Справа № 380/16546/25
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2025-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

20 серпня 2025 року

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Кедик Марія Василівна розглянувши заяву позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адміністрації Державної прикордонної служби України, в якому просить:

- визнати протиправними дії посадової особи ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо відмови ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у перетинанні державного кордону України 07.08.2025 у пункті пропуску Шегині-Медика;

- скасувати рішення про відмову у перетинанні державного кордону від 07.08.2025, оформлене посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- зобов`язати Відповідача 1 та Відповідача 2 забезпечити ОСОБА_1 пропуск через державний кордон України у пункті пропуску Шегині-Медика у будь-який день у період з 18.08.2025 по 30.10.2025 з одночасним внесенням відповідної інформації до ІС Гарт.

Позивач подав заяву про забезпечення позову від 19.08.2025 (вх. № 67534), у якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом:

- забезпечити позов шляхом тимчасового зобов`язання Відповідача 1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) забезпечити ОСОБА_1 пропуск через державний кордон України у пункті пропуску Шегині - Медика у будь-який день у період з 18.08.2025 по 30.10.2025, без перешкоджання, з унесенням відповідної відмітки до інформаційної системи Гарт;

- зупинити дію рішення про відмову у перетинанні державного кордону від 07.08.2025, виданого посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 - до набрання законної сили рішенням суду у справі.

Заява обґрунтована тим, що оскаржена відмова містить загальне формулювання «не надано необхідних документів відповідно до постанови КМУ № 57» без посилання на конкретний пункт Правил № 57 і без переліку документів, яких нібито бракує, а також без індивідуальної оцінки наданих документів. Це свідчить про безмотивованість адміністративного акта та його невідповідність принципам законності й пропорційності обмеження права на виїзд (ст. 33 Конституції України; ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції). Позивач є докторантом 2-го року кафедри права ЄС НЮУ ім. Ярослава Мудрого, виконує докторське дисертаційне дослідження «Міжнародно-правовий захист цивільного населення в умовах збройних конфліктів: проблеми теорії і практики», і маю реалізувати дослідницький етап у США у межах програми Fulbright (додаток 8). Адміністрування Програми ім. Фулбрайта в Україні здійснюється відповідно до міжнародної Угоди між Урядом України та Урядом США про гуманітарне і техніко-економічне співробітництво від 07.05.1992 р. Без негайного забезпечення позову позивач втрачає фінансування та місце в приймаючій установі, що не може бути компенсовано грошима або відкладено без суттєвої шкоди для наукового проєкту й подальшої реалізації практичних результатів наукового дослідження в Україні. Процедура участі в програмі Fulbright передбачає оформлення квитків і візових документів після отримання законного дозволу на виїзд - це пояснює відсутність квитка на момент звернення.

При постановленні ухвали суд виходить з такого.

Відповідно до ч.ч. 1 - 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

За приписами п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ від 06.03.2008 № 2, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.

Отже, забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову; для задоволення судом поданої позивачем заяви про забезпечення адміністративного позову останній має обґрунтувати необхідність задоволення такого клопотання та довести, що незадоволення клопотання призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України.

При вирішенні питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тобто, позивач повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, у зв`язку із чим обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Позивач у заяві про забезпечення позову не навів беззаперечних доводів, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, або є очевидними ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд зазначає, що наявність ознак протиправності оскаржених дій та рішень може бути виявлено судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Окрім цього, суд зазначає, що сам факт подання позову не може бути підставою для забезпечення адміністративного позову. Водночас, при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність оскарженого рішення, дій чи бездіяльності відповідача. Оцінка протиправності таких рішень, дій та бездіяльності відповідача буде надана під час розгляду справи по суті.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 826/14951/18 та від 28.10.2020 у справі № 140/2474/20.

Суд враховує і те, що відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з Рекомендацією N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Отже, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

При цьому, спосіб забезпечення позову, який обрав позивач, фактично спрямований на спонукання уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, забезпечити позивачу перетинання державного кордону без виконання процедур (обов`язкових заходів) прикордонного контролю.

Враховуючи зазначене, здійснивши оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку про їх необґрунтованість та не знаходить підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 150-154, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кедик М.В.