Справа № 280/4697/25
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2025-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року Справа № 280/4697/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника - адвоката Котік Олесі Станіславівни (вул. Якуба Коласа, буд. 23, прим. 110, м. Київ, 03146), до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158Б, м. Запоріжжя, 69005) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

05.06.2025 засобами системи «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка), в особі представника - адвоката Котік Олесі Станіславівни, до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якій позивачка просить суд:

визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в надісланні позивачеві трудової книжки і копії наказу про звільнення на підставі її заяви від 17.04.2025 року неправомірними;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області направити поштою ОСОБА_1 копію наказу про її звільнення і трудову книжку на її ім`я на підставі її особистої заяви від 17 квітня 2025 року.

Крім того, просить справу розглянути у відсутність адвоката та позивача в порядку письмового провадження, на задоволенні позовних вимог наполягає.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка працювала у відповідача та звільнилась за власним бажанням. В день звільнення не отримала трудову книжку. Відповідач відмовив у надісланні трудової книжки позивачки за зазначеною нею адресою. Позивачка вважає протиправною відмову відповідача у надісланні копії наказу про звільнення позивачки та її трудової книжки за визначеною нею адресою.

Ухвалою від 10.06.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі, розгляд справи призначено без виклику сторін.

20.06.2025 засобами системи «Електронний суд» від відповідача до суду надійшов відзив, в якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що позивачка по трудову книжку до теперішнього часу не з`являлась, згоди на пересилання трудової книжки поштою не надавала. При цьому позивач самостійно добровільно тривалий час відмовлявся отримати свою трудову книжку, чим фактично створював штучні умови на свою користь та діяв не добросовісно щодо реалізації своїх прав. Звертає увагу, що позивачка звернулась до Головного управління із запитом щодо отримання оригіналу її трудової книжки та копії наказу про звільнення шляхом надіслання вищезазначених на відділення Укрпошти лише 17.04.2025 року. Законодавчі норми прямо передбачають, що отримати трудову книжку при звільненні має право саме працівник. В заяві від 17.04.2025 року позивач вказує лише місто та індекс відділення Укрпошти та зазначає «до запитання» та свій номер телефону, проте поштовий індекс та назва міста не є поштовою адресою. Зокрема, поштова адреса - розташування житла людини або установи (підприємства) відносно країни, регіону (області), району, міста (села, селища), вулиці (провулку). До поштової адреси включено поштовий індекс, номер будівлі, корпусу та номер приміщення у будівлі (квартири, офісу тощо). Отже, текст заяви ніяким чином не підтверджує перебування позивача на підконтрольній території України. Пересилати трудову книжку поштою можна тільки за письмовою згодою працівника (п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 р. №58). Працівник у заяві може попросити надіслати трудову книжку на вказану ним адресу. Утім, це положення не змінює законодавчих норм та не дає працівникові можливість погодити із роботодавцем іншого отримувача трудової книжки. Вважає, що його дії не суперечать чинному законодавству України, тому, підстави для задоволення вимог позивача повністю відсутні.

Інших заяв чи клопотань станом на час вирішення цієї справи до суду не надійшло.

Розглянувши наявні у справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом зі змісту заяв по суті справи встановлено, що позивачку відповідно до її особистої заяви та наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 17.11.2023 року № 1498-о 17 листопада 2023 року було звільнено з посади головного спеціаліста відділу з питань відрахувань управління з питань виплат Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за власним бажанням відповідно до частини 1 статті 86 Закону України від 10.12.2015 № 889-VІІІ «Про державну службу». Відповідний запис внесено до трудової книжки позивача.

У зв`язку з перебуванням позивачки на момент звільнення на тимчасово окупованій території України, 17 листопада 2023 року на електронну адресу позивача, зазначену в особовій справі (ІНФОРМАЦІЯ_1) було надіслано лист № 0800-0801-8/84220 про необхідність з`явитися до управління по роботі з персоналом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (м. Запоріжжя, пр. Соборний буд. 158-б) для отримання трудової книжки.

17.04.2025 позивачка звернулась до Головного управління з заявою щодо отримання оригіналу її трудової книжки та копії наказу про звільнення шляхом надіслання їх на відділення Укрпошти (за адресою: 03146, м. Київ, до запитання, тел.. НОМЕР_1, отримувач ОСОБА_1 ).

Листом від 15.05.2025 №0800-0701-8/47038 відповідач надав відповідь на звернення позиваки, в якій зазначив, що в її запиті відсутня повна адреса для пересилання трудової книжки (поштовий індекс, область, місто, вулиця, номер будинку, тощо). Зазначив, що трудова книжка повинна бути переслана особисто позивачці, а не на відділення Укрпошти «до запитання», просив надати будь-які підтверджуючі документи, в тому числі довідку внутрішньо переміщеної особи, щодо адреси перебування позивачки на підконтрольній частині України, на яку в подальшому можливо переслати трудову книжку.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо відмови в надісланні трудової книжки і копії наказу про звільнення на підставі її заяви від 17.04.2025, позивачка звернулася із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 47 Кодексу законів про працю України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; до трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція №58).

Пунктом 1.1 Інструкції № 58 визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність.

Відповідно до п. п. 4.1, 4.2 вищевказаної Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15.03.2022 № 2136-IX у період дії воєнного стану порядок організації діловодства з питань трудових відносин, оформлення і ведення трудових книжок та архівного зберігання відповідних документів у районах активних бойових дій визначається роботодавцем самостійно, за умови забезпечення ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці.

Отже, вказаними нормативно-правовими актами визначено, що після звільнення працівника роботодавець зобов`язаний видати належну йому трудову книжку.

При цьому, вимогами Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено можливість надіслати трудову книжку за заявою працівника.

Як вказує позивачка, на даний час вона не має можливості особисто звернутись до відповідача, у зв`язку із чим засобами електронного зв`язку направила заяву до ГУ ПФУ в Запорізькій області на отримання оригіналу трудової книжки, в якій зазначила поштову адресу і свої прізвище, ім`я і по-батькові як отримувача відправлення, підписала заяву за допомогою ЕЦП.

Постановою Кабінету міністрів України від 05.03.2009 №270 (зі змінами) затверджені Правила надання послуг поштового зв`язку, відповідно до підпункту 1 пункту 32 яких поштове відправлення, поштовий переказ супроводжує така інформація, що надається відправником або зазначається на поштовому відправленні, якщо обов`язковість її надання (зазначення на поштовому відправленні) встановлена оператором поштового зв`язку: найменування адресата (одержувача) та відправника: для фізичних осіб - прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), для юридичних осіб - повне найменування підприємства, установи, організації, якщо відомо - ім`я та прізвище адресата. На простих та реєстрованих поштових картках, листах (крім тих, що адресуються до запитання, до відділення) може бути зазначено лише прізвище та ініціали або ім`я та прізвище. На поштових відправленнях, адресованих до населених пунктів, які не мають вулиць і нумерації будинків, прізвище, ім`я та по батькові адресата (за наявності) зазначаються повністю; номер абонента, за яким отримуються електронні комунікаційні послуги щодо мобільного або фіксованого зв`язку відправника та адресата (одержувача) (для реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, крім поштових карток, листів без оголошеної цінності, відправлень для сліпих).

Таким чином, у відповідача наявна можливість здійснити відправлення запитуваних документів на вказану позивачкою адресу із зазначенням мобільного номеру телефону.

Щодо посилання відповідача на надання довідки внутрішньо переміщеної особи для отримання позивачкою трудової книжки, то суд наголошує, що жоден нормативно-правовий акт, що регулює трудові правовідносини, не містить вимоги про отримання статусу внутрішньо переміщеної особи, доводів протилежного відповідачем суду не наведено.

Суд наголошує, що вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок визначають, що пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Втім, у зазначеній Інструкції не встановлено обмежень щодо тієї особи, яка буде отримувати трудову книжку.

Водночас, чинне законодавство, що регулює порядок видачі трудових книжок працівникам після звільнення, не покладає обов`язку на роботодавця пересвідчуватись у достовірності вказаної адреси відправлення, а робітник, який має намір отримати трудову книжку за допомогою засобів поштового зв`язку, не зобов`язаний підтверджувати будь-якими доказами своє місцезнаходження. Єдиною умовою для отримання робітником своєї трудової книжки після звільнення засобами поштового зв`язку є письмова згода із зазначенням адреси направлення.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що позивачка має право на отримання своєї трудової книжки, проте обставини цієї справи свідчать про те, що ГУ ПФУ в Запорізькій області протиправно їй відмовлено у направленні поштою на запит копії наказу про звільнення і трудової книжки, а тому суд з метою захисту прав та інтересів позивачки вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити направлення позивачці засобами поштового зв`язку копії наказу про її звільнення і трудову книжку на її ім`я на підставі її особистої заяви від 17.04.2025.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності рішень, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

У силу вимог частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника - адвоката Котік Олесі Станіславівни (вул. Якуба Коласа, буд. 23, прим. 110, м. Київ, 03146), до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158Б, м. Запоріжжя, 69005) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 в надісланні трудової книжки і копії наказу про звільнення на підставі її особистої заяви від 17.04.2025.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області направити поштою ОСОБА_1 копію наказу про їїо звільнення і трудову книжку на її ім`я на підставі її особистої заяви від 17.04.2025.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 968,96 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення виготовлено та підписано «19» серпня 2025 року.

Суддя Р.В.Кисіль