Справа № 160/2053/24
Суддя: Перепелиця А.М.
Дата ухвалення: 2025-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2025 року №160/2053/24

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого-судді Перепелиця А.М., суддів Колеснікової І.С., Головенка О.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України, Міністерство економіки України про визнання протиправними, нечинними та скасування окремих пунктів постанови,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Кабінету Міністрів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерство соціальної політики України (третя особа-1), Пенсійний фонд України (третя особа-2) про визнання протиправними, нечинними та скасування окремих пунктів постанови, в якому просить (з урахуванням уточнених позовних вимог):

- визнати пункту 1 та пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. №103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704», протиправними та нечинними, за виключенням змін, що вносяться до пункту 2 частини третьої вказаних змін, а саме: щодо набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з 01.03.2018, які залишити в силі;

- cкасувати пункт 1 та пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. №103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704».

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про протиправність пунктів 1, 2 Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103 та внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704», оскільки вказані положення прийняті без урахування прав військовослужбовців на належне грошове забезпечення та майбутніх пенсіонерів на належний та своєчасний перерахунок їх пенсій.

На думку позивача, оскаржувані положення Постанови №481, якими встановлено розрахункову величину 1762 гривні для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, суперечать статті 22 Конституції України, звужують зміст та обсяг існуючих прав і свобод для перерахунку пенсійного забезпечення.

Окрім того, позивач вважає, що пункт 2 Постанови №481 суперечить рішенню Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.04.2020 у справі № 826/9052/18, яке набрало законної сили 22.09.2020, та постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18, залишеної без змін постановою Верховного Суду від 22.10.2022, за наслідком чого, зокрема, пункт 4 постанови Уряду від 30.08.2017 №704 було відновлено у первісній редакції.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2024 передано адміністративну справу №160/2053/24 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Пенсійний фонд України, Міністерство соціальної політики України про визнання протиправними та нечинними пунктів постанови та зобов`язання вчинити певні дії до Київського окружного адміністративного суду.

Листом від 13.02.2024 №12782/24-01 матеріали справи №160/2053/24 направлено до Київського окружного адміністративного суду. Вказані матеріали згідно відмітки від 28.02.2024 №11242, зареєстровано судом 28.02.2024.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2024 справу розподілено судді Перепелиці А.М.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків. Позивачем вимоги ухвали виконано належним чином.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України про визнання протиправними, нечинними та скасування окремих пунктів постанови, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати оголошення про відкриття провадження в адміністративній справі №160/2053/24 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України про визнання протиправними, нечинними та скасування пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 у виданні, в якому вказані пункти постанови були або мали бути офіційно оприлюдненими.

У поданих до суду поясненнях третя особа-2 зазначила, що оскаржувані позивачем норми Постанови №481 встановлюють розміри посадових окладів військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб незалежно від того чи набудуть такі особи в подальшому право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осі» від 09.04.1992 №2262-XII і, як наслідок, ймовірного її перерахунку, відповідно до вимог закону. Наголошено, що сам факт перебування позивача у складі Збройних Сил України та проходження ним військової служби не є безумовною підставою для виникнення у нього права на призначення пенсії відповідно до Закону №2262-XII та є можливим лише за наявності відповідних умов, визначених законом. Відтак, вважає, що обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач безпідставно посилається на норми Закону №2262-XII, оскільки таке право позивач не набув. Окрім того, за посиланням третьої особи-2, оскаржуваний позивачем нормативно-правовий акт не встановлює ані порядок, ані умови, ані розміри перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-XII.

Щодо визнання протиправним та нечинним пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481, третьою особою-1 у поданих до суду письмових поясненнях вказано, вказані положення були прийняті на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.04.2020 у справі №826/9052/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020 та постановою Верховного Суду від 19.01.2022 та врегулювання питання визначення посадових окладів і окладів за військовими (спеціальним) званнями військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу. Стосовно правомірності пункту 2 оскаржуваної постанови зазначено, що встановлення Кабінетом Міністрів України розмірів посадових окладів виходячи з обсягу бюджетних призначень на цю мету, є гарантією своєчасного та в повному обсязі отримання громадянами України цих виплат, які закріплені в Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено, що приймаючи спірні положення оскаржуваної постанови він діяв у межах, на підставі та у спосіб, передбачений положеннями законодавства. Наголошено, що оскаржувані положення постанови відповідають законодавчим актам вищої юридичної сили, оскільки відповідний посадовий оклад встановлено у твердому (фіксованому) розмірі. Стосовно прийняття пункту 1 оскаржуваної постанови, відповідачем вказано, що прийняття вказаних положень було зумовлено з метою дотримання вимог актів вищої законодавчої сили та з урахуванням правової позиції Верховного Суду, що висловлена постановою від 21.04.2020 у справі №826/9052/18.

Зауважено, що виконання вимог соціального захисту, що передбачені ст.46 Конституції України, можуть бути обмежені, що прямо передбачено ст. 64 Конституції України з метою забезпечення Держави здійснювати обороноспроможність та захист суверенітету. Тому, під час дії правового режиму воєнного стану Уряд має повноваження приймати рішення щодо розмірів та порядку застосування державних соціальних гарантій виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів.

При цьому вказано, що посилання позивача на невідповідність оскаржуваного пункту постанови статтям Конституції України не може бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки питання дослідження відповідності нормативно-правових актів Уряду Конституції України є виключно повноваженням Конституційного Суду України.

