Справа № 280/1767/25
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2025-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року Справа № 280/1767/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника МЕЛАМЕД ВАДИМА (вул. Грушевського, 39/3, корпус 5, кв.89, м. Одеса, 65047), до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

12.03.2025 засобами системи «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач), в особі представника МЕЛАМЕД ВАДИМА, до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати дії відповідача стосовно нарахування у вересні 2024 року пенсії позивача за період з 07.10.2009 по 28.02.2024 року в розмірі, менше мінімальної пенсії відповідно до Закону 1058-IV, встановленої на вересень 2024 року, протиправними;

зобов`язати відповідача здійснити розрахунок та виплату пенсії позивача за період з 07.10.2009 по 28.02.2024 року в розмірі, не менше мінімальної пенсії відповідно до Закону 1058-IV, встановленої на вересень 2024 року, за винятком виплачених сум, та з урахуванням компенсації втрати частини доходів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.04.2024 у справі №280/1545/24 було виплачено заборгованість за період з 07.10.2009 по 31.08.2024 у розмірі 288 746,91 грн, згідно наданого відповідачем розрахунку заборгованість була розрахована так, що в деяких періодах було нараховано щомісячну пенсію у меншому розмірі, ніж визначений у 2024 році розмір мінімальної пенсії, що складає 2361 грн. Вважає, що відповідач мав нарахувати за ці періоди пенсію у розмірі, не меншому ніж визначений чинним станом на 2024 рік законодавством мінімальний розмір пенсії. Така незаконна поведінка відповідача і спричинила звернення до суду за захистом права позивачки на пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 14.03.2025 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

25.03.2025 засобами системи Електронний суд від представника позивача до суду надійшла заява на усунення недоліків позову.

Ухвалою від 31.03.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

11.04.2025 засобами системи Електронний суд від представниці відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Посилається на те, що позивачу на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.04.2024 у справі №280/1545/24 було здійснено поновлення виплати раніше призначеної пенсії за урахуванням діючих норм закону, якими установлено відповідні прожиткові мінімуми для осіб, які втратили працездатність. Вважає такий розрахунок вірним та таким, що не порушує право позивача на належне отримання пенсії. Таким чином, підстави для задоволення вимог позивача повністю відсутні.

28.04.2025 засобами системи «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він заперечив проти доводів відповідача. Зазначає, що зазначене у відзиві на позовну заяву підтверджує позицію позивача щодо протиправності таких дій. Наполягає на тому, що заборгованість за період з 07.10.2009 по 31.08.2024 має бути сплачена з урахуванням визначеної законом мінімальної пенсії у 2024 році. Вважає, що виплата позивачу пенсії за період з 2009 року лише у 2024 році не відповідає принципу справедливості та не передбачає знецінення національної валюти.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, з огляду на наступне.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.04.2024 у справі №280/1545/24, що набрало законної сили, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , в тому числі недоотриманої пенсії за період з 07.10.2009, на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 в АТ Ощадбанк, з урахуванням положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та з урахуванням всіх нормативно-правових актів, якими починаючи з 07.10.2009 було передбачено осучаснення пенсій, виплату доплат до пенсій, індексацій, підвищень, а також з нарахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

На виконання зазначеного рішення відповідачем здійснено поновлення виплати пенсії позивачу за період з 07.10.2009 по 31.08.2024, що підтверджується відповідним протоколом індивідуального перерахунку, згідно якого розміри пенсії позивача склали: з 07.10.2009 по 31.10.2009 - 544 грн; з 01.11.2009 по 31.12.2009 - 573 грн; з 01.01.2010 по 31.03.2010 - 695 грн; з 01.04.2010 по 30.04.2010 - 706 грн; з 01.05.2010 по 30.06.2010 - 706 грн; з 01.07.2010 по 31.07.2010 - 709 грн; 01.08.2010 по 30.09.2010 - 709 грн; з 01.10.2010 по 30.11.2010 - 723 грн; з 01.12.2010 по 31.12.2010 - 734 грн; з 01.01.2011 по 31.03.2011 - 750 грн; 01.04.2011 по 30.09.2011 - 764 грн; з 01.10.2011 по 30.11.2011 - 784 грн; з 01.12.2011 по 31.12.2011 - 800 грн; з 01.01.2012 по 31.03.2012 - 822 грн; з 01.04.2012 по 30.06.2012 - 838 грн; з 01.07.2012 по 30.09.2012 - 844 грн; 01.10.2012 по 30.11.2012 - 856 грн; з 01.12.2012 по 31.12.2012 884 грн; з 01.01.2013 по 30.11.2013 894 грн; з 01.12.2013 по 31.03.2014 - 949 грн; з 01.04.2014 по 23.04.2014 - 949 грн; з 24.04.2014 по 13.02.2015 - 949 грн; з 14.02.2015 по 31.03.2015 - 949 грн; з 01.04.2015 по 31.08.2015 - 949 грн; з 01.09.2015 по 30.11.2015 - 1074 грн; з 01.12.2015 по 31.12.2015 - 1074 грн; з 01.01.2016 по 30.04.2016 - 1074 грн; 01.05.2016 по 30.11.2016 - 1074 грн; з 01.12.2016 по 31.12.2016 - 1074 грн; 01.01.2017 по 30.04.2017 - 1074 грн; 01.05.2017 по 30.09.2017 - 1074 грн; 01.10.2017 по 30.11.2017 - 1373 грн; з 01.12.2017 по 31.12.2017 - 1373 грн; з 01.07.2017 по 30.11.2018 - 1489.20 грн; з 01.12.2018 по 31.12.2018 - 1497 грн; з 01.01.2019 по 28.02.2019 - 1497 грн; з 01.03.2019 по 30.06.2019 - 1497 грн; з 01.07.2019 по 30.11.2019 - 2000 грн; з 01.12.2019 по 21.12.2019 - 2000 грн; з 01.01.2020 по 13.02.2020 - 2000 грн; з 14.02.2020 по 31.03.2020 - 2000 грн; з 01.04.2020 по 30.04.2020 - 2600 грн; з 01.05.2020 по 30.06.2020 - 2600 грн; з 01.07.2020 по 31.08.2020 - 2600 грн; з 01.09.2020 по 30.11.2020 - 2600 грн; з 01.12.2020 по 31.11.2020 - 2600 грн; з 01.01.2021 по 28.02.2021 - 2600 грн; з 01.03.2021 по 30.06.2021 - 2700 грн; з 01.07.2021 по 30.09.2021 - 2700 грн; з 01.10.2021 по 31.10.2021 - 2700 грн; з 01.11.2021 по 30.11.2021 - 2700 грн; з 01.12.2021 по 21.12.2021 - 2700 грн; з 01.01.2022 по 28.02.2022 - 2700 грн; з 01.03.2022 по 30.06.2022 - 2870 грн; з 01.07.2022 по 30.09.2022 - 2870 грн; з 01.10.2022 по 30.11.2022 - 3000 грн; з 01.12.2022 по 31.12.2022 - 3000 грн; з 01.01.2023 по 28.02.2023 - 3000 грн; з 01.03.2023 по 31.12.2023- 3120 грн; з 01.01.2024 по 29.02.2024 - 3120 грн; з 01.03.2024 по 31.03.2024 - 3370 грн; з 01.04.2024 по теперішній час - 3370 грн.

На банківський рахунок позивача № НОМЕР_1 в АТ Ощадбанк зараховано суму 288 746,91 гривень як виплату заборгованості та суму 3 370 гривень як поточну пенсію за вересень 2024 року.

Не погодившись з розміром виплаченої заборгованості за період з 07.10.2009 по 28.02.2024, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (надалі Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з ч.1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Як зазначено у статті 1 цього Закону, мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.

Положенням частини 2 ст. 5 Закону №1058-IV від 09.07.2003 визначено, що виключно цим Законом визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

Згідно із статтею 28 Закону № 1058-ІV мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Починаючи з жовтня 2009 року, редакція статті 28 Закону № 1058 зазнавала змін, однак, розмір мінімальної пенсії встановлювався не менше прожиткового мінімуму.

Законом України «Про державний бюджет України на 2009 рік» 1 листопада 2009 року у встановлено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на рівні 573,00 грн.

Законом України «Про державний бюджет України на 2010 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 695 гривень, з 1 квітня - 706 гривень, з 1 липня - 709 гривень, з 1 жовтня - 723 гривень, з 1 грудня - 734 гривень.

Законом України «Про державний бюджет України на 2011 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 750 гривень, з 1 квітня - 764 гривні, з 1 жовтня - 784 гривні, з 1 грудня - 800 гривень.

Законом України «Про державний бюджет України на 2012 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність: 1 січня - 822 гривні, з 1 квітня - 838 гривень, з 1 липня - 844 гривні, з 1 жовтня - 856 гривень, з 1 грудня - 884 гривні.

Законом України «Про державний бюджет України на 2013 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 894 гривні, з 1 грудня - 949 гривень.

Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на рівні 949,00 грн.

Законом України «Про державний бюджет України на 2015 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2015 року - 949 гривень, з 1 вересня - 1074 гривні.

Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1247 гривень.

Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні.

Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень.

Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень.

Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні.

Законом України «Про державний бюджет України на 2022 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривні.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року встановлено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на рівні 2 093,00 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року встановлено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на рівні 2361,00 грн.

Як встановив суд, на виконання рішення суду відповідачем було поновлено виплату пенсії позивача з 07.10.2009 по 31.08.2024 з урахуванням чинних на той час норм законодавства, якими установлено відповідні прожиткові мінімуми для осіб, які втратили працездатність.

На переконання суду, такий розрахунок відповідача є вірним, та не порушує належне позивачу право на отримання пенсії.

Щодо посилань представника позивача на знецінення національної валюти через інфляцію, що призвело до отримання позивачем пенсії за 2009 рік та інші роки фактично у меншому розмірі, суд зазначає, що зазначене спірне питання має вирішуватись у визначеному Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159).

За нормами статей 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

У відповідності до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

За приписами статті 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пунктом 2 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з п. 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо).

Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Верховний Суд у постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 200/11292/19-а дійшов правового висновку про те, що системний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

За таких обставин, належним у спірному питанні врегулювання відносин має відбувати з урахуванням вищенаведених норм.

Суд зазначає, що в даному випадку відповідачем виконувалось рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.04.2024 у справі №280/1545/24, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , в тому числі недоотриманої пенсії за період з 07.10.2009, на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 в АТ Ощадбанк, з урахуванням положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та з урахуванням всіх нормативно-правових актів, якими починаючи з 07.10.2009 було передбачено осучаснення пенсій, виплату доплат до пенсій, індексацій, підвищень, а також з нарахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

Отже, питання нарахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії було вирішене судом у справі №280/1545/24.

За приписами ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, враховуючи наявність судового рішення, яке набрало законної сили щодо даного предмета спору, питання щодо належного виконання такого судового рішення має вирішуватися в порядку ст. 383 КАС України, а не шляхом звернення до суду з новим позовом.

З огляду на вказане суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в позові доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі доводи не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи положення частин першої, другої статті 77, 90 КАС України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника МЕЛАМЕД ВАДИМА (вул. Грушевського, 39/3, корпус 5, кв.89, м. Одеса, 65047), до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 19 серпня 2025 року.

Суддя Р.В. Кисіль