 05 жовтня 2021 року № 608о/с «По особовому складу».

Судом першої інстанції не враховано вищенаведених обставин, а тому наявні підстави для скасування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 по справі №520/481/24 в частині зобов`язання Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину щорічної відпустки (6 діб) за 2015 рік та (14 діб) за 2017 рік, з прийняттям в цій частині постанови, якою зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину щорічної відпустки (6 діб) за 2015 рік та (14 діб) за 2017 рік.

Інші доводи на які посилається відповідач не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 1, п. 4 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 по справі № 520/481/24 - скасувати в частині зобов`язання Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину щорічної відпустки (6 діб) за 2015 рік та (14 діб) за 2017 рік.

Прийняти в цій частині постанову, якою зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину щорічної відпустки (6 діб) за 2015 рік та (14 діб) за 2017 рік.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 по справі №520/481//24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді В.А. Калиновський В.Б. Русанова