Справа № 826/3880/18
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2025 року м. Київ справа №826/3880/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Черкаське Хімволокно до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправними та скасування постанов,

в с т а н о в и в:

У провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебувала справа за позовом ПАТ «Черкаське Хімволокно» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг НКРЕКП «Про накладення штрафів на ПАТ «ЧЕРКАСЬКЕ ХІМВОЛОКНО» за порушення Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії, Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії» від 27 лютого 2018 року № 251;

- визнати протиправною та скасувати постанову НКРЕКП «Про накладення штрафу на ПАТ «ЧЕРКАСЬКЕ ХІМВОЛОКНО» за порушення Ліцензійних умов з виробництва, Ліцензійних умов з транспортування, Ліцензійних умов з постачання теплової енергії» від 27 лютого 2018 року № 252.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2018, залишеним в силі постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2018, позовні вимоги задоволено.

Постановою Верховного Суду від 14.03.2019 вказані вище рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2019 справу прийнято до провадження та призначено розгляд за правилами загального провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 № 2825-ІХ, дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю.

30.08.2024 вказані матеріали адміністративного позову отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 30.08.2024 справа розподілена судді Горобцовій Я.В.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2024 року справу прийнято до провадження та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про протиправність прийняття відповідачем оскаржуваного рішення з огляду на порушення порядку проведення перевірок та відсутність правових підстав для прийняття оскаржуваних рішень.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві, наголошує, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені у наданому відзиві.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, Сектором НКРЕКП у Черкаській області, на підставі постанови НКРЕКП від 16.03.2017 року № 290 «Про проведення планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг у II кварталі», було проведено планову виїзну перевірку дотримання позивачем Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності з виробництва електричної енергії, затверджених постановою НКРЕ від 08 лютого 1996 року № 3 (далі - Ліцензійні умови з виробництва електричної енергії), і Умов та правил (ліцензійних умов) провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, ТЕС, ЛЕС, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, затверджених постановою НКРЕ від 26 квітня 2006 року № 540 (далі - Ліцензійні умови з виробництва теплової енергії) за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року.

За результатами перевірки було складено Акт від 26 червня 2017 року № 97 та Акт від 26 червня 2017 року № 98.

27.02.2018 року відповідачем проведено відкрите засідання з розгляду вищезазначених Актів, за результатами якого прийнято постанову «Про накладення штрафів на ПАТ «ЧЕРКАСЬКЕ ХІМВОЛОКНО» за порушення Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії, Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії» № 251 (надалі - Постанова № 251).

Постановою № 251 встановлено порушення позивачем Умов та правил здійснення підприємницької діяльності з виробництва електричної енергії, затверджених постановою НКРЕ від 08 лютого 1996 року № 3, та умови та правил (ліцензійні умови) провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, ТЕС, ЛЕС, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, затверджених постановою НКРЕ від 26 квітня 2006 року № 540, а саме:

- підпункт 3.1.1 пункту 3.1 Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії щодо обов`язку ліцензіата надавати НКРЕКП фінансову звітність, передбачену Мінфіном та Мінстатом України і додаткову звітність, визначену НКРЕКП в установленому порядку;

- підпункт 3.6.1 пункту 3.6 Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії щодо обов`язку ліцензіата діяти згідно з законодавством України та нормативно-технічними документами, зокрема Порядком формування інвестиційних програм ліцензіатів з виробництва електричної та теплової енергії на теплоелектроцентралях та когенераційних установках, затвердженим постановою НКРЕКП від 15 жовтня 2015 року № 2585, а саме:

- пункт 4.1 щодо обов`язку ліцензіата виконувати схвалену НКРЕКП, зокрема постановою від 22 грудня 2015 року № 3037 «Про встановлення тарифів на відпуск електричної енергії та виробництво теплової енергії ПАТ «Черкаське хімволокно» (Черкаська ТЕЦ)» (зі змінами), інвестиційну програму в частині виробництва електричної енергії в повному обсязі відповідно до запланованих етапів, обсягів робіт у кількісному вираженні та обсягів фінансування у вартісному вираженні з урахуванням фактичного наповнення джерел фінансування,

- пункт 4.4 у частині зміни вартості виконання заходів, передбачених схваленою інвестиційною програмою, а саме у частині збільшення вартості виконаних заходів, передбачених схваленою інвестиційною програмою, понад п`ять відсотків;

- пункт 3.1 Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії щодо обов`язку ліцензіата провадити ліцензовану діяльність відповідно до законодавства у сфері теплопостачання, у тому числі згідно з цими Ліцензійними умовами, іншими нормативно-правовими актами та нормативно-технічними документами, зокрема Порядком формування інвестиційних програм ліцензіатів з виробництва електричної та теплової енергії на теплоелектроцентралях та когенераційних установках, затвердженим постановою НКРЕКП від 15 жовтня 2015 року № 2585, а саме:

- пункт 4.1 щодо обов`язку ліцензіата виконувати схвалену НКРЕКП, зокрема постановою від 22 грудня 2015 року № 3037 (зі змінами) «Про встановлення тарифів на відпуск електричної енергії та виробництво теплової енергії ПАТ «Черкаське хімволокно» (Черкаська ТЕЦ)», інвестиційну програму в частині виробництва теплової енергії в повному обсязі відповідно до запланованих етапів, обсягів робіт у кількісному вираженні та обсягів фінансування у вартісному вираженні з урахуванням фактичного наповнення джерел фінансування,

- пункт 4.4 у частині зміни вартості виконання заходів, передбачених схваленою інвестиційною програмою, а саме у частині збільшення вартості виконаних заходів, передбачених схваленою інвестиційною програмою, понад п`ять відсотків.

