Справа № 260/3770/25
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2025-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 серпня 2025 рокум. Ужгород№ 260/3770/25

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Маєцької Н.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якій просить: 1) Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, які виразилися у відмові ОСОБА_1 зарахувати до страхового стажу період роботи з 20.12.1969 року по 04.03.1973 року в Калініградському ліспромгоспі - «Калиниградский леспромхоз» та з 23.07.1974 року по 29.12.1986 року в Птахорадгоспі «Лиманний», Запорізького обласного спецтресту птахофабрик і птахорадгоспів - «Птицесовхоз Лиманний, Запорожского обл. спецтрсста птицефабрик и птицесовхозов»; 2) Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 20.12.1969 року по 04.03.1973 року в Калініградському ліспромгоспі - «Калиниградский леспромхоз» та з 23.07.1974 року по 29.12.1986 року в Птахорадгоспі «Лиманний», Запорізького обласного спецтресту птахофабрик і птахорадгоспів - «Птицесовхоз Лиманний, Запорожского обласного спецтреста птицефабрик и птицесовхозов», згідно записів у трудовій книжці від 03.11.1967 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 27.02.2008 року отримує пенсію за віком. Однак, під час призначення пенсії позивачу не були зараховані періоди роботи з 20.12.1969 року по 04.03.1973 року в Калініградському ліспромгоспі - «Калиниградский леспромхоз» та з 23.07.1974 року по 29.12.1986 року в Птахорадгоспі «Лиманний», Запорізького обласного спецтресту птахофабрик і птахорадгоспів - «Птицесовхоз Лиманний, Запорожского обл. спецтрсста птицефабрик и птицесовхозов».

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області за для того, щоб вказані періоди роботи були враховані до його загального стажу, але отримав відповідь від 22.04.2025 року за №1699-1500/Х-02/8-0700/25, в якій вказано, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 20.12.1969 року по 04.03.1973 року та з 23.07.1974 року по 29.12.1986 року згідно трудової книжки від 03.11.1967, оскільки записи в трудовій книжці не відповідають Інструкції ведення трудових книжок затвердженої Наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року (допущено виправлення в датах на звільнення). Отже, пенсію позивачу обчислено з урахуванням 24 років 6 місяців 17 днів страхового стажу, а також заробітної плати згідно наданої довідки за період з 01.05.1987 року по 30.04.1992 року та за даними Реєстру застрахованих осіб за період з 01.07.2000 року по 30.11.2006 року. Страховий стаж враховано по 28.02.2025 року. Розмір пенсії розрахований на підставі матеріалів пенсійної справи та відповідно до норм чинного законодавства.

Позивач вважає дії Головного управління Пенсійного фонду в Закарпатській області щодо не зарахування даного періоду роботи протиправними, оскільки період роботи підтверджується записами в трудовій книжці, оригінал якої наданий був позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, а тому звернувся до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст.262 КАС України. Витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області оригінал пенсійної справи ОСОБА_1 .

02 червня 2025 року до Закарпатського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні як працюючий пенсіонер та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За матеріалами пенсійної справи до страхового стажу позивачу не зараховано період роботи з 20.12.1969 року по 04.03.1973 року та 23.07.1974 року по 29.12.1986 року згідно трудової книжки від 03.11.1967, оскільки записи в трудовій книжці не відповідають Інструкції ведення трудових книжок (допущено виправлення в датах на звільнення). На момент внесення у трудову книжку позивачу запису про прийняття на роботу була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20 червня 1974 року №162 (далі - Інструкція №162). Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. За неможливості підтвердити наявний трудовий стаж будь-якими документами, законодавцем передбачено останній по черговості спосіб, а саме: встановлення трудового стажу на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Відповідач вважає, що в даному випадку, відносно заяви позивача від 20.03.2025 року Головним управлінням рішень не приймалось, протиправних дій не вчинялося, бездіяльності допущено не було.

03 червня 2025 року до суду від відповідача надійшов оригінал пенсійної справи позивача.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 27 лютого 2008 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області як працюючий пенсіонер та отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується протоколом призначення пенсії №1441 від 27.02.2008 року.

Страховий стаж позивача становить 24 років 6 місяців 17 днів (зарахований по 28.02.2025 року).

Позивачу належить трудова книжка б/н від 03.11.1967 року.

У вказаній трудовій книжці містяться записи про роботу ОСОБА_1 з 20.12.1969 року по 04.03.1973 року шофером ІІ класу в Калінінградському лісопромгоспі та з 23.07.1974 року по 29.12.1986 року шофером автогаража.

Згідно Форми РС-право до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 20.12.1969 року по 04.03.1973 року, та з 23.07.1974 року по 29.12.1986 року не зараховано.

20 березня 2025 року позивач звернувся до відповідача зі заявою про зарахування до страхового стажу періодів роботи з 20.12.1969 року по 04.03.1973 року, та з 23.07.1974 року по 29.12.1986 року.

Листом від 22.04.2025 року №1699-1500/Х-02/8-0700/25 Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повідомило позивача, що до страхового стажу не зараховані періоди роботи з 20.12.1969 року по 04.03.1973 року, та з 23.07.1974 року по 29.12.1986 року, оскільки записи в трудовій книжці не відповідають Інструкції ведення трудових книжок (допущено виправлення в датах на звільнення).

Не погодившись з відмовою у зарахуванні періодів роботи до страхового стажу, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), норми якого суд застосовує в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин.

У розумінні абз.22 ст.1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

За змістом ч.1 ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності вказаним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених зазначеним Законом.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 62 Закону №1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637), пунктом 3 якого визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до «Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (яка діяла у спірний період 1982 - 1993):

- трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців;

- трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню

- всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження);

- записи проводяться акуратно, пір`яний чи кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору;

- в розділах «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається; - в графі 3 розділу «Відомості про роботу» у вигляді заголовка пишеться повне найменування підприємства;

- в графі 3 пишеться: «Прийнято або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво» із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнято працівника, виробляються: для робітників - відповідно до найменуваннями професій, вказаних у Єдиному тарифно-кваліфікаційному довіднику робіт і професій робітників; для службовців - відповідно до найменуваннями посад, зазначених в Єдиної номенклатурі посад службовців, або відповідно до штатного розкладу;

- при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів;

- бланки трудових книжок і вкладишів до них зберігаються в бухгалтерії підприємства як документи суворої звітності і видаються за заявкою у підзвіт особі, відповідальній за ведення трудових книжок;

- після закінчення кожного місяця бухгалтерія вимагає від особи, відповідальної за ведення трудових книжок, звіту про наявність бланків трудових книжок і вкладишів до них, з додатком прибуткового ордера каси підприємства. На зіпсовані під час заповнення бланки трудових книжок і вкладишів до них складається акт.

Зазначена Інструкція втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993.

Аналіз вищезазначених положень дає суду підстави для висновку, що обов`язок ведення трудових книжок законодавцем покладений на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Більше того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , згідно даних трудової книжки б/н від 03.11.1967 року:

- з 20.12.1969 року по 04.03.1973 року (записи №4 та №5) працював в «Калінінградському ліспромгоспі» шофером ІІ класу. Наказ про прийняття на роботу №113 від 20.12.1969р., наказ про звільнення за власним бажанням №140 від 04.03.1973р. Запис №5 про звільнення містить наведення сильнішим натиском;

- з 23.07.1974 року по 29.12.1986 року (записи №10 та №11) працював в Птахорадгоспі «Лиманний» шофером автогаража. Наказ про прийняття на роботу №76 від 29.07.1974р., наказ про звільнення за власним бажанням №119. Запис №11 про звільнення з роботи містить виправлення (наведення сильнішим натиском дати).

Трудова книжка ОСОБА_1 містить записи щодо його трудової діяльності за спірні періоди. Записи засвідчені чітким відтиском печатки підприємств з посиланням на відповідні накази та не містять неточностей, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.

Недоліки заповнення трудової книжки позивачки при дотриманні порядку оформлення записів, що містять відомості про роботу (прийняття на роботу, звільнення з роботи тощо), не є достатньою підставою для не зарахування вказаних періодів роботи особи до страхового стажу, адже визначальним є підтвердження факту зайнятості особи та виконання роботи на підставі трудового договору на підприємстві, а не правильність заповнення трудової книжки.

При цьому необхідно зазначити, що за усталеною практикою розгляду пенсійних спорів, сформованою Верховним Судом, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окремі недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Також відповідачі не надали суду жодних доказів на спростування факту роботи позивача у спірні періоди.

Відтак суд вважає, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань про зарахування стажу) за формальні недоліки оформлення записів наказів, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства.

Так Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 у справі №307/541/17 зазначив, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Крім цього Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови ОСОБА_1 , викладеної у листі від 22.04.2025 року №1699-1500/Х-02/8-0700/25, у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 20.12.1969 року по 04.03.1973 року та з 23.07.1974 року по 29.12.1986 року згідно трудової книжки б/н від 03.11.1967 року.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області вчинити дії зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.

Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у спосіб зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 20.12.1969 року по 04.03.1973 року та з 23.07.1974 року по 29.12.1986 року згідно трудової книжки б/н від 03.11.1967 року.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд робить висновок, що позовні вимоги позивача належать до задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, який підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

2. Визнати протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови ОСОБА_1 , викладеної у листі від 22.04.2025 року №1699-1500/Х-02/8-0700/25, у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 20.12.1969 року по 04.03.1973 року та з 23.07.1974 року по 29.12.1986 року згідно трудової книжки б/н від 03.11.1967 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 20.12.1969 року по 04.03.1973 року та з 23.07.1974 року по 29.12.1986 року згідно трудової книжки б/н від 03.11.1967 року.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяН.Д. Маєцька