Справа № 440/12736/24
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2025-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/12736/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/12736/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

26.10.2024 адвокат Хлистун Ірина Миколаївна, здійснюючи на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги від 14.08.2024 №2152/2024-3561453 представництво інтересів ОСОБА_1 , звернулася з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (надалі - в/ч НОМЕР_1 ), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно, зобов`язавши в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за все неотримане речове майно, на яке він набув право під час проходження військової служби;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу як учаснику бойових дій грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2022 року по 2024 рік виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 26.07.2024, зобов`язавши в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 як учаснику бойових дій грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2022 року по 2024 рік виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 26.07.2024;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди за час його залучення до участі у здійсненні заходів з виконання бойових завдань у польових умовах у ході відсічі збройної агресії (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань) за періоди: грудень 2022 року - лютий 2023 року, серпень - жовтень 2023 року, квітень - червень 2024 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" №168 від 28.02.2022 та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зобов`язавши в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 таку додаткову винагороду за періоди: грудень 2022 року - лютий 2023 року, серпень - жовтень 2023 року, квітень - червень 2024, з урахуванням фактично виплачених сум грошового забезпечення.

Заявниця наполягає на обставинах наявності у позивача права на отримання грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно, яке не було виплачено позивачу ні при звільненні, ні на підставі попередньо поданого ним рапорту. Вказує на обставини порушення прав позивача внаслідок невиплати відповідачем грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій, право на отримання якої гарантоване статтею 162 Закону України "Про відпустки". Посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16.05.2019 у зразковій справі №620/4218/18, яка зводиться до того, що припинення надання самої відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке може бути реалізоване також у спосіб виплати грошової компенсації за невикористані дні цієї відпустки. Крім того зазначає, що позивач не отримав додаткову винагороду за період виконання бойових завдань згідно з бойовими наказами в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових завдань.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав. У відзиві на позовну заяву представник зазначає, що позивач пропустив строк звернення до суду з вимогами щодо виплати заробітної плати. З приводу ж виплати компенсації за неотримане речове майно стверджує, що така компенсація не є грошовим забезпеченням або його видом, а тому не входить до його складу, а отже до спірних правовідносин не застосовуються норми права, установлені ст. 233 КЗпП України. Пояснював, що військовослужбовці за призовом під час мобілізації, на особливий період не набувають право на виплату грошової компенсації за неотримане речове майно під час звільнення, оскільки відсутня заборгованість за неотримане речове майно. Щодо компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, то така компенсація не передбачена статтею 24 Закону України "Про відпустки". При цьому позивач не доповів своєму безпосередньому начальникові та не повідомив військову частину про те, що має статус учасника бойових дій, а також не надав на підтвердження зазначених обставин копію посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 , виданого 09.04.2016 Управлінням особового складу штабу ІНФОРМАЦІЯ_1 . До того ж, у порушення вимог ст. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, позивач із зазначеного питання не звертався до свого безпосереднього начальника, а також до наступного прямого начальника, у тому числі й до командування в/ч НОМЕР_1 . Зазначав, що позивач у спірні періоди з грудня 2022 року по лютий 2023 року включно, з серпня 2023 року по жовтень 2023 року включно та з квітня 2024 року по червень 2024 року отримував додаткову винагороду, установлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", щомісячно у розмірі 30000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць (а.с. 46-63).

У відповіді на відзив представник позивача наполягає на тому, що тримісячний строк звернення до суду, передбачений статтею 233 КЗпП України, позивачем не порушено. Зазначала, що ОСОБА_1 звертався з рапортом (вх.№9 від 22.07.2024) про нарахування та виплату йому вищезазначеної компенсації, а також просив надати довідку про вартість речового майна. Проте відповідна компенсація при розрахунку при звільненні виплачена позивачу не була, а тому така компенсація є сумою, що належить працівнику та підлягає виплаті у день звільнення. Оскільки рапорт подано перед звільненням, то компенсація вартості за неотримане речове майно відноситься до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України. Відтак до компенсації за неотримане речове майно має застосовуватися положення ст. 233 КЗпП України щодо строку звернення до суду, який позивачем не порушено. Зауважила, що у позивача немає обов`язку повідомляти при переведенні в іншу військову частину про наявність у нього статусу учасника бойових дій, оскільки така інформація міститься в його особовій справі (обліково-послужній картці, послужному списку) військовослужбовця. Крім того, у разі переміщення військовослужбовця до іншого місця служби та у випадку невикористання ним належних видів відпусток на попередньому місці служби обов`язок надати такі відпустки покладається на військову частину, до якої було переміщено військовослужбовця, а обов`язок виплатити компенсацію за невикористані дні відпустки покладається на військову частину, з якої було звільнено військовослужбовця з військової служби у запас. З приводу виплати додаткової винагороди зазначала, що наданими до позовної заяви документами підтверджено факт залучення позивача до виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань), зокрема, із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями. У відповідача наявна інформація про кількість днів та період участі позивача у таких бойових (спеціальних) завданнях. Отже позивач набув право на виплату додаткової винагороди на підставі Постанови №168 та Порядку №260 (а.с. 72-76).

Розгляд справи судом здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників.

З приводу доводів відповідача про порушення позивачем строків звернення до суду, суд перш за все звертає увагу на те, що під час відкриття провадження у справі суд встановив обставини дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, а тому повторній оцінці ці обставини не підлягають.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Полтава, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, статус про отримання якого підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (а.с. 13).

Відповідно до пункту 1.1 витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 01.03.2022 №45 (по стройовій частині) (а.с. 65) згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" молодшого сержанта ОСОБА_1 , який прибув з Полтавського РТЦКСП вважати призначеним командиром відділення спеціального зв`язку взводу зв`язку військової частини НОМЕР_3 , ВОС - 474182А.

Згідно з витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.12.2022 №400 вважати таким, що вибув у відрядження сержанта ОСОБА_1 , командира відділення спеціального зв`язку взводу зв`язку військової частини НОМЕР_3 на позицію зведеного радіотехнічного підрозділу військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 (зворот а.с. 65).

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.08.2023 №193 вважати таким, що вибув у відрядження сержанта ОСОБА_1 , командира відділення радіозв`язку взводу зв`язку цієї ж частини, на позицію НОМЕР_4 зведеного радіотехнічного підрозділу с. Ков`яги Харківської області з 09.08.2023 до окремого розпорядження для виконання завдань за призначенням (а.с. 66).

Відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.04.2024 №95 вважати таким, що вибув у відрядження молодшого сержанта ОСОБА_1 , командира відділення спеціального зв`язку взводу зв`язку військової частини НОМЕР_3 на позицію НОМЕР_4 зведеного підрозділу військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_2 з 16.04.2024 до окремого розпорядження для виконання завдань за призначенням (зворот а.с. 66).

Позивач звертався до командира в/ч НОМЕР_3 із рапортами від 21.07.2024 (а.с. 32-33), в яких просив звільнити його з військової служби на підставі п. "б" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а також виплатити всі належні грошові кошти (грошове забезпечення, одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, компенсацію за невикористану додаткову відпустку (як учасник бойових дій), грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу, грошову компенсацію за неотримане грошове майно, тощо).

Як видно з витягу з витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) АДРЕСА_1 від 26.07.2024 №182 молодшого сержанта ОСОБА_1 , командира відділення спеціального зв`язку взводу зв`язку в/ч НОМЕР_3 , звільненого наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 26.07.2024 №26-РС з військової служби у відставку за підпунктом "б" пункту 2 частини четвертої (за станом здоров`я) статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", вважати таким, що 26.07.2024 справи та посаду здав, з 26.07.2024 виключити зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 23).

Відповідно до цього ж наказу, щорічна основна відпустка за 2022 не надавалась. Щорічну основну відпустку за 2023 рік не використав повністю (30 діб). Щорічну основну відпустку за 2024 рік використав частково (15 діб). Відповідно до статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплачено грошову компенсацію за 23 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік (у ЗС із 01.03.2022) та за 15 діб - за 2024 рік. Відповідно до вимог наказу МО України від 07.06.2018 №260 зі змінами згідно з наказом МО України від 25.01.2023 №44 та окремого доручення МО України від 16.01.2024 №183/уд за період з 01 по 26 липня 2024 року виплатити премію в повному обсязі - 505% від посадового окладу (ТР-7); надбавку за особливості проходження служби згідно рішення - 65% посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років. Вислуга років у Збройних Силах на 26.07.2024 складає 5 повних календарних років (у ЗС із 18.07.2006 по 03.2008, із 16.03.2015 по 14.04.2016 та із 01.03.2022). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 виплатити одноразову грошову допомогу по звільненню у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Після звільнення позивач звертався до в/ч НОМЕР_1 із заявами від 05.08.2024 (а.с. 19-20, 37-38), в яких просив провести розрахунок розміру грошової компенсації за неотримане речове майно та виплатити йому належні кошти, грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки (за 2022, 2023, 2024 роки), а також провести перерахунок та виплатити додаткову винагороду, яка виплачується на період дії воєнного стану, за періоди виконання ним бойових завдань у польових умовах, які зазначені у посвідченнях про відрядження (№118 від 29.12.2022, №230 від 09.08.2023, №178 від 15.04.2024, в/ч НОМЕР_3 ).

Проте відповіді на свої звернення позивач на час звернення до суду з цим позовом так і не отримав.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 вважає, що відповідач не забезпечив йому реалізацію права на отримання компенсації вартості за неотримане речове майно, компенсації за невикористану додаткову відпустку (як учасник бойових дій) та додаткову винагороду, яка виплачується на період воєнного стану, за періоди виконання позивачем бойових завдань в польових умовах.

З цих підстав позивач через представника звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з такого.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей врегульовані Законом України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон №2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

За змістом частини 2 статті 12 Закону №2011-XII у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 статті 91 Закону №2011-XII, речове забезпечення військовослужбовців, а також резервістів і військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, здійснюється за нормами і в строки, що визначаються відповідно центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, правоохоронні та розвідувальні органи, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно військовослужбовців, резервістів і військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (надалі - Порядок №178).

Так, пунктами 2, 3 Порядку №178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби.

Згідно з пунктами 4, 5 Порядку №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Таким чином, право на компенсацію вартості за неотримане речове майно визначається Законом, а порядок грошової компенсації вартості за таке майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за №768/28898, затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період (надалі - Інструкція №232).

Пунктом 4 розділу І Інструкції №232 передбачено, що речове майно за цільовим призначенням поділяється на майно поточного забезпечення, майно фонду зборів і майно непорушних запасів, а за використанням - на майно особистого користування та інвентарне майно.

Майно особистого користування - це предмети військової форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування військовослужбовців.

Інвентарне майно - це предмети військової форми одягу, взуття, спорядження, технічні засоби речової служби, обладнання, намети, брезенти, контейнери та інше устаткування, яке є власністю Міністерства оборони України та яким забезпечуються військовослужбовці за потреби у мирний час та особливий період.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Інструкції №232, військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Особливості речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил в особливий період регламентовано розділом V Інструкції №232.

Так, відповідно до пункту 1 розділу V Інструкції №232, основною метою речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил в особливий період є створення умов, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань особливого періоду.

Відповідно до пункту 8 розділу V Інструкції №232, з уведенням воєнного часу військові частини і установи Збройних Сил переходять на забезпечення речовим майном з норм мирного часу на норми воєнного часу. Наявне речове майно і технічні засоби речової служби, які перебувають на поточному забезпеченні (отримані у мирний час), за винятком непридатного майна, використовуються на забезпечення потреб військ (сил). Строки носіння предметів у тилу обчислюються за нормами воєнного часу з дня їх видачі.

Пунктом 28 розділу V Інструкції №232 передбачено, що військовослужбовці, призвані на військову службу за мобілізацією, забезпечуються речовим майном за нормами забезпечення на особливий період.

Під час переведення військових частин на штати воєнного часу із введенням режиму воєнного стану дія норм забезпечення повсякденної форми одягу, військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, призупиняється.

Пунктом 30 розділу V Інструкції №232 встановлено, що особи сержантського, старшинського та рядового складу речовим майном забезпечуються за відповідними Нормами. Видача речового майна проводиться після прибуття їх до місця служби і зарахування до списків військової частини.

Військовослужбовці рядового, сержантського та старшинського складу, які проходили військову службу в мирний час за контрактом, на воєнний час забезпечуються на загальних підставах з усіма солдатами, матросами, сержантами та старшинами.

Військовослужбовці строкової служби, які звільняються в запас або відставку, а також ті, які вибувають у відпустку у зв`язку з хворобою та іншими обставинами, забезпечуються речовим майном згідно з Переліком предметів речового майна, яким забезпечуються військовослужбовці строкової служби під час їх звільнення з військової служби в запас, відставку або відправлення для здачі вступних іспитів у військові навчальні заклади, та видаються атестати на речове майно з відміткою про це у відповідних документах.

Згідно з абзацом першим пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (надалі - Положення №1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Як установлено судовим розглядом, 21.07.2024 позивач звертався до відповідача із рапортами, у т.ч. про надання відомості про речове майно, отримане ним за час проходження служби у складі в/ч НОМЕР_5 . Також після звільнення зі служби позивач звертався із заявою до відповідача, в якій просив провести розрахунок розміру грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та виплатити кошти.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 20.01.2021 у справі №200/1873/19-а з цього приводу зазначав, що чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Отже, військовослужбовці, обтяжені під час проходження військової служби власними витратами на придбання речового майна, мають правомірні очікування на отримання його грошової компенсації.

Пунктом 29 розділу V Інструкції №232 визначено, що у разі звільнення військовослужбовців з військової служби у запас або відставку в особливий період, у їх власність дозволяється залишати видані предмети речового майна особистого користування та інвентарне майно, вказані у відповідних примітках до Норм забезпечення. Інше інвентарне майно здається на речовий склад військової частини.

Аналіз змісту вказаних положень свідчить на користь висновку про те, що норма пункту 29 розділу V Інструкції №232 спрямована саме на збереження в наявності у військової частини предметів речового майна для передачі їх, за потреби, новопризначеним військовослужбовцям і жодним чином не обмежує право військовослужбовця, встановлене статтею 91 Закону №2011-XII, на отримання компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі.

До того ж, визначення порядку виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, яке покладено законом на Кабінет Міністрів України, не надає право Кабінету Міністрів України обмежувати право військовослужбовця на грошову компенсацію за неотримане речове майно, оскільки це право передбачено Законом.

З викладеного слідує, що пункт 29 розділу V Інструкції №232, не може слугувати підставою відмови у виплаті грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно.

Подібний правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду від 24.06.2025 у справі №560/4729/24.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач після звільнення з військової служби набув право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, у зв`язку з чим позов у відповідній частині вимог слід задовольнити.

З приводу вимог позивача про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2022 року по 2024 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби (станом на 26.07.2024), суд зазначає наступне.

У позовній заяві зазначено, що на момент звільнення з військової служби позивач не отримав грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2022 - 2024 роки, про яку просив у рапорті на звільнення та в окремій заяві від 05.08.2024.

Згідно з посвідченням Управління особового складу штабу ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_2 , виданим 09.04.2016, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 26.07.2024 №182 молодший сержант ОСОБА_1 з 26.07.2024 виключений зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення. Відомості про надання додаткових відпусток, як учаснику бойових дій за період з 2022 - 2024 роки в наказі відсутні, як і відсутня інформація про виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за цей же період.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (надалі - Закон №3551-XII), відповідно до ст. 4 якого, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час (ст. 5 Закону №3551-XII).

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону №3551-XII, учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України "Про відпустки" передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 162 Закону України "Про відпустки", учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Аналогічне положення містить стаття 772 КЗпП України.

Згідно з пунктом 8 статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацами 1 - 3 пункту 14 статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті. У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".

При цьому Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не передбачає припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку особа вже набула.

Водночас, у разі невикористання додаткової відпуски протягом календарного року, в якому в особи виникає право на таку відпустку, додаткова відпустка переноситься на інший період.

Тобто, особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів:

1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін;

2) грошова компенсація відпустки особі.

Припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до п. 19 ст. 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.

Проте обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пунктом 8 статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", статтею 162 Закону України "Про відпустки".

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 162 Закону України "Про відпустки" та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у рішенні від 16.05.2019 за результатами розгляду зразкової справи №620/4218/18, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене суд формулює власний висновок по суті досліджуваних правовідносин, відповідно до якого відповідач на момент прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу протиправно не здійснив нарахування та виплату позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткових відпусток, гарантованих приписами п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", що у свою чергу свідчить про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2022 - 2024 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків в/ч НОМЕР_1 та зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати і виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2022 - 2024 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків в/ч НОМЕР_1 , тобто станом на 26.07.2024.

Вирішуючи позов у частині вимог з приводу нарахування та виплати додаткової винагороди за час залучення до участі у здійсненні заходів з виконання бойових завдань у польових умовах у ході відсічі збройної агресії (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань) за періоди: грудень 2022 року - лютий 2023 року, серпень - жовтень 2023 року, квітень - червень 2024 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" №168 від 28.02.2022 та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, суд виходить з наступного.

Так у позовній заяві зазначено, що позивач не в повному обсязі отримав додаткову винагороду, яка виплачується на період воєнного стану, за періоди виконання позивачем бойових завдань в польових умовах згідно з посвідченнями про відрядження №118 від 29.12.2022, №230 від 09.08.2023 №178 від 15.04.2024, оскільки у період з грудня 2022 року по лютий 2023 року, з серпня по жовтень 2023 року та з квітня 2024 року по червень 2024 року отримував таку додаткову винагороду у розмірі 30000,00 грн, проте мав би отримувати 100000 грн на місяць враховуючи чинне законодавство та специфіку виконуваних бойових завдань.

У відзиві представник відповідача з цього приводу зазначав, з 01.03.2022 по 26.07.2024 позивач проходив військову службу за мобілізацією у складі в/ч НОМЕР_3 (структурному підрозділі в/ч НОМЕР_1 ) на посаді командира відділення спеціального зв`язку в/ч НОМЕР_3 . Військова частина НОМЕР_1 та підпорядковані військові частини (підрозділи), у тому числі і в/ч НОМЕР_5 є підрозділами радіотехнічних військ Повітряних Сил Збройних Сил України, на які покладається завдання, зокрема, з виявлення повітряних цілей, які здійснює виключно чергова бойова обслуга, до якої позивач не належить. Вказував, що розмір додаткової винагороди збільшується до 100000 грн на місяць пропорційно часу участі у діях та заходах, лише тим військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходах. Зазначив, що позивач у спірні періоди з грудня 2022 року по лютий 2023 року включно, з серпня 2023 року по жовтень 2023 року включно та з квітня 2024 року по червень 2024 року отримував додаткову винагороду, установлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", щомісячно у розмірі 30000 грн пропорційно в розрахунку на місяць.

Суд враховує правове регулювання, чинне на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, згідно з абзацами 1, 2 частини 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією рф проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який триває і дотепер.

Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.

На виконання указів Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та від 24.02.2022 №69 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову №168, пунктом 1 якої, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (у даному випадку - станом на грудень 2022 року), установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до пункту 21 цієї ж Постанови, порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

З метою врегулювання порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністром оборони України видано Окреме доручення №912/з/29 від 23.06.2022, пунктом 1 якого установлено, що під терміном безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:

- бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих у складі діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;

- бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;

- бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;

- бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

- завдання з ведення руху оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

- бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

- бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);

- виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей;

- виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей;

- здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;

- здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;

- виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.

Пунктом 2 Окремого доручення Міністра №912/з/29 передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:

- 100 000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);

- 30 000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).

Згідно з п. 3 Окремого доручення Міністра №912/з/29, райони ведення бойових дій слід визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави - відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України слід визначати інші райони ведення бойових дій (у т.ч. повітряного простору), в яких також здійснювалися заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з визначенням конкретного місця та часу їх проведення.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

- бойовий наказ (бойове розпорядження);

- журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Отже, військовослужбовець набуває право на отримання збільшеної до 100000,00 грн додаткової винагороди лише у разі безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

При цьому обов`язковою умовою для нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, є документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, що здійснюється на підставі бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини.

Як вже з`ясовано судом вище, з 03.03.2022 до 26.07.2024 позивач проходив військову службу у складі в/ч НОМЕР_5 (підпорядкованій військовій частині - структурному підрозділі в/ч НОМЕР_1 ).

При цьому позивачу було нараховано та виплачено додаткову винагороду з розрахунку 30000,00 грн щомісяця за спірний період грудень 2022 року - лютий 2023 року, серпень - жовтень 2023 року, квітень - червень 2024 року, на підтвердження чого відповідач надав відповідні довідки від 18.11.2024 №225/56/1162/фс, №225/56/1162-1/фс, №225/56/1162-2/фс (а.с. 67-68).

Згідно з витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.12.2022 №400, вважати таким, що вибув у відрядження сержанта ОСОБА_1 , командира відділення спеціального зв`язку взводу зв`язку військової частини НОМЕР_3 на позицію зведеного радіотехнічного підрозділу військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 . Знято з котлового забезпечення підрозділу та зараховано на військову частину НОМЕР_6 з 29.12.2022 (зворот а.с. 65).

Як видно з витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.08.2023 №193, вважати таким, що вибув у відрядження сержанта ОСОБА_1 , командира відділення радіозв`язку взводу зв`язку цієї ж частини, на позицію НОМЕР_4 зведеного радіотехнічного підрозділу с. Ков`яги Харківської області з 09.08.2023 до окремого розпорядження для виконання завдань за призначенням (а.с. 66).

Крім того, відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.04.2024 №95, вважати таким, що вибув у відрядження молодшого сержанта ОСОБА_1 , командира відділення спеціального зв`язку взводу зв`язку військової частини НОМЕР_3 на позицію НОМЕР_4 зведеного підрозділу військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_2 з 16.04.2024 до окремого розпорядження для виконання завдань за призначенням (зворот а.с. 66).

Зміст вищевказаних наказів командира в/ч НОМЕР_1 свідчить лише про факт вибуття позивача у відрядження для виконання завдань за призначенням. Проте ці накази не доводять факту участі позивача у бойових діях або у забезпеченні здійснення відповідних заходів, тобто, не є свідченням того, що позивач на підставі бойового наказу брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Факт безпосередньої участі у таких діях та заходах має бути підтверджений додатковими доказами (наприклад, витягом з журналу бойових дій, витягом з журналу ведення оперативної обстановки, копією бойового донесення, копією рапорту начальника (командира) підрозділу (групи, загону, екіпажу), де проходив службу у певні періоди часу військовослужбовець, про його участь у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань - із зазначенням кількості днів такої участі, довідкою про участь у бойових діях чи визначених заходах із зазначенням кількості днів такої участі.

Самі по собі обставини перебування військовослужбовця в районі бойових дій, не можуть бути підставою для визнання військовослужбовця таким, що брав безпосередню участь у ведені бойових дій, та підставою для нарахування і виплати йому додаткової винагороди, установленої Постановою №168, у збільшеному розмірі до 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

У позовній заяві представник позивача, як на підтвердження доказів виконання позивачем завдань в польових умовах, надав лише посвідчення про відрядження №118 від 29.12.2022, №230 від 09.08.2023, №178 від 15.04.2024.

Однак ці посвідчення констатують лише факт вибуття та прибуття особи на певну територію, позаяк судом не виявлено будь-яких інших доказів на підтвердження факту відрядження позивача для безпосередньої участі у бойових діях.

Водночас, як за твердженням відповідача, у спірний період ОСОБА_1 відбув у відрядження для виконання завдань за призначенням, а не для безпосередньої участі у бойових діях (у тому числі виконанні бойових завдань у районах ведення бойових дій, з виявлення повітряних цілей).

Тож у цій частині вимог позов задоволенню не підлягає.

Відтак, позов у цілому слід задовольнити частково.

Позивач звільнений від сплати судового збору в силу закону у спорі про стягнення заробітної плати, інших судових витрат він не поніс, тому підстави для їх розподілу відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов ОСОБА_1 у справі №440/12736/24 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно при звільненні з військової служби.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно у зв`язку зі звільненням з військової служби.

4. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2022 - 2024 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України.

5. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2022 - 2024 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, тобто станом на 26.07.2024.

6. В решті вимог - позов залишити без задоволення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ; АДРЕСА_3 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України (РНОКПП НОМЕР_8 ; АДРЕСА_4 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун