Справа № 340/1061/25
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2025-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 серпня 2025 року м. Дніпросправа № 340/1061/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року

у адміністративній справі № 340/1061/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, а саме, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 4146/03-16 від 27 січня 2025 року, і зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перевести з 20 січня 2025 року ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII, зарахувавши до стажу державної служби період роботи ОСОБА_1 в органах Державної податкової служби України з 04 березня 1996 року по 12 квітня 2016 року, а також стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 807,87 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Разом тим, цим же рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року відмовлено у задоволені вимог ОСОБА_1 в частині, яка стосується порядку нарахування позивачці пенсії на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №12 та №13 від 16.01.2025 року

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку як позивачем так і відповідачем по справі з підстав неповного з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідності обставинам справи висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, і неправильного застосування до спірних правовідносин норм матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим: позивачка просить скасувати рішення в частині відмови нарахування позивачці пенсії на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №12 та №13 від 16.01.2025 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовну вимогу про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перевести ОСОБА_1 з 20.01.2025 року на пенсію державного службовця за віком, відповідно до Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби період роботи в органах державної податкової служби з з 04 березня 1996 року по 12.04.2016 року для обчислення розміру пенсії, відповідно до наданих із заявою довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 06.01.2025 року №12 та №13; а відповідач просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області () відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивачка посилаючись на положення ст.37 Закону № 3723-XII та ст.ст.40, 45 Закону №1058-IV і на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 03.07.2018 року у справі № 586/965/16-а, від 18.03.2021 року у справі № 500/5183/17, від 22.06.2021 року у справі № 308/67/17, від 27.01.2023 у справі №340/4184/21від 19.12.2023 року у справі №600/947/23-а вважає, що судом першої інстанції безпідставно не було враховано, що у позивачки право на перехід на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII» виникло на підставі оновлених довідок виданих ГУ ДПС у Кіровоградській області, а висновки суду першої інстанції про не надання доказів того, що між сторонами наразі виник публічно-правовий спір щодо порядку обрахунку пенсії грунтуються на неповному дослідженні обставин справи, і на не ефективному

захисті прав позивачки.

Апеляційна скарга відповідача мотивована помилковим застосуванням норм матеріального права та не врахування судом того, що тим, що за даними трудової книжки позивачка у період з 04.03.1996р. по 12.04.2016р. працювала на різних посадах в органах державної податкової служби, работа на яких не зараховується до стажу, що дає право на пенсію державного службовця, оскільки посади державних службовців віднесені до відповідних категорій здійснюється відповідно до ст.25 Закону України «Про державну службу», а право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ мають тільки особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, а відтак, за відсутності у позивача 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до в установленому законом порядку до категорій посад державного службовця, вважає, цілком обгрунтованим позицію пенсійного органу про необхідність мати мінімум 10 років стажу на посадах державної служби станом на 01.05.2016 року. Отже, вважає, що оскаржуване позивачем рішеннія обгрунтовано було мотивовано можливістю здійснити переведення позивача з пенсії за віком, яку він отримує згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця виключно на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІП згідно якого для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 зазначеного Закону у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність їх правової оцінки, а також застосування до них норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційних скарг позивача і відповідача, та для скасування рішення суду першої інстанції з наведених в їх апеляційних скаргах підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка перебуваючи на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та отримуючи з 28.08.2017 року пенсію за віком, призначену їй відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі Закон №1058-IV), звернулася 20.01.2025 року до Головного управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області із заявою про перехід на пенсію згідно Закону України «Про державну службу», до якої позивачкою було додано довідки про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за №12 від 16.01.2025 та довідка про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, які не провели класифікацію або працювала у державних органах №13 від 16.01.2025.

Подану ОСОБА_1 заяву про перехід на пенсію згідно Закону України «Про державну службу» за принципом екстериторіальності було передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області яким і було прийнято 27 січня 2025 року рішення №4146/03-16 про відмову в переході на пенсію державної служби та перерахунку пенсії з тих підстав, що за даними трудової книжки НОМЕР_1 від 21.10.1976 позивачка з 04.03.1996 по 12.04.2016 року працювала на різних посадах в органах Державної податкової служби, утім робота на зазначених посадах не зараховується до стажу, що дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.25 Закону України «Про державну службу», і відповідно, оскільки у ОСОБА_1 відсутній необхідний страховий стаж державної служби, передбачений ст.37 Закону України «Про державну службу» № 3723 від 16.12.1993 року, право на перерахунок пенсії згідно Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 року відсутнє.

Вирішуючи спір у цій справі по суті, суд першої інстанції правильно виходив з положень ст.19 і ст.46 Конституції України, а також положень ст.37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 року чинного на час набуття позивачкою спірного стажу (далі Закон № 3723-XII) і Закону України «Про державну службу» № 889-VІІІ який набрав чинності 01.05.2016 (далі Закон № 889-VIII), та у пункті 2 Прикінцевих та Перехідних положень чітко передбачено, що Закон №3723-ХІІ втратив чинність, крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII.

Зокрема, аналізуючи наведені у попередньому абзаці норми, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу як на зміст ст.37 Закону № 3723-XII так і на положення пункту 10 і пункту 12 розділу XI Прикінцеві та Перехідні положення Закону №889-VIII, на підставі чого обґрунтовано наголосив на тому, що після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом №889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ лише особи, які станом на 01.05.2016 мають стаж державної служби, визначений п.10 і п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ та мають передбачені ч.1 ст.37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду щодо застосування зазначених норм права, яка висловлена у постановах від 03.07.2018 року по справі №265/3709/17, від 19.03.2019 року по справі № 357/1457/17, від 22.05.2020 року по справі № 263/9612/16-а, та від 12.04.2021 по справі №591/3924/16-а.

Виходячи з того, що пенсійним органом не визнається як стаж держслужбовця стаж роботи позивачки у період з 04.03.1996 по 12.06.2016 в органах податкової служби з тих підстав, що ОСОБА_1 працювала на посадах, за якими їй присвоювались спеціальні звання, а робота та посадах за спеціальними званнями не зараховується до стажу державної служби, який дає право на призначення пенсії державного службовця суд першої інстанції оцінюючи такі аргументи, правильно узяв до уваги, що основними критеріями класифікації посад державних службовців згідно ч.1 ст.25 Закону №3723-XII було визначено саме організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу, аідповідно до ст.1 Закону № 3723-XII, який був чинним протягом тривалих періодів роботи позивача на відповідних посадах в органах податкової служби, державна служба в Україні розумілася як професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів, і ці особи вважалися державними службовцями які мають відповідні службові повноваження.

Оскільки спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах був Закон України «Про державну податкову службу в Україні» № 509-XII від 04.12.1990 який втратив чинність 19.11.2012 (далі - Закон № 509-XII), і згідно ч.4 і ч.5 ст.15 цього Закону № 509-XII прописувалося, що що службові особи державних податкових інспекцій не мають права займатися підприємницькою діяльністю, а також працювати за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях (крім наукової та викладацької діяльності) і правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, Законом України «Про державну службу», а ч.7 і ч.8 цієї ж статті 15 Закону № 509-XII визначалося, що посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації у визначеному центральним органом державної податкової служби порядок атестації визначається, при цьому посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу судом першої інстанції правильно наголошено, що саме статтею 15 Закону № 509-XII було установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, що в свою чергу повністю співпадало з вимогами ст12 Закону № 3723-XII щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням

Отже, саме виходячи з системного аналізу вказаних у попередньому абзаці норм та з урахуванням положень ст.6 Закону № 509-XII за якими видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету суд першої інстанції дійшов висновку про те, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання та які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, дійсно перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Крім того, оскільки згідно з пунктом 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислювався у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством, і такий Порядок обчислення стажу державної служби був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок №283), який був чинним на час проходження позивачкою служби в податкових органах і до 01.05.2016 суд першої інстанції правильно звернув увагу, що саме вказаним Порядком визначалися посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби (пункт 1), а абзацом 2 п.2 цього Порядку №283 було прописано, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів, і згідно п.4 Порядку №283 встановлювалося, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Отже, зважаючи на те, що нормами раніше чинних Законів № 3723-XII, № 509-ХІІ та Порядку № 283 було передбачено зарахування до стажу державної служби роботи (служби) на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах державної податкової служби та її територіальних органів, а також встановивши у даному спірному випадку, що ОСОБА_1 прийнявши 04.03.1996 року присягу державного службовця безперервно працювала у період з 04.03.1996 по 12.06.2016 в органах державної податкової служби обіймаючи відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері податкової політики) та одержувала заробітну плату за виконувану роботу за рахунок державного бюджету - суд першої інстанції дійшов у цій справі цілком обґрунтованого висновку про те, що періоди роботи (служби) позивачки на посадах податкової служби з дати прийняття присяги державного службовця підлягають врахуванню до стажу державної служби, і вказані висновки суду першої інстанції не спростовуються доводами апеляційної скарги відповідача, які на переконання колегії суддів є лише власним помилковим розумінням застосування положень Порядку №283 та ст.37 Закону № 3723, що не може слугувати підставою для скасування судового рішення в частині задоволення вимог позивача у цій справі.

Крім вищевикладених обставин, позиція відповідача про відсутність у пенсійного органу правових підстав для переведення ОСОБА_1 за її заявою на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VІІІ та для зарахування до стажу її державної служби періоду роботи в органах Державної податкової служби України з 04.03.1996 по 12.06.2016, повністю спростовується і приписами п.344.1 ст.344 Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2011, та яким чітко визначено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», саме з урахуванням яких суд першої інстанції і наголосив на тому, що період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Відповідно до пунктів 343.1 - 343.2 статті 343 Податкового кодексу України, посадовим особам контролюючих органів присвоюються такі спеціальні звання: головний державний радник податкової та митної справи; державний радник податкової та митної справи I рангу; державний радник податкової та митної справи II рангу; державний радник податкової та митної справи III рангу; радник податкової та митної справи I рангу; радник податкової та митної справи II рангу; радник податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи I рангу; інспектор податкової та митної справи II рангу; інспектор податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи IV рангу; молодший інспектор податкової та митної справи, а Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 № 839, що був чинним до 16.10.2020 (далі - Порядок № 839).

Так, п.9 Порядку № 839 чітко визначалося, що посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше була призначена на посаду в органах доходів і зборів, присвоюється спеціальне звання за посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення рангів державних службовців, а за приписами п.4 Порядку № 839 було визначено, що до строку перебування у спеціальному званні зараховується період роботи в органах доходів і зборів у спеціальному званні (ранзі державного службовця), а також строк перебування у спеціальному званні (ранзі державного службовця) посадових осіб державної податкової та державної митної служби, крім посадових осіб, яким у період роботи в органах доходів і зборів спеціальне звання було присвоєно достроково. При цьому, порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками затверджено було постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 № 306 «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями» (далі - Постанова № 306), і саме вказаними нормативними актами підтверджується, що посадові особи контролюючих органів, в цьому випадку - податкового органу, віднесені до державних службовців з певними особливостями, тобто з присвоєнням спеціальних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.

Отже, оскільки спеціальні звання посадових осіб органів державної податкової служби прирівнюються до рангів державного службовця, визначених Постановою № 306, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому і період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 22.10.2013 у справі № 21-340а13, в якій колегія суддів дійшла висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, і у подальшому від зазначеної правової позиції Верховний Суд відступів не здійснював. Так, у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 по справі № 465/7218/16-а та від 13.12.2018 по справі № 539/1855/17 вказувалося, що «…доводи органу Пенсійного фонду про те, що позивач не має права на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з тим, що йому присвоєно спеціальне звання як посадовій особі контролюючого органу, а тому його посада не відноситься до категорії посад державної служби, є безпідставними та повністю спростовуються положеннями статті 344 Податкового кодексу України та Порядку № 283…».

Підсумовуючи вищевикладене у сукупності з урахуванням висновків Верховного Суду щодо застосування норм права (ч.5 ст.242 КАС України), колегія суддів визнає цілком обґрунтованими та законними висновки суду першої інстанції у цій справі про те, що викладені в оскаржуваному у цій справі рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №4146/03-16 від 27 січня 2025 року підстави для відмови у переведенні позивачки на пенсію за Законом України «Про державну службу» та у перерахунку її пенсії, а відповідно і правильним задоволення вимог позивачки про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу державного службовця періоду її роботи в податковій службі та переведенні її на пенсію державного службовця, а також про зобов`язання відповідача зарахувати до її стажу державного службовця періоду роботи в податковій службі з 04.03.1996 по 12.04.2016, переведення її на пенсію державного службовця відповідно до заяви від 20.01.2025 року.

Погоджується колегія суддів також з висновками суду першої інстанції у цій справі в іншій частині, яка стосується відмови у задоволені вимог ОСОБА_1 як передчасно заявлених про зобов`язання відповідача нарахувати пенсію на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №12 та №13 від 16.01.2025 року, оскільки як правильно зазначив суд між позивачкою та відповідачем наразі ще не виник публічно-правовий спір щодо порядку обрахунку пенсії за Законом України «Про державну службу», оскільки у даному випадку причиною відмови пенсійним органом у переведенні та перерахунку пенсії ОСОБА_1 за Законом України «Про державну службу» з підстав відсутності у неї страхового стажу державної служби як то передбачено ст.37 Закону № 3723, але при цьому питання невідповідності довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №12 та №13 від 16.01.2025 року навіть не обговорювалися і відповідно не були підставою для винесення оскаржуваного у цій справі рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №4146/03-16 від 27 січня 2025 року, що в свою чергу свідчить про передчасність заявлених позивачкою вимог в цій справі, тобто, заявлені до того, як настали умови, необхідні для їх задоволення, що саме і позбавляє адміністративний суд вирішувати по суті ще не виниклий між сторонами по справі спір, тобто, діяти на майбутнє.

Підсумовуючи вищевикладене у сукупності та з огляду на те, що доводами апеляційних скарг позивача та відповідача не спростовуються висновки суду першої інстанції, а фактично зводяться до переоцінки доказів на підставі власного розуміння норм матеріального права, якими регулюються спірні у цій справі правовідносини, колегія суддів виходячи з положень ст.316 КАС України вважає за необхідне залишити без задоволення вимоги апеляційних скарг, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.М. Іванов