Справа № 460/9965/24
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2025-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 460/9965/24

адміністративне провадження № К/990/32493/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шишова О.О.,

суддів: Дашутіна І.В., Яковенка М.М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2025 року у справі № 460/9965/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайтком Продакшн» до Головного управління ДПС у Рівненській області та Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

установив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лайтком Продакшн» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року позов задоволено.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2025 року у відкритті апеляційного провадження відмовлено на підставі пункту 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Не погоджуючись з ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2025 року, Головне управління ДПС у Рівненській області оскаржило її в касаційному порядку та просить зазначену ухвалу скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, заявник посилається на те, що апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права і, як наслідок, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у справі.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Установлено, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду, Головне управління ДПС у Рівненській області подало апеляційну скаргу, яка ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року залишена без руху з підстав порушення вимог, встановлених статті 296 КАС України в частині сплати судового збору.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви Головного управління ДПС у Рівненській області про продовження строку на усунення недоліку апеляційної скарги; апеляційну скаргу повернуто скаржнику.

Відповідач вдруге звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху з підстав порушення вимог, встановлених статті 296 КАС України в частині сплати судового збору.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви Головного управління ДПС у Рівненській області про продовження строку для сплати судового збору; апеляційну скаргу повернути скаржнику.

05 травня 2025 року відповідач втретє звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статей 295, 296 КАС України.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2025 року відмовлено у задоволення заяви Головного управління ДПС у Рівненській області про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги; апеляційну скаргу повернуто скаржнику.

03 червня 2025 року відповідач вчетверте звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2025 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишено без руху; встановлено Головному управлінню ДПС у Рівненській області десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання заяви про поновлення строку апеляційного оскарження із зазначенням інших поважних підстав для поновлення строку з відповідними обґрунтуваннями та доказами причин пропуску такого строку, та документа про сплату судового збору.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2025 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року повернуто скаржнику.

20 червня 2025 року відповідач вп`яте звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з порушенням строків, установлених статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, а також несплатою судового збору за її подання. Суд надав десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення виявлених недоліків.

На виконання вимог вказаної ухвали скаржник подав до суду заяву.

Обґрунтовуючи заяву заявник зазначено, що своєчасне усунення недоліків стало неможливим у зв`язку з недостатнім фінансуванням бюджетних асигнувань, передбачених для сплати судового збору. Крім того, покликався на обставини, пов`язані з уведенням в Україні правового режиму воєнного стану.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначив, що поважними причинами для поновлення процесуального строку можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, створюють реальні істотні перешкоди для своєчасного вчинення відповідних процесуальних дій та підтверджені належними і допустимими доказами.

Суд установив, що оскаржуване рішення ухвалено 22 січня 2025 року, а його копію Головне управління ДПС у Рівненській області отримало того ж дня - 22 січня 2025 року. Апеляційну скаргу подано лише 20 червня 2025 року, тобто зі значним пропуском процесуального строку, визначеного статтею 295 КАС України.

Суд вказав, що посилання заявника на недостатність фінансування з Державного бюджету України не може бути визнано поважною причиною для поновлення строку, оскільки фінансування органів державної влади є питанням внутрішньої організації їх діяльності та не звільняє від обов`язку дотримання вимог процесуального закону. Сплата судового збору є обов`язком особи, яка подає апеляційну скаргу, а зловживання правом на звільнення, відстрочення чи розстрочення його сплати - є неприпустимим.

Крім того, право на повторне звернення з апеляційною скаргою після її повернення не є абсолютним. Скаржник, який пропустив строк, зобов`язаний не лише здійснити повторне звернення без невиправданих зволікань, а й довести, що повернення попередньої скарги було зумовлене обставинами, які об`єктивно не залежали від нього.

Щодо посилання на запровадження в Україні воєнного стану, суд наголосив, що сам по собі цей факт не може автоматично визнаватися поважною причиною для поновлення строку на апеляційне оскарження. Тим більше, коли скаргу подає суб`єкт владних повноважень, який не надав конкретного обґрунтування впливу воєнного стану на неможливість подання апеляційної скарги у визначений законом строк. Відсутність посилання на конкретні обставини, а також доказів того, як саме правовий режим воєнного стану унеможливив вчинення процесуальних дій у відповідні строки, виключає можливість визнання таких причин поважними.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження та відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з вищенаведеним висновком апеляційного суду, враховуючи наступне.

Статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України визначено строк на апеляційне оскарження судового рішення, а пунктом першим частини п`ятої статті 296 цього Кодексу закріплено вимоги щодо форми та змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо надання документа про сплату судового збору.

За правилами частини третьої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт четвертий частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України).

Крім того, згідно з частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, суб`єкта владних повноважень подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги суб`єктом владних повноважень у справі, про розгляд якої він не був повідомлений або до участі в якій не був залучений, якщо суд ухвалив рішення про його права та (або) обов`язки.

Статтею 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).

Отже, наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

Окрім цього, пунктом другим частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Такі положення наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Отже, органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про визнання зазначених відповідачем підстав для поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження неповажними.

У решті обґрунтування касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами попередніх інстанцій доводів та не спростовують висновків останніх.

Ураховуючи, що зміст оскаржуваного судового рішення та обставини, на які посилається скаржник в обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судом норм процесуального права та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, суд дійшов до висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

За таких обставин подана касаційна скарга Головного управління ДПС у Рівненській області на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2025 року є необґрунтованою. У даному випадку правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що відповідно до частини другої статті 333 КАС України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 248, 333 КАС України, Верховний Суд

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Рівненській області на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2025 року у справі № 460/9965/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайтком Продакшн» до Головного управління ДПС у Рівненській області та Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. О. Шишов

Судді І. В. Дашутін

М. М. Яковенко