Справа № 320/10193/22
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2025-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року

м. Київ

справа №320/10193/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

cудді-доповідача - Радишевської О.Р.,

суддів - Кашпур О.В., Мацедонської В.Е.,

розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 320/10193/22

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито,

за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції України в Київській області на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2024, постановлену у складі: судді-доповідача Коротких А.Ю., суддів Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,

УСТАНОВИВ:

І. Обставини справи

ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Київській області (далі - ГУ НП у Київській області, відповідач) з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ НП у Київській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період служби в поліції з 07.11.2015 по 30.10.2017 з урахуванням базового місяця - листопада 2015 року;

- зобов`язати ГУ НП у Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період служби в поліції з 07.11.2015 по 30.10.2017;

- зобов`язати ГУ НП у Київській області нарахувати та виплатити компенсацію втрат доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.10.2017, по день її фактичної виплати - відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-ПІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24.01.2024 позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність ГУ НП у Київській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період служби в поліції з 07.11.2015 по 30.10.2017 з урахуванням базового місяця - листопада 2015 року;

- зобов`язано ГУ НП у Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період служби в поліції з 07.11.2015 по 30.10.2017 з урахуванням базового місяця - листопада 2015 року.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, ГУНП в Київській області подало апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.05.2024 апеляційну скаргу залишено без руху та запропоновано апелянту усунути її недоліки шляхом сплати судового збору у розмірі 1 190,88 грн.

Водночас 10.06.2024 на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду від апелянта надійшло клопотання про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги, яке було мотивоване відсутністю бюджетних призначень в кошторисі ГУ НП у Київській області, які б можливо було спрямувати на оплату судового збору.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2024 відмовлено у задоволенні клопотання ГУ НП у Київській області про продовження строку на усунення недоліків; апеляційну скаргу ГУНП в Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.01.2024 повернуто скаржнику.

Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ГУ НП у Київській області як учасник справи зобов`язаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема сплачувати судовий збір у випадках та розмірах, передбачених законом. Для вказаних цілей суб`єкти владних повноважень, які фінансуються з Державного бюджету України, зокрема, в частині видатків на оплату судового збору, повинні заздалегідь передбачити відповідні кошти на вказані цілі у своїх кошторисах.

Суд апеляційної інстанції також зазначив, що для усунення недоліків апелянту був встановлений максимальний строк, передбачений статтями 298 і 169 КАС України.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що недоліків апеляційної скарги, установлених ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.05.2024, апелянт у відповідний строк не усунув, а поважних підстав для продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги немає.

ІI. Провадження в суді касаційної інстанції

Уважаючи судове рішення суду апеляційної інстанції таким, що ухвалене з порушенням вимог процесуального закону, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2024 про повернення апеляційної скарги і направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач зазначив, що, вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції безпідставно не врахував поданого ГУ НП у Київській області клопотання про продовження строку для усунення недоліків.

Як зазначає відповідач, воно було мотивовано тим, що на момент звернення з апеляційної скаргою сплатити судовий збір було неможливо у зв`язку з відсутністю фінансування на відповідні цілі.

Відповідач доводить, що недостатність бюджетних асигнувань, необхідних для сплати судового збору, може бути причиною, що ускладнює сплату судового збору за подання позовної заяви вчасно. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 справі «Креуз проти Польщі» "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Позивач відзиву на касаційну скаргу не подав.

Касаційна скарга надійшла до Суду 24.06.2024. За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Прокопенку О.Б., суддям Кашпур О.В., Радишевської О.Р.

Ухвалою Суду від 05.08.2024 відкрито касаційне провадження за цією вказаною скаргою.

28.07.2025 матеріали адміністративної справи надійшли до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

У зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення від 24.09.2024 №2777/0/15-24 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду - призначено повторний автоматизований розподіл справи.

За наслідками автоматизованого розподілу касаційна скарга була передана на розгляд колегії суддів у складі: судді-доповідача Радишевської О.Р., суддів Кашпур О.В., Мацедонської В.Е.

ІІІ. Джерела права

Згідно з частиною першою статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Пунктом 1 частини п`ятої статті 296 КАС України передбачено, що до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Відповідно до частини другої статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Частинами першою, другою статті 169 КАС України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Частиною другою статті 121 КАС України передбачено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Згідно з частиною п`ятою статті 251 КАС України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення в електронній формі надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно частини шостої статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

IV. Позиція Верховного Суду

У цій справі суд апеляційної інстанції відмовив апелянту у продовжені строку для усунення недоліків апеляційної скарги та повернув її з підстав неусунення недоліків, які полягали у відсутності документа про сплату судового збору.

Скаржник у касаційній скарзі наполягає на тому, що в клопотанні про продовження строку для усунення недоліків ним були наведені вагомі підстави неможливості виконання відповідного процесуального обов`язку у встановлений строк, проте суд апеляційної інстанції їх відхилив.

Суд зазначає, що продовження процесуального строку - це надання судом додаткового часу для вчинення процесуальної дії, що з поважної причини не може бути вчинена в установлений судом строк.

Метою продовження процесуального строку, установленого судом, є сприяння особі у реалізації процесуального права та/або виконанні процесуального обов`язку. Доцільність продовження процесуального строку обумовлюється рівнем ймовірності, наскільки таке продовження буде ефективним у контексті не тільки реалізації особою процесуального права та/або виконання процесуального обов`язку, а й правової визначеності учасників матеріально-правових відносин, спір між якими вирішується.

Для вирішення питання про продовження строку для усунення недоліків з підстав неможливості сплати судового збору у передбачений ухвалою про залишення апеляційної скарги без руху строк, оцінці підлягають не лише доводи заявника про відсутність бюджетних призначень для цієї мети та/або наявність інших перешкод для оплати судового збору, а й дії, вчинені заявником задля сплати судового збору, та причини, з яких такі дії не призвели до позитивного вирішення питання його сплати.

Так, суб`єкт, який утримується за рахунок Державного бюджету України, наділений повноваженнями в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, а тому сама лише відсутність у кошторисі суб`єкта владних повноважень коштів, призначених для сплати судового збору, без доведення вжиття ним заходів щодо виділення коштів чи перерозподілу наявних кошторисних призначень, не може вважатися поважною причиною для продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів справи, клопотання відповідача, окрім загальних посилань на відсутність бюджетних призначень для оплати судового збору, не містить відомостей про зміст заходів, здійснених для отримання / перерозподілу відповідних бюджетних призначень, про час і обсяг очікуваних надходжень на рахунок скаржника, призначених для сплати судового збору.

Суд зауважує, що особливості фінансування відповідача, які пов`язані із його статусом як суб`єкта владних повноважень, не надають йому пільг і переваг. Суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що суб`єкти владних повноважень зобов`язані заздалегідь передбачати у своїх кошторисах кошти, необхідні для виконання процесуальних обов`язків, зокрема для своєчасної оплати судового збору, що кореспондується з пунктами 44, 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 №228, якими, серед іншого, визначено, що штатні розписи бюджетних установ затверджуються в установленому порядку у місячний строк з початку року. До затвердження в установленому порядку кошторисів використання бюджетних коштів підставою для здійснення видатків бюджету є проєкти зазначених кошторисів (з довідками про зміни до них у разі їх внесення), засвідчені підписами керівника установи та керівника її фінансового підрозділу або бухгалтерської служби. У разі, коли бюджетний розпис на наступний рік не затверджено в установлений законодавством термін, в обов`язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення), а під час складання кошторисів на наступний рік враховуються обсяги здійснених видатків.

З огляду на викладене, відповідач не позбавлений можливості протягом усього поточного бюджетного року здійснювати видатки бюджету, передбачені для сплати судового збору, на підставі кошторису, а у разі його відсутності - проєкту кошторису, тимчасового індивідуального кошторису, тимчасового розпису бюджету в обсязі, не меншому за розмір використаних бюджетних коштів у минулому періоді, а також має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення своєчасної сплати судового збору з урахуванням обставин і факторів, які впливають на тривалість процедури проведення відповідних платежів.

Особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку, дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту касаційної скарги, в тому числі щодо оплати судового збору.

У цій справі суд апеляційної інстанції встановив відповідачеві достатній строк для сплати судового збору за подання апеляційної скарги та надання платіжного документа, а тому наведені відповідачем у клопотанні обставини правильно оцінені судом апеляційної інстанції як такі, що не могли бути підставою для продовження строку на усунення недоліків.

Суд також зазначає, що продовження процесуального строку є правом суду, яке він реалізує за умови доведення учасником справи поважних підстав, які перешкоджають своєчасному вчиненню певних процесуальних дій.

У цій справі відповідач наявність таких підстав не довів.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про відсутність поважних причин для продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги.

За таких обставин Суд уважає, що висновки суду апеляційної інстанції про наявність підстав для повернення апеляційної скарги ґрунтуються на правильному застосуванні норм процесуального права.

У статті 350 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

V. Судові витрати

Ураховуючи результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Київській області залишити без задоволення.

Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2024 у справі №320/10193/22 залишити без змін.

Судові витрати не розподіляються.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач: О.Р. Радишевська

Судді: О.В. Кашпур

В.Е. Мацедонська