На виконання вимог ухвали суду від 03.06.2024 відповідачем подано до суду докази публікації оголошення про відкриття провадження в адміністративній справі №160/2053/24 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України про визнання протиправними, нечинними та скасування пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 у виданні, в якому вказані пункти постанови були або мали бути офіційно оприлюдненими.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Міністерство економіки України (третя особа-3).

Відповідно до поданих до суду письмових пояснень третьою особою-3 зауважено, що Кабінет Міністрів України, приймаючи спірні положення оскаржуваної постанови, діяв у межах, на підставі та у спосіб, передбачений положеннями законодавства.

Протокольною ухвалою від 29.07.2024 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті колегією у складі трьох суддів.

Протокол автоматичного визначення складу колегії суддів від 15.08.2024 для розгляду адміністративної справи №160/2053/24 визначено колегію суддів у складі: Перепелиця А.М. - головуючий суддя, судді Колеснікова І.С., Головенко О.Д.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.08.2025 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України, Міністерство економіки України в частині позовних вимог про визнання протиправними, нечинним та скасування пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 стосовно внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704, за виключенням змін, що вносяться до пункту 2 частини третьої вказаних змін.

У судовому засіданні 28.08.2024, враховуючи надходження клопотань про розгляд справи без участі сторін, протокольною ухвалою судом було постановлено перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є діючим військовослужбовцем та відповідно до відомостей, зазначених у військовому квитку від 08.02.2017 серії НОМЕР_1 , приймав участь в антитерористичній операції, внаслідок чого отримав статус та посвідчення учасника бойових дій від 03.08.2018 серії НОМЕР_2 .

Як вказано позивачем, після звільнення з військової служби йому стало відомо про неправильне нарахування розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, оскільки під час їх розрахунку використовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018.

Так, 12.05.2023 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704» (далі - Постанова № 481).

Пунктами 1, 2 Постанови №481 встановлено:

« 1. Скасувати підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (Офіційний вісник України, 2018 р., № 20, ст. 662).

2. Внести зміну до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (Офіційний вісник України, 2017 р., № 77, ст. 2374), виклавши абзац перший в такій редакції:

"4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".»

Не погоджуючись з вказаними вище положеннями Постанови №481, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам у цій справі, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень визначені у положеннях статті 264 КАС України.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 264 КАС України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України, постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Згідно з частинами другою, третьою статті 264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Відтак, процесуальний закон вимагає, щоб у позовній заяві про оскарження нормативно-правового акта позивач, з-поміж іншого, обґрунтував свою належність до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт. Таке ж правило має застосовуватись і до оскарження правових актів індивідуальної дії.

Крім того, з аналізу вказаних норм вбачається, що особливістю провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів є те, що для таких категорій спорів передбачено, фактично, необмежене коло осіб, які можуть ініціювати відкриття відповідного провадження в адміністративному суді; необмежене в часі право на доступ до суду для ініціювання такого спору; додаткові гарантії інформування всіх про початок розгляду судом такого спору; додаткові процесуальні гарантії для сторін, що надаються згідно з положеннями КАС України у справах, що розглядаються за правилами загального позовного провадження; спеціальні повноваження суду, спрямовані на гарантування ефективного захисту.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.05.2022 у справі №160/9717/21 , від 13.03.2023 у справі №620/4460/21.

Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Такої позиції притримується Верховний Суд у постанові від 23.03.2023 у справі №640/6699/20.

Оскільки позивач має статус військовослужбовця та в подальшому матиме право на пенсійне забезпечення як військовий пенсіонер, суд доходить висновку, що оскаржувані положення постанови поширюються на нього.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог в частині визнання протиправним, нечинним та скасування пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. №103, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 №794-VII (далі - Закон №794-VII) Уряд є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Згідно з положеннями частини першої статті 19 Закону №794-VII діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.

Частиною другою статті 3 Закону №794-VII визначено, що Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України №794-VII Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Згідно з частиною першою статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Відповідно до частини другої статті 49 Закону №794-VII акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Постанови №481 визначено скасувати підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб".

Як вбачається з пояснювальної записки до проєкту постанови Кабінету Міністрів України «Про скасування підпункту 1 пункту 3 Змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, та внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704», метою прийняття оскаржуваної постанови є виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.04.2020 у справі №826/9052/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020 та постановою Верховного Суду від 19.01.2022, та врегулювання питання визначення посадових окладів і окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.04.2020 у справі №826/9052/18, яке набрало законної сили 22.09.2020, серед іншого, зобов`язано Кабінет Міністрів України скасувати підпункт 1 пункту 3 Змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 стосовно внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Також обов`язкове виконання рішення суду, в тому числі, суб`єктами наділеними владними повноваженнями, покладається Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції» від17.07.1997. Отже, її положення є обов`язковими для виконання Україною.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили, повинно бути виконане, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права, визнаного Україною як на рівні Конституції, так і шляхом ратифікації Європейської Конвенції з прав людини.

Проаналізувавши зміст пункту 1 оскаржуваної Постанови №481, суд дійшов висновку, що він фактично спрямований на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.04.2020 у справі №826/9052/18, а відтак, прийнятий відповідачем в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним, нечинним та скасування пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. №103.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог і як наслідок про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи, що судом прийнято рішення про відмову у задоволенні позову, питання щодо розподілу судових витрат вирішенню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 264 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України, Міністерство економіки України про визнання протиправними, нечинними та скасування окремих пунктів постанови - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий-суддя Перепелиця А.М.

Судді Колеснікова І.С.

Головенко О.Д.