Справа № 200/5686/25
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2025-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2025 року Справа№200/5686/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У липні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника (адвоката) та підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 02.07.2025 року № 98 про відмову в призначенні їй пенсії з 23.06.2025 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити їй з 23.06.2025 року пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 на підставі п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», та зарахувати до страхового стажу роботи періоди з 01.09.1986 року по 29.06.1989 року, з 16.03.1990 року по 01.07.1990 року, з 15.09.1989 року по 15.03.1990 року.

Позов обґрунтовувала тим, що звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по списку №2, між тим відповідачем прийнято оскаржене рішення про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням пенсійного віку 55 років.

Вказане рішення вважала протиправними, оскільки з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року в справі №1-р/2020 вона досягла відповідного пенсійного віку для призначення такої пенсії (50 років), що відповідачем враховано не було.

Також вона мала достатній загальний страховий стаж та пільговий стаж роботи (що також зазначено в оскарженому рішенні), з огляду на що має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по списку №2.

Крім того, оскарженим рішенням неправомірно не зараховано до страхового стажу спірні періоди з посиланням на недоліки заповнення трудової книжки. Також неправомірно міститься посилання на те, що у заяві про призначення пенсії відсутня інформація про неодержання пенсії в Російській Федерації, оскільки вона не належить до осіб, які таку інформацію мають зазначати.

Вважаючи свої пенсійні права порушеними, звернулася до суду з даним позовом.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому виклав зміст оскарженого рішення. Вважав, що воно відповідало вимогам законодавства. Просив в задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено, що 23.06.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по списку № 2.

Подану заяву за принципом екстериторіальності (відповідно до Порядку, що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1) розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 02.07.2025 року № 98 в призначенні такої пенсії відмовлено у зв`язку з недосягнення нею 55-річного віку.

В рішенні зазначено, що вік заявника 54 роки; страховий стаж становить 31 рік 00 місяців 01 день; пільговий стаж - 17 років 05 місяців 21 день. Заявник не працює.

Цим рішенням до страхового стажу не зараховано:

- період навчання згідно з дипломом НОМЕР_1 від 12.09.1989 року з 01.09.1986 року по 29.06.1989 року, оскільки по батькові не відповідає паспортним даним;

- період роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 20.01.1989 року з 16.03.1990 року по 01.07.1990 року, оскільки відсутній номер постанови правління;

- період навчання згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 20.01.1989 року з 15.09.1989 року по 15.03.1990 року, оскільки потрібно уточнити тип навчального закладу так як школа-магазин не передбачена в ст. 18 Закону України «Про професійну (професійну-технічну) освіту».

В рішенні також зазначено, що в заяві про призначення пенсії позивач не повідомляла про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що за цим Законом призначаються трудові пенсії, зокрема пенсії за віком.

Відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, яка діяла до 23.01.2020 року) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 в справі № 1-5/2018(746/15) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Пунктом 3 резолютивної частини вказаного Рішення визначено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме, зокрема:

«б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.».

Отже, з 23.01.2020 року дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 в справі № 1-5/2018(746/15), зокрема положення п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», які визначають умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах по списку №2, підлягають застосуванню у наведеній у цьому Рішенні редакції.

Разом з тим залишилися чинними відповідні положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 вказаного Закону на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

50 років - по 31 березня 1965 року включно;

50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року;

51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року;

51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року;

52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року;

52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року;

53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року;

53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року;

54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року;

54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року;

55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:

чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;

жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

Таким чином необхідними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є досягнення особою відповідного пенсійного віку, зайнятість особи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 2, які затверджені Кабінетом Міністрів України, така зайнятість повний робочий день, наявність атестації робочих місць та наявність відповідного страхового стажу, в тому числі на зазначених роботах.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 року № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

На час виникнення спірних правовідносин існувала колізія між нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 в справі № 1-5/2018(746/15) з одного боку, та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах.

Перший із цих Законів визначав такий вік для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років, тоді як другий - для чоловіків та жінок 55 років.

Норми вказаних законів регулюють одне і те ж коло відносин, проте вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. п. 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 в справі № 1-5/2018(746/15), а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 року у зразковій справі №360/3611/20-а.

Щодо посилань відповідача на недосягнення позивачем пенсійного віку 55 років, що і стало підставою для відмови в призначені позивачу пенсії за віком на пільгових умовах по списку №2, то такі посилання суперечать положенням п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», які підлягають застосуванню з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 в справі № 1-5/2018(746/15).

Відповідно до цих положень позивач як жінка мала право на такий вид пенсії після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

На час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії позивач відповідала вказаним умовам, з огляду на що вона мала право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по списку №2.

Вказані положення законодавства не були враховані відповідачем, що призвело до помилкового прийняття оскарженого рішення про відмову в призначенні пенсії.

Щодо не зарахування оскарженим рішенням до страхового стажу спірних періодів

Суд погоджується з доводами представника позивача про те, що не зарахування спірних періодів до страхового стажу не має вирішального значення для вирішення питання про призначення позивачу пенсії, так як необхідну кількість відповідного стажу роботи вона має.

Також суд погоджується з доводами представника позивача про те, що врахування спірних періодів впливає на розмір пенсії позивача в сторону його збільшення.

Згідно з трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_2 , ведення якої розпочато 20.01.1989 року за часів УРСР на російській мові (за правилами складання офіційних документів на той час):

- в період з 01.09.1986 року по 29.06.1989 року позивач навчалася в професійно-технічному училищі № 95 м. Білозерське Донецької обл. (запис № 1); щодо цього запису міститься посилання на диплом серії НОМЕР_1 .

Додатково позивачем в підтвердження цього періоду до органу Пенсійного фонду України наданий дипломом серії НОМЕР_1 , що виданий 12.09.1989 року, в якому також зазначено, що в період з 01.09.1986 року по 29.06.1989 року позивач навчалася в професійно-технічному училищі № 95 м. Білозерське Донецької обл. Диплом заповнений двома мовами українською та російською; в ньому зазначено, що його видано ОСОБА_2 , російською « ОСОБА_3 »;

- в період з 15.09.1989 року по 15.03.1990 року позивач навчалася в школі-магазині. Запис зроблений Олександрівським районним споживчим товариством з посиланням на відповідні накази та завірений печаткою вказаної установи;

- в період з 16.03.1990 року по 01.07.1990 року працювала в Олександрівському районному споживчому товаристві. Запис зроблений з посиланням на відповідні накази та завірений печаткою вказаної установи.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Отже, якщо після закінчення навчання особа в межах встановленого строку була зарахована на роботу за набутою професією на посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, то така особа мала право на зарахування періоду навчання до трудового стажу, до пільгового стажу роботи.

Навчання в школі-магазині - це форма навчання, яка поєднує теоретичні знання з практичними навичками, здобутими безпосередньо в процесі роботи в магазині.

Статтею 18 Закону України «Про професійно-технічну освіту» визначено, що до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать і інші типи закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту або здійснюють професійне (професійно-технічне) навчання.

З вказаних записів, що містяться в трудовій книжці позивача, вбачається, що позивач спочатку пройшла професійне навчання в установі Олександрівського районного споживчого товариства, після чого вказаним споживчим товариством відразу була прийнята на роботу.

Отже, працевлаштування позивача після закінчення навчання продавцем відбулося у системі споживчої кооперації, яка її навчала на продавця.

За таких обставин записи, що зроблені в трудовій книжці позивача, щодо періоду такого навчання (з подальшою роботою за фахом), підтверджують право позивача на зарахування такого періоду навчання до страхового стажу позивача.

З огляду на наведене посилання відповідача на ст. 18 Закону України «Про професійну (професійну-технічну) освіту» (Закон від 10.02.1998 року № 103/98-ВР) - є безпідставними.

Судом також встановлено, що на першій сторінці трудової книжки зазначено на російській мові, що її видано « ОСОБА_4 », ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Трудова книжка містить відомості, на підставі яких змінювалося прізвище позивача з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 , а потім з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 .

В підтвердження зміни прізвища до органу Пенсійного фонду України надавалися відповідні свідоцтва (про одруження, про смерть чоловіка), що не є спірним.

Разом з трудовою книжкою та дипломом до органу Пенсійного фонду України був наданий паспорт серії НОМЕР_3 , що виданий позивачу 10.01.2008 року, який також заповнений двома мовами українською та російською. В паспорті зазначено, що його видано ОСОБА_1 , російською « ОСОБА_4 », ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, і диплом, і трудова книжка, що додані до заяви про призначення пенсії, належать саме позивачу, і невідповідності, на яку посилався відповідач, не містять.

Щодо посилання відповідача на відсутність в трудовій книжці запису про номер постанови правління, то відповідачем навіть не зазначено, яку саме постанову та якого органу він мав на увазі. Такі посилання не ґрунтуються на вимогах законодавства.

Крім того, щодо заповнення трудової книжки, суб`єктом владних повноважень не враховані положення чинних у відповідний час нормативно-правових актів, зокрема Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, відповідно до яких заповнення трудової книжки проводиться роботодавцем, а не працівником.

Крім того, суб`єктом владних повноважень не враховані положення п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 «Про трудові книжки працівників», згідно з якими відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Порушення роботодавцем порядку заповнення трудової книжки не може бути підставою для позбавлення особи права на пенсію.

Отже, органом Пенсійного фонду України неправомірно не зараховані до страхового стажу позивача спірні періоди із зазначених відповідачем підстав.

Щодо посилання в оскарженому рішенні на відсутність у заяві про призначення пенсії інформації про неодержання пенсії у Російській Федерації

Відповідно до п. 14-4 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» громадянам України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію, виплата пенсії згідно з цим Законом проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та Російської Федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.

Отже, положення п. 14-4 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону поширюються лише на громадян України, які:

- проживають на тимчасово окупованих територіях України;

- під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію.

Як вбачається з паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , місце реєстрації проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Донецька обл., Покровський район, м. Новогродівка.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 року за № 1668/39004 та був чинним до 20.03.2025 року, затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

До розділу ІІ «Тимчасово окуповані Російською Федерацією території України» цього Переліку в частині Покровського району Донецької області внесено м. Новогродівка Новогродівської міської територіальної громади з датою початку тимчасової окупації 04.10.2024 року, дата завершення окупації відсутня.

З 20.03.2025 року набрав чинності наказ Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 року № 376, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 року за № 380/43786, яким затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

До розд. ІІ «Тимчасово окуповані Російською Федерацією території України» цього Переліку внесено м. Новогродівка Новогродівської міської територіальної громади з датою початку тимчасової окупації 04.10.2024 року, дата завершення окупації відсутня.

Із закордонного паспорту позивача вбачається, що з 24.09.2024 року (тобто до початку окупації зазначеного населеного пункту) вона перебуває за кордоном.

Крім того позивач повідомила відповідача у заяві про призначення пенсії про те, що в ті періоди, коли вона повертається із-за закордону в Україну, вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за якою вона зареєстрована як внутрішньо переміщена особа.

Отже, позивач не належить ні до осіб, які проживають на тимчасово окупованих територіях України, ні до осіб, які під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну українській владі територію. А тому позивач не повинна у заяві про призначення пенсії зазначати інформацію про неодержання пенсії у Російській Федерації (як помилково вважав відповідач, зазначивши про це в оскарженому рішенні).

Таким чином, рішення про відмову в призначенні пенсії не ґрунтується на положеннях законодавства та порушує пенсійні права позивача.

Оскільки такі права порушені, тому вони підлягають захисту в судовому порядку шляхом, який гарантував би повне їх відновлення та унеможливив би подальше звернення до суду (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Щодо дати, з якої позивачу слід призначити пенсію

Частиною 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, які встановлені цією частиною.

Пенсії за віком на пільгових умовах до таких випадків не належать.

Отже, пенсія позивачу, в разі її призначення, має бути призначена з 23.06.2025 року дня звернення за пенсією.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, тому судові витрати у вигляді судового збору, які оплачені позивачем в сумі 968,96 грн., підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

При обчисленні розміру судового збору судом враховані положення ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21005, м. Вінниця, Вінницький р-н, «Поділля» р-н, вул. Зодчих, 22; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 02.07.2025 року № 98, прийняте щодо ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.06.2025 року про призначення пенсії та з 23.06.2025 року призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах по списку №2 на підставі п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», - з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 в справі № 1-5/2018(746/15), та із зарахуванням до її страхового стажу періодів з 01.09.1986 року по 29.06.1989 року, з 16.03.1990 року по 01.07.1990 року, з 15.09.1989 року по 15.03.1990 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21005, м. Вінниця, Вінницький р-н, «Поділля» р-н, вул. Зодчих, 22; ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) здійснені нею документально підтверджені судові витрати в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 (дев`яносто шість) коп.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 19 серпня 2025 року.

Суддя Т.В. Логойда