Пунктом 1 Постанови № 251 накладено штраф на позивача:

1) у розмірі 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень за порушення пункту 3.1 Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії щодо обов`язку ліцензіата провадити ліцензовану діяльність відповідно до законодавства у сфері теплопостачання, у тому числі згідно з цими Ліцензійними умовами, іншими нормативно-правовими актами та нормативно-технічними документами, зокрема Порядком формування інвестиційних програм ліцензіатів з виробництва електричної та теплової енергії на теплоелектроцентралях та когенераційних установках, затвердженим постановою НКРЕКП від 15 жовтня 2015 року № 2585, а саме:

- пунктом 4.1 щодо обов`язку ліцензіата виконувати схвалену НКРЕКП, зокрема постановою від 22 грудня 2015 року № 3037 (зі змінами) «Про встановлення тарифів на відпуск електричної енергії та виробництво теплової енергії ПАТ «Черкаське хімволокно» (Черкаська ТЕЦ)», інвестиційну програму в частині виробництва теплової енергії в повному обсязі відповідно до запланованих етапів, обсягів робіт у кількісному вираженні та обсягів фінансування у вартісному вираженні з урахуванням фактичного наповнення джерел фінансування,

- пунктом 4.4 у частині зміни вартості виконання заходів, передбачених схваленою інвестиційною програмою, а саме у частині збільшення вартості виконаних заходів, передбачених схваленою інвестиційною програмою, понад п`ять відсотків.

2) у розмірі 1 700 000 (один мільйон сімсот тисяч) гривень за порушення підпункту 3.6.1 пункту 3.6 Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії щодо обов`язку ліцензіата діяти згідно з законодавством України та іншими нормативними документами, зокрема Порядком формування інвестиційних програм ліцензіатів з виробництва електричної та теплової енергії на теплоелектроцентралях та когенераційних установках, затвердженим постановою НКРЕКП від 15 жовтня 2015 року № 2585, а саме:

- пунктом 4.1 щодо обов`язку ліцензіата виконувати схвалену НКРЕКП, зокрема постановою від 22 грудня 2015 року № 3037 «Про встановлення тарифів на відпуск електричної енергії та виробництво теплової енергії ПАТ «Черкаське хімволокно» (Черкаська ТЕЦ)» (зі змінами), інвестиційну програму в частині виробництва електричної енергії в повному обсязі відповідно до запланованих етапів, обсягів робіт у кількісному вираженні та обсягів фінансування у вартісному вираженні з урахуванням фактичного наповнення джерел фінансування,

- пунктом 4.4 у частині зміни вартості виконання заходів, передбачених схваленою інвестиційною програмою, а саме у частині збільшення вартості виконаних заходів, передбачених схваленою інвестиційною програмою, понад п`ять відсотків.

У пункті 2 Постанови № 251 міститься вказівка при найближчому перегляді тарифів ПАТ «ЧЕРКАСЬКЕ ХІМВОЛОКНО» на відпуск електричної енергії та виробництво теплової енергії:

1) розглянути питання щодо коригування у сторону зменшення структури тарифів на відпуск електричної енергії на суму непрофінансованих та неосвоєних коштів, передбачених схваленою Інвестиційною програмою на 2016 рік, за джерелом фінансування «Невикористані кошти 2014 року» у розмірі 81 148,00 тис. грн (без ПДВ);

2) розглянути питання щодо коригування у сторону зменшення структури тарифів на відпуск електричної енергії на суму непрофінансованих та неосвоєних коштів, передбачених Інвестиційною програмою на 2016 рік, за джерелом фінансування «Невикористані кошти 2015 року» в сумі 18 302,18 тис. грн (без ПДВ);

3) розглянути питання щодо коригування у сторону зменшення структури тарифів на відпуск електричної енергії на суму невикористаних коштів Інвестиційної програми 2016 року у розмірі 18 524,54 тис. грн (без ПДВ);

4) розглянути питання щодо коригування у сторону зменшення структури тарифів на виробництво теплової енергії на суму невикористаних коштів схваленої Інвестиційної програми 2016 року у розмірі 6 825,12 тис. грн (без ПДВ);

5) розглянути питання щодо коригування у сторону зменшення структури тарифів на відпуск електричної енергії та виробництво теплової енергії на суму фінансування по заходу «Заміна силового трансформатора ст. № 3 (тип ТДЦНГУ-80000/110/6) з розробкою проекту» розділу 1.1 «Реконструкція, модернізація та будівництво електротехнічного обладнання» схваленої Інвестиційної програми на 2016 рік у розмірі 681,93 тис. грн (без ПДВ);

6) розглянути питання щодо коригування у сторону зменшення структури тарифів на відпуск електричної енергії та виробництво теплової енергії на суму перевищення вартості виконання заходів Інвестиційної програми 2016 року понад 5 % у розмірі 4 364,87 тис. грн (без ПДВ).

Пунктом 3 Постанови № 251 позивача зобов`язано:

1) внести зміни до Інвестиційної програми з виробництва електричної та теплової енергії на 2018 рік, урахувавши економію коштів, що склалась по статті витрат «Паливо» та за рахунок зміни обсягів виробництва теплової енергії у сумі 66 938 тис. грн (без ПДВ), економію коштів, отриману за результатами діяльності з виробництва електричної енергії у 2016 році, а саме в результаті недофінансування витрат порівняно із розрахунковими витратами у тарифі на відпуск електричної енергії, з урахуванням сум перевищення фактичних витрат від розрахункових показників, у сумі 36 589,60 тис. грн (без ПДВ), економію коштів, отриману за результатами діяльності з виробництва теплової енергії у 2016 році, а саме в результаті недофінансування витрат порівняно із розрахунковими витратами у тарифі на виробництво теплової енергії з урахуванням сум перевищення фактичних витрат від розрахункових показників у сумі 18 480,90 тис. грн (без ПДВ), економію коштів у сумі 1 292,66 тис. грн (без ПДВ), що склалась при виконанні (фінансуванні та освоєнні) заходів схваленої Інвестиційної програми на 2016 рік, та додатковий дохід за рахунок збільшення обсягів виробництва електричної енергії у 2016 році в сумі 25 897,16 тис. грн (без ПДВ) без додаткових джерел фінансування, передбачивши їх виконання до 31 грудня 2018 року, про що після закінчення зазначеного терміну виконання протягом 20 робочих днів письмово повідомити (з наданням належним чином завірених та структурованих копій підтвердних документів, у тому числі актів виконаних робіт та актів вводу в експлуатацію, окремо по кожному заходу) НКРЕКП та Сектор НКРЕКП у Черкаській області.

У разі невиконання заходів Інвестиційної програми з виробництва електричної та теплової енергії на 2018 рік на зазначені суми у визначені терміни та/або ненадання у визначений термін відповідного письмового повідомлення, передбаченого в абзаці першому цього підпункту, при найближчому перегляді тарифів на відпуск електричної енергії та виробництво теплової енергії для ПАТ «ЧЕРКАСЬКЕ ХІМВОЛОКНО» розглянути питання щодо коригування у сторону зменшення структури тарифів на суму зазначених коштів;

2) у строк до 01 серпня 2018 року привести свої дії у відповідність до вимог чинного законодавства України в частині проведення належних розрахунків за отримані енергоносії (природний газ та вугілля), про що після закінчення зазначеного терміну протягом 15 робочих днів письмово повідомити (з наданням належним чином завірених копій підтвердних документів) НКРЕКП та Сектор НКРЕКП у Черкаській області.

Крім цього, Сектором НКРЕКП у Черкаській області було проведено планову виїзну перевірку дотримання ПАТ «ЧЕРКАСЬКЕ ХІМВОЛОКНО» Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 10 серпня 2012 року № 276, Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 10 серпня 2012 року № 277, та Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 10 серпня 2012 року № 278 за період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

За результатами перевірки було складено Акт перевірки від 26 червня 2017 року № 99.

27.02.2018 відповідачем проведене відкрите засідання з розгляду вищезазначених Актів, за результатами якого прийнято постанову «Про накладення штрафу на ПАТ «ЧЕРКАСЬКЕ ХІМВОЛОКНО» за порушення Ліцензійних умов з виробництва, Ліцензійних умов з транспортування, Ліцензійних умов з постачання теплової енергії» № 252 (далі - Постанова № 252).

Постановою № 252 встановлено порушення позивачем Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 10 серпня 2012 року № 276 (далі Ліцензійні умови з виробництва), Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 10 серпня 2012 року № 277 (далі Ліцензійні умови з транспортування), та Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 10 серпня 2012 року № 278 (далі Ліцензійні умови з постачання), а саме:

- підпункт 2.1.7 пункту 2.1 Ліцензійних умов з транспортування в частині забезпечення обліку відпуску теплової енергії з теплових мереж ліцензіата з використанням відповідних приладів обліку теплової енергії, встановлених на межі балансової належності (відповідальності) або межі продажу теплової енергії;

- пункти 3.1 Ліцензійних умов з виробництва, Ліцензійних умов з транспортування та Ліцензійних умов з постачання щодо дотримання вимог законодавства, яким регулюється діяльність у сфері природних монополій та сфері теплопостачання, а саме:

статті 191 Закону України «Про теплопостачання» та пунктів 7, 8 Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 червня 2014 року № 217, у частині:

інформування теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами споживачів про відкриті в уповноваженому банку спеціальні рахунки для оплати спожитої теплової енергії та наданих комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води,

перерахування коштів за теплову енергію та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів,

абзацу третього статті 14 Закону України «Про природні монополії» щодо обов`язкового виконання суб`єктами природних монополій рішень національних комісій регулювання природних монополій, а саме постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 01 вересня 2016 року № 1505 «Про схвалення Інвестиційної програми Публічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» на 2016 рік»,

пункту 6 Порядку зарахування коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, використання зазначених коштів і здійснення контролю за їх витрачанням у сфері теплопостачання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2013 року № 750, у частині щоденного перерахування на спеціальний рахунок коштів в обсязі, передбаченому в установлених тарифах для виконання інвестиційних програм,

пункту 4.2 Порядку розроблення, погодження та затвердження інвестиційних програм суб`єктів господарювання у сфері теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 14 грудня 2012 року № 630, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 14 грудня 2012 року № 381, щодо щорічного, не пізніше ніж за два місяці до дати початку планованого періоду, подання до уповноваженого органу заяви щодо схвалення (погодження) інвестиційної програми разом з документами, передбаченими пунктом 3.3 розділу ІІІ цього Порядку;

підпункти 5.2.2 пунктів 5.2 Ліцензійних умов з виробництва, Ліцензійних умов з транспортування та Ліцензійних умов з постачання в частині дотримання вимог, установлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, щодо провадження господарської діяльності, яка не належить до сфери природних монополій, якщо така діяльність має вплив на ринок, що перебуває у стані природної монополії.

Пунктом 1 Постанови № 252 на позивача накладено штраф у розмірі 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень за порушення:

- підпункту 2.1.7 пункту 2.1 Ліцензійних умов з транспортування в частині забезпечення обліку відпуску теплової енергії з теплових мереж ліцензіата з використанням відповідних приладів обліку теплової енергії, встановлених на межі балансової належності (відповідальності) або межі продажу теплової енергії;

- пунктів 3.1 Ліцензійних умов з виробництва, Ліцензійних умов з транспортування та Ліцензійних умов з постачання щодо дотримання вимог законодавства, яким регулюється діяльність у сфері природних монополій та сфері теплопостачання, а саме:

статті 191 Закону України «Про теплопостачання» та пунктів 7, 8 Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 червня 2014 року № 217, у частині:

інформування теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами споживачів про відкриті в уповноваженому банку спеціальні рахунки для оплати спожитої теплової енергії та наданих комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води,

перерахування коштів за теплову енергію та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів,

абзацу третього статті 14 Закону України «Про природні монополії» щодо обов`язкового виконання суб`єктами природних монополій рішень національних комісій регулювання природних монополій, а саме постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 01 вересня 2016 року № 1505 «Про схвалення Інвестиційної програми Публічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» на 2016 рік»,

пункту 6 Порядку зарахування коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, використання зазначених коштів і здійснення контролю за їх витрачанням у сфері теплопостачання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2013 року № 750, у частині щоденного перерахування на спеціальний рахунок коштів в обсязі, передбаченому в установлених тарифах для виконання інвестиційних програм,

пункту 4.2 Порядку розроблення, погодження та затвердження інвестиційних програм суб`єктів господарювання у сфері теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 14 грудня 2012 року № 630, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 14 грудня 2012 року № 381, щодо щорічного, не пізніше ніж за два місяці до дати початку планованого періоду, подання до уповноваженого органу заяви щодо схвалення (погодження) інвестиційної програми разом з документами, передбаченими пунктом 3.3 розділу ІІІ цього Порядку;

підпунктів 5.2.2 пунктів 5.2 Ліцензійних умов з виробництва, Ліцензійних умов з транспортування та Ліцензійних умов з постачання в частині дотримання вимог, установлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, щодо провадження господарської діяльності, яка не належить до сфери природних монополій, якщо така діяльність має вплив на ринок, що перебуває у стані природної монополії.

У пункті 2 Постанови № 252 міститься вказівка вилучити зі структури тарифів на теплову енергію позивача при найближчому перегляді тарифів:

- отримані на виконання Інвестиційної програми на 2016 рік та не освоєні грошові кошти (виробничі інвестиції, амортизаційні відрахування та інші залучені кошти, що не підлягають поверненню) у сумі 16 448,69 тис. грн без ПДВ;

- економію коштів, що склалася по статті витрат «витрати на паливо» (природний газ) у сумі 7 038,17 тис. грн без ПДВ.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1 Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 № 1540-VIII (надалі - Закон № 1540-VIII) (тут і далі - у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Регулятор є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, що є державною власністю, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. Роботу Регулятора забезпечують його центральний апарат і територіальні органи.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1540-VIII, Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України. Регулятор здійснює державне регулювання шляхом: 1) нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; 2) ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг; 3) формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом; 4) державного контролю та застосування заходів впливу; 5) використання інших засобів, передбачених законом.

Основними завданнями Регулятора є: 1) забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) сприяння ефективному відкриттю ринків у сферах енергетики та комунальних послуг для всіх споживачів і постачальників та забезпечення недискримінаційного доступу користувачів до мереж/трубопроводів; 3) сприяння інтеграції ринків електричної енергії, природного газу України з відповідними ринками інших держав, зокрема в рамках Енергетичного Співтовариства, співпраці з Радою регуляторів Енергетичного Співтовариства, Секретаріатом Енергетичного Співтовариства та національними регуляторами енергетики інших держав; 4) забезпечення захисту прав споживачів товарів, послуг у сферах енергетики та комунальних послуг щодо отримання цих товарів і послуг належної якості в достатній кількості за обґрунтованими цінами; 5) сприяння транскордонній торгівлі електричною енергією та природним газом, забезпечення інвестиційної привабливості для розвитку інфраструктури; 6) реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг; 7) сприяння впровадженню заходів з енергоефективності, збільшенню частки виробництва енергії з відновлюваних джерел енергії та захисту навколишнього природного середовища; 8) створення сприятливих умов для залучення інвестицій у розвиток ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 9) сприяння розвитку конкуренції на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг; 10) інші завдання, передбачені законом.

Стаття 4 Закону № 1540-VIII передбачає, що основними принципами діяльності Регулятора є: 1) законність; 2) самостійність і незалежність; 3) компетентність; 4) ефективність; 5) справедливість; 6) прогнозованість та своєчасність прийняття рішень; 7) адресність регулювання; 8) неупередженість та об`єктивність під час прийняття рішень; 9) відкритість і прозорість, гласність процесу державного регулювання; 10) недопущення дискримінації; 11) відповідальність за прийняті рішення.

Частинами першою та другою статті 14 Закону № 1540-VIII встановлено, що засідання Регулятора є основною формою його роботи як колегіального органу. Порядок організації роботи Регулятора, зокрема проведення його засідань, визначається регламентом, що затверджується Регулятором, та підлягає оприлюдненню на його офіційному веб-сайті. Засідання Регулятора проводяться у формі відкритих слухань. На відкритих слуханнях розглядаються всі питання, розгляд яких належить до повноважень Регулятора, крім питань, що містять таємну інформацію. У разі розгляду Регулятором питання, що містить таємну інформацію, порядок доступу до якої регулюється законом, Регулятор приймає рішення про розгляд такого питання в режимі закритого слухання.

Частинами другою-четвертою статті 22 Закону № 1540-VIII встановлено, що за порушення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг до суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у відповідній сфері, Регулятор може застосовувати санкції у вигляді:

1) застереження та/або попередження про необхідність усунення порушень; 2) накладення штрафу; 3) зупинення дії ліцензії; 4) анулювання ліцензії.

У разі виявлення порушень законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор розглядає питання відповідальності суб`єкта господарювання, його посадових осіб на своєму засіданні та приймає рішення про застосування до суб`єкта господарювання санкцій та/або застосування адміністративного стягнення до посадової особи такого суб`єкта господарювання. При застосуванні санкцій Регулятор має дотримуватися принципів пропорційності порушення і покарання та ефективності санкцій, які мають стримуючий вплив.

Регулятор застосовує штрафні санкції до суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, у розмірах, встановлених цим Законом, законами України «Про ринок електричної енергії», «Про природні монополії», «Про питну воду та питне водопостачання», «Про ринок природного газу», «Про теплопостачання».

Відповідно до положень статті 19 Закону № 1540-VIII Регулятор здійснює державний контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов шляхом проведення планових та позапланових виїзних, а також невиїзних перевірок відповідно до затверджених ним порядків контролю. Перевірка проводиться на підставі рішення Регулятора. Для проведення перевірки створюється комісія з перевірки, що складається не менш як із трьох представників центрального апарату та/або територіальних органів Регулятора. Під час здійснення державного контролю Регулятор має право: 1) вимагати від суб`єкта господарювання усунення виявлених порушень вимог цього Закону та законів, що регулюють діяльність у сфері енергетики та комунальних послуг, і ліцензійних умов; 2) фіксувати процес здійснення планового або позапланового заходу чи кожну окрему дію засобами аудіо- та відеотехніки, не перешкоджаючи здійсненню такого заходу; 3) вимагати припинення дій, що перешкоджають здійсненню державного контролю; 4) призначати експертизу, одержувати пояснення, довідки, копії документів, відомості з питань, що виникають під час державного контролю; 5) приймати обов`язкові до виконання суб`єктом господарювання, що провадить діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, рішення про усунення виявлених порушень; 6) накладати штрафні санкції та вживати заходів, передбачених законом.

За результатами перевірки складається акт у двох примірниках, який підписується членами комісії з перевірки. Один примірник акта про результати перевірки передається суб`єкту господарювання, діяльність якого перевірялася, або уповноваженій ним особі. Суб`єкт господарювання, діяльність якого перевірялася, має право надати письмові пояснення та обґрунтування щодо проведеної перевірки та/або виявлених порушень у строк до п`яти робочих днів з дня отримання акта про результати перевірки. У разі виявлення порушень акт про результати перевірки вноситься на засідання Регулятора, за результатами якого Регулятор приймає рішення про застосування до суб`єкта господарювання, що провадить діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, санкції, передбаченої цим Законом. Акт про результати перевірки разом із поясненнями та обґрунтуванням суб`єкта господарювання, діяльність якого перевірялася, підлягає оприлюдненню на офіційному веб-сайті Регулятора до розгляду акта на засіданні Регулятора.

Абзацом п`ятим частини п`ятої статті 19 Закону № 1540-VIII встановлено, що у разі виявлення порушень акт про результати перевірки вноситься на засідання Регулятора, за результатами якого Регулятор приймає рішення про застосування до суб`єкта господарювання, що провадить діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, санкції, передбаченої цим Законом.

Частина шоста статті 19 Закону № 1540-VIII передбачає, що планові перевірки суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, проводяться не частіше одного разу на рік відповідно до річних планів, які затверджуються Регулятором до 1 грудня року, що передує плановому, та оприлюднюються на його офіційному веб-сайті. План здійснення заходів державного контролю на відповідний плановий період оприлюднюється на офіційному веб-сайті Регулятора не пізніш як за п`ять днів до початку відповідного планового періоду.

Планова виїзна перевірка проводиться за умови письмового повідомлення суб`єкта господарювання про проведення планового заходу не пізніш як за 10 днів до дня його початку.

Строк проведення планової виїзної перевірки не може перевищувати 15 робочих днів, а щодо суб`єктів малого підприємництва - п`яти робочих днів.

У разі великих обсягів перевірки за рішенням Регулятора строк проведення планової виїзної перевірки може бути збільшений до 20 робочих днів, а для суб`єктів малого підприємництва - до семи робочих днів з внесенням відповідних змін до посвідчення на проведення перевірки.

Зі змісту Плану здійснення заходів державного контролю суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, на 2017 рік, затвердженого постановою НКРЕКП від 01.12.2016 № 2125, а також постанови НКРЕКП від 16.03.2017 № 290 «Про проведення планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, у ІІ кварталі 2017 року», Актів перевірки № 97, № 98 та № 99, вбачається, що відповідач здійснював планові виїзні перевірки позивача з 06.06.2017 по 26.06.2017.

Положення статті 19 Закону № 1540-VIII встановлюють обмеження загального строку проведення перевірки тривалістю у п`ятнадцять днів. Водночас продовження строку перевірки до двадцяти днів допускається виключно за наявності відповідного рішення Регулятора, прийнятого з урахуванням великих обсягів перевірки, що має бути належним чином обґрунтоване.

Таким чином, відповідачем проведено планову виїзну перевірку позивача з 06.06.2017 по 26.06.2017, тобто у строк, що перевищує встановлений частиною другою статті 19 Закону України № 1540-VIII п`ятнадцятиденний термін. При цьому відсутність належного обґрунтування великих обсягів перевірки та відповідного рішення Регулятора про продовження строку її проведення свідчить про порушення вимог зазначеної норми закону та недотримання встановленої процедури здійснення державного контролю.

Крім того, позивач зазначає, що Постанова № 251 та Постанова № 252 були прийняті НКРЕКП 27 лютого 2018 року, тобто більше ніж 8 місяців після проведення перевірки та оформлення Актів перевірки № 97, № 98 та № 99 від 26 червня 2017 року.

Позивач зазначив, що вищевказані дії відповідача є порушенням положень Закону України № 1540-VIII, а також Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Відповідач не погоджується із зазначеним доводом і посилається на пункт 17 частини четвертої Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1540-VIII, згідно з якими були внесені зміни до статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», зокрема визначено, що дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, ліцензійних умов та законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг (крім здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері комунальних послуг.

Також відповідач вказує, що згідно з нормами Закону № 1540-VIII процедура перед призначенням до розгляду акту на засідання НКРЕКП є значно тривалішою, ніж терміни встановлені Порядком контролю за додержанням ліцензіатами умов та правил здійснення діяльності, пов`язаної з виробництвом, передачею та постачанням електричної енергії, комбінованим виробництвом теплової та електричної енергії, виробництвом теплової енергії на теплоелектроцентралях та установках використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, затвердженим постановою НКРЕ від 19.05.2011 № 882 (надалі Порядок № 882) (тут і далі - у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), а тому, враховуючи вимоги вищої юридичної сили норм Законів України, мають бути застосовані саме вимоги Закону № 1540-VIII.

За усталеною практикою Верховного Суду, порушення процедури прийняття рішення суб`єкта владних повноважень може бути підставою для скасування такого рішення лише якщо таке порушення вплинуло або могло вплинути на правильність оскаржуваного рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи з міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Правові висновки аналогічного змісту були відображені у постановах Верховного Суду від 23.04.2020 у справа № 813/1790/18, від 22.05.2020 у справі № 825/2328/16, від 13.10.2020 у справі № 815/2503/16, від 17.02.2021 у справі № 804/1190/18.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо дотримання відповідачем вимог закону під час прийняття п. 1 Постанови № 251 суд зазначає наступне.

Підпункт 1 пункту 1 Постанови № 251 передбачає накладення на позивача штрафу у розмірі 34 000 гривень за порушення пункту 3.1 Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії щодо обов`язку ліцензіата провадити ліцензовану діяльність відповідно до законодавства у сфері теплопостачання, у тому числі згідно з цими Ліцензійними умовами, іншими нормативно-правовими актами та нормативно-технічними документами, зокрема Порядком формування інвестиційних програм ліцензіатів з виробництва електричної та теплової енергії на теплоелектроцентралях та когенераційних установках, затвердженим постановою НКРЕКП від 15 жовтня 2015 року № 2585, а саме пунктом 4.1 щодо обов`язку ліцензіата виконувати схвалену НКРЕКП, зокрема постановою від 22 грудня 2015 року № 3037 (зі змінами) «Про встановлення тарифів на відпуск електричної енергії та виробництво теплової енергії ПАТ «Черкаське хімволокно» (Черкаська ТЕЦ)», інвестиційну програму в частині виробництва теплової енергії в повному обсязі відповідно до запланованих етапів, обсягів робіт у кількісному вираженні та обсягів фінансування у вартісному вираженні з урахуванням фактичного наповнення джерел фінансування, та пунктом 4.4 у частині зміни вартості виконання заходів, передбачених схваленою інвестиційною програмою, а саме у частині збільшення вартості виконаних заходів, передбачених схваленою інвестиційною програмою, понад п`ять відсотків.

Підпункт 2 пункту 1 Постанови № 251 передбачає накладення на позивача штрафу у розмірі 1 700 000 гривень за порушення підпункту 3.6.1 пункту 3.6 Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії щодо обов`язку ліцензіата діяти згідно з законодавством України та іншими нормативними документами, зокрема Порядком формування інвестиційних програм ліцензіатів з виробництва електричної та теплової енергії на теплоелектроцентралях та когенераційних установках, затвердженим постановою НКРЕКП від 15 жовтня 2015 року № 2585, а саме пунктом 4.1 щодо обов`язку ліцензіата виконувати схвалену НКРЕКП, зокрема постановою від 22 грудня 2015 року № 3037 «Про встановлення тарифів на відпуск електричної енергії та виробництво теплової енергії ПАТ «Черкаське хімволокно» (Черкаська ТЕЦ)» (зі змінами), інвестиційну програму в частині виробництва електричної енергії в повному обсязі відповідно до запланованих етапів, обсягів робіт у кількісному вираженні та обсягів фінансування у вартісному вираженні з урахуванням фактичного наповнення джерел фінансування, пунктом 4.4 у частині зміни вартості виконання заходів, передбачених схваленою інвестиційною програмою, а саме у частині збільшення вартості виконаних заходів, передбачених схваленою інвестиційною програмою, понад п`ять відсотків.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 4 Закону № 1540-VIII одним з основних принципів діяльності Регулятора є прогнозованість та своєчасність прийняття рішень. Згідно з пунктом 10 частини другої статті 2 КАС України суди перевіряють, чи прийнято рішення суб`єкта владних повноважень своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Чинний на момент виникнення спірних правовідносин Закон № 1540-VIII не передбачав строку прийняття рішення за результатами розгляду акта перевірки НКРЕКП.

Частиною сьомою статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» у разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Суд відхиляє посилання відповідача на пункт 17 частини четвертої Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1540-VIII щодо непоширення дії Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на правовідносини, що виникають під час здійснення Регулятором заходів державного нагляду (контролю) у спірному періоді, оскільки зазначена стаття була доповнена відповідними положеннями у зв`язку із прийняттям 19.12.2019 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення конституційних принципів у сферах енергетики та комунальних послуг», тобто після виникнення спірних правовідносин. З огляду на це, зазначені норми закону не підлягають застосуванню для оцінки правомірності дій відповідача у спірному періоді.

Разом з цим, згідно з частиною п`ятою статті 14 Закону № 1540-VIII рішення Регулятора оформлюються постановами, крім рішень щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю, які оформлюються розпорядженнями.

Таким чином, оскаржувані постанови не є розпорядчими документами щодо усунення виявлених порушень та до них не застосовується п`ятиденний строк, встановлений частиною сьомою статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Разом з цим, частиною шостою статті 77 Закону України Закону України від 13 квітня 2017 року № 2019-VIII «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон № 2019-VIII) (тут і далі в редакції, чинній на дату прийняття оскаржуваних рішень) рішення Регулятора про застосування санкцій за правопорушення, передбачені цією статтею, може бути прийнято протягом п`яти днів з дня виявлення правопорушення Регулятором.

Крім того, відповідно до пункту 7.17 Порядку № 882 на підставі акта перевірки, який складено за результатами здійснення перевірки, під час якої виявлено порушення вимог законодавства в галузі електроенергетики або сфері теплопостачання та ліцензійних умов, протягом п`яти робочих днів з дня завершення перевірки НКРЕ приймає письмове рішення про усунення порушень, виявлених під час здійснення перевірки, та/або про накладення санкцій, крім анулювання ліцензії.

Верховий Суд у постанові від 17.11.2022 у справі № 826/17642/18 акцентував, що повноваження та обов`язки Регулятора не обмежуються виключно Законом № 1540-VIII, а й конкретизовані у спеціальних підзаконних актах.

Порядок № 882 є спеціальним підзаконним актом і встановлює вимоги до здійснення планових та позапланових перевірок, оформлення їх результатів та прийняття рішень.

У постановах від 25.01.2019 у справі № 826/382/18, від 13.03.2019 у справі № 826/11708/17 та від 08.07.20210 у справі № 160/674/19, від 18.05.2022 у справі № 826/12131/17, від 20.05.2022 у справі № 340/370/21 та від 21.03.2023 у справі № 640/17821/21 Верховний Суд наголосив, що правова процедура встановлює межі вчинення повноважень органами публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження до суду таких дій особою, чиї інтереси вони зачіпають. Встановлена правова процедура є важливою гарантією недопущення зловживань з боку суб`єктів владних повноважень під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати, в першу чергу, справедливе ставлення до особи, а також дотримання загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань.

З урахуванням викладеного, суд погоджується з доводами позивача, що у відповідача були відсутні правові підстави для ухвалення Постанови № 251 в частині застосування санкцій понад встановленими законодавством строк.

Таким чином, відповідачем порушено вимоги частини шостої статті 77 Закону № 2019-VIII, пункту 7.17 Порядку № 882, частини першої статті 4 Закону № 1540-VIII та частини другої статті 2 КАС України в частині своєчасності прийняття рішень суб`єктом владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що під час здійснення планової перевірки НКРЕКП встановлювались факти наявності чи відсутності порушень в діях Позивача, які були вчинені в період з 01.06.2016 року по 31.12.2016 року.

У мотивувальній частині Постанови № 251 йдеться про те, що при її ухваленні НКРЕКП керувалась, зокрема, положеннями статті 77 Закону України «Про ринок електричної енергії».

Статтею 77 Закону України від 13 квітня 2017 року № 2019-VIII «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон № 2019-VIII) передбачено право Регулятора у разі скоєння правопорушення на ринку електричної енергії приймати у межах своїх повноважень рішення про накладення штрафів на учасників ринку (крім споживачів), зокрема у розмірі від 5 тисяч до 100 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - на суб`єктів господарювання, що провадять господарську діяльність на ринку електричної енергії, що підлягає ліцензуванню, за порушення ліцензійних умов провадження відповідного виду господарської діяльності на ринку електричної енергії, що підлягає ліцензуванню (підпункт б пункту 4 частини 4 статті 77 Закону № 2019-VIII ). Отже, сума штрафу згідно зі статтею 77 Закону № 2019-VIII передбачена у розмірі від 85 000 тис. грн до 1 700 000 млн. грн.

Разом з тим, Закон № 2019-VIII набрав чинності 11.06.2017, тобто після завершення періоду, за який відповідачем здійснювалася перевірка.

У пунктах 39-40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 9901/315/20 Суд зазначив:

«39. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності й припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

40. Отже, за загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти мають пряму дію в часі, тобто регулюють відносини, що виникли після набрання чинності цими актами, а також відносини, які виникли до набрання чинності нормативно-правовими актами і продовжують існувати на час набрання ними чинності. У другому випадку такі акти поширюються на ці відносини з моменту набрання чинності, а не з моменту виникнення відповідних відносин. В окремих випадках законодавець вказівкою в перехідних положеннях «нового» нормативно-правового акта може зберегти праворегуляторний вплив визнаного нечинним нормативно-правового акта на певні суспільні відносини, які продовжують тривати після набрання чинності «новим» (переживаюча дія).

41. Здатність закону регулювати відносини з моменту їхнього виникнення у минулому, є зворотною дією нормативно-правового акта в часі, яка для цілей стабільності суспільних відносин застосовується лише в разі скасування чи пом`якшення юридичної відповідальності».

Закон № 2019-VIII поширюється на правовідносини, які виникли після набрання ним чинності, й не містить норм, які б вказували на зворотну дію в часі.

Поряд з цим, абзацом третім частини третьої статті 27 Закону України «Про електроенергетику», який був чинним у період, що перевірявся, передбачено відповідальність суб`єктів господарювання за правопорушення в електроенергетиці, а саме за ухилення від виконання або несвоєчасне виконання рішень чи приписів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в галузі електроенергетики та/або порушення умов ліцензій, у вигляді штрафу у розмірі від п`ятисот до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто від 8 500 до 850 000 гривень

Суд погоджується з доводами позивача стосовно протиправності застосування норм Закону № 2019-VIII при визначенні розміру санкції за вчинені правопорушення у контексті правовідносин, які мали місце до набрання ним чинності, а саме - в 2016 році.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд при вирішенні даної справи у постанові від 14.03.2019, зазначивши таке: «…колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у частині визнання протиправним та скасування пунктів 1 (щодо застосування штрафних санкцій) постанов НКРЕКП № 251 та 252 від 27 лютого 2018 року, оскільки при їх прийнятті відповідачем порушено вимоги дії закону у часі та застосовано штрафні санкції відповідно до Закону, який підвищив відповідальність позивача за порушення, вчинене до прийняття вказаного Закону».

За змістом пунктів 3 та 8 частини другої статті 2 КАС України рішення суб`єкта владних повноважень має бути прийняте обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону № 1540-VIII при застосуванні санкцій Регулятор має дотримуватися принципів пропорційності порушення і покарання та ефективності санкцій, які мають стримуючий вплив.

В Обґрунтуванні до Постанови № 251 вказано, що постановою НКРЕКП від 22.12.2015 № 3037 схвалено Інвестиційну програму ліцензіата з виробництва електричної та теплової енергії ПАТ «Черкаське хімволокно» (Черкаська ТЕЦ) на 2016 рік.

Всього було заплановано коштів для реалізації заходів Інвестиційної програми на 2016 рік 160 215,42 тис. грн (без ПДВ), з них:

- враховано у тарифі на відпуск електроенергії 41 094,9 тис. грн;

- враховано у тарифі на виробництво теплової енергії 19 670,3 тис. грн;

- невикористані кошти 2014 року 81 148,0 тис. грн;

- невикористані кошти 2015 року 18 302, 2 тис.грн.

Фактично нараховано коштів для реалізації заходів Інвестиційної програми на 2016 рік 140 502,1 тис. грн (без ПДВ), з них:

- по діяльності з відпуску електричної енергії 51 104,7 тис. грн (амортизація 26 614,7 тис.грн, інше використання прибутку 24 490 тис.грн);

- по діяльності з виробництва теплової енергії 89 397,4 тис.грн (амортизація 10 572,3 тис.грн, інше використання прибутку 78 825,1 тис.грн).

Фактично профінансовано Інвестиційної програми на 2016 рік - на 31 683,76 тис.грн, або на 19,78 %, з них:

- за рахунок амортизаційних відрахувань на 30 366,85 тис.грн (відпуск електроенергії 20 805,52 тис. грн, виробництво теплової енергії 9 561,33 тис.грн);

- за рахунок прибутку на 1 316,91 тис.грн (відпуск електроенергії 890,63 тис. грн, виробництво теплової енергії 426,28 тис.грн).

Фактично освоєно заходи Інвестиційної програми на 2016 рік на суму 33 532,1 тис. грн (без ПДВ), або на 20,93 % від плану.

Крім цього, перевіркою встановлено перевищення вартості по 2 заходам Інвестиційної програми на 2016 рік на суму більше ніж 5 %, а саме 4 364,886 тис.грн: по п.1.1.2 перевищення 5% склало 249,50 тис. грн та по п.1.2.6 4 115,416 тис.грн.

Фактично залишилось не профінансовано заходів Інвестиційної програми на 2016 рік:

- за рахунок коштів, передбачених у тарифі на виробництво теплової енергії - на суму 6 825,12 тис. грн;

- за рахунок коштів, передбачених у тарифі на відпуск електричної енергії на суму 18 524,54 тис.грн.

У пункті 3.1 Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії визначено, що ліцензіат повинен провадити ліцензовану діяльність відповідно до законодавства у сфері теплопостачання, у тому числі згідно з цими Ліцензійними умовами, іншими нормативно-правовими актами та нормативно-технічними документами.

Підпункт 3.6.1 пункту 3.6 Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії передбачав, що ліцензіат повинен діяти згідно з законодавством України та нормативно-технічними документами.

Пункти 4.1-4.8 розділу IV Порядку формування інвестиційних програм ліцензіатів з виробництва електричної та теплової енергії на теплоелектроцентралях та когенераційних установках, затвердженого постановою НКРЕКП від 15.10.2015 № 2585 (далі - Порядок № 2585) (тут і далі - в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), встановлюють порядок виконання інвестиційної програми.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 2585 ліцензіат зобов`язаний виконувати схвалену НКРЕКП інвестиційну програму в повному обсязі відповідно до запланованих етапів, обсягів робіт у кількісному вираженні та обсягів фінансування у вартісному вираженні з урахуванням фактичного наповнення джерел фінансування.

Виконаними вважаються об`єкти, які введені в експлуатацію відповідно до вимог чинного законодавства, прийняті на баланс та щодо яких здійснено повне фінансування.

Роботи, які мають перехідний характер, вважаються виконаними, якщо по них складено акти виконаних робіт та/або акти прийому-передачі згідно з умовами відповідного договору та здійснено оплату відповідно до цих актів або здійснені авансові платежі, якщо це передбачено схваленою інвестиційною програмою.

При неповному виконанні ліцензіатом інвестиційної програми за звітний період надалі першочергово здійснюється фінансування заходів з будівництва, реконструкції і технічного переоснащення обладнання.

При зміні (збільшенні або зменшенні) вартості виконання заходів, передбачених схваленою інвестиційною програмою, до п`яти відсотків ліцензіат може самостійно зробити перерозподіл фінансування між цими заходами в межах одного розділу за умови незмінності фізичних обсягів цих заходів.

У випадку фактичного збільшення надходження коштів відповідно до визначених джерел фінансування ліцензіат ініціює процедуру внесення відповідних змін до інвестиційної програми згідно з цим Порядком у частині збільшення джерел фінансування та доповнення запланованих заходів.

Профінансованими вважаються заходи інвестиційної програми, щодо яких здійснено фактичну оплату грошовими коштами.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження обставин, що об`єктивно унеможливили виконання позивачем інвестиційної програми в затверджених обсягах за відповідними напрямкам.

Щодо порушення позивачем пункту 4.4 Порядку № 2585, відповідно до якого при зміні (збільшенні або зменшенні) вартості виконання заходів, передбачених схваленою інвестиційною програмою, до п`яти відсотків ліцензіат може самостійно зробити перерозподіл фінансування між цими заходами в межах одного розділу за умови незмінності фізичних обсягів цих заходів, суд виходить з наступного.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2023 у справі № 440/3462/22 зазначено, що у контексті законодавства, слово «може» вказує на те, що дія або повноваження не є обов`язковими або автоматичними. Це надає деяку гнучкість або владу в прийнятті рішень (дискрецію). Коли закон говорить, що щось «може» бути зроблено, це означає, що це може бути вчинено за відповідних умов або за бажанням відповідної сторони, але це не є обов`язковим.

За таких обставин, відсутні підстави для встановлення НКРЕКП порушення позивачем пункту 4.4 Порядку № 2585.

В Постанові № 251 зазначено, що при її ухваленні НКРЕКП керувалась положеннями статей 19 та 22 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», статті 77 Закону України «Про ринок електричної енергії» та статті 31 Закону України «Про теплопостачання» та застосувала до позивача санкції:

1) у розмірі 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень за порушення Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії щодо обов`язку ліцензіата провадити ліцензовану діяльність відповідно до законодавства у сфері теплопостачання; та

2) у розмірі 1 700 000 (один мільйон сімсот тисяч) гривень за порушення Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії щодо обов`язку ліцензіата діяти згідно з законодавством України та іншими нормативними документами.

Статтею 31 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що уповноважені органи застосовують до суб`єктів господарювання штрафні санкції за порушення ліцензійних умов або діяльність з простроченою ліцензією - до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, сума штрафу за порушення ліцензійних умов суб`єктами господарювання згідно зі статтею 31 Закону України «Про теплопостачання» не може перевищувати 34 000 гривень.

В свою чергу, сума штрафу згідно зі статтею 77 Закону Закон № 2019-VIII передбачена у розмірі від 85 000 до 1 700 000 гривень.

Отже, Регулятором застосовано до позивача штрафні санкції в максимальному розмірі.

Обов`язковість дотримання Регулятором принципів обґрунтованості та пропорційності зумовлює його обов`язок, при визначенні розміру санкції, обґрунтовувати в своєму рішенні ступінь тяжкості вчиненого правопорушення та його небезпечність.

Орган контролю під час прийняття рішення про накладення штрафу зобов`язаний обґрунтовано вказати про причини застосування обраного розміру штрафної санкції, а також вказати на підстави неможливості застосування штрафної санкції у меншому розмірі.

Обґрунтування розміру штрафної санкції, а також неможливості застосування штрафної санкції у меншому розмірі, повинно наводитися у постанові суб`єкта владних повноважень. Зазначення порушень в акті перевірки чи в проектах документів не може вважатися належним обґрунтуванням розміру санкції, оскільки конкретна санкція визначається не під час перевірки, а на засіданні НКРЕКП під час вирішення питання про відповідальність суб`єкта господарювання та прийняття відповідного рішення.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 23.08.2023 у справі № 420/1369/22, від 26.09.2023 у справі № 640/36179/21, від 13.03.2024 у справі № 420/1367/22, від 23.08.2023 у справі № 420/1369/22, від 24.04.2024 у справі № 440/12985/21; від 29.03.2024 у справі № 640/30290/21; від 26.07.2023 у справі № 200/3265/21-а.

У пункті 1 Постанови № 251 НКРЕКП не навів обґрунтувань щодо ступеня тяжкості вчиненого правопорушення та його небезпечності, причин застосування обраного розміру штрафної санкції, а також підстав неможливості застосування штрафної санкції у меншому розмірі, тобто не виконав вимог частини 3 статті 22 Закону № 1540-VIII та не обґрунтував застосування санкції саме у максимальному розмірі.

Враховуючи зазначене, відповідачем порушено вимоги частини 3 статті 22 Закону № 1540-VIII та частини другої статті 2 КАС України в частині обґрунтованості та пропорційності рішень суб`єктом владних повноважень.

Крім того, положення пункту 1 Постанови № 251 зводяться до накладення двох штрафних санкцій у сумі 34 000 тис. грн та 1 700 000 млн. грн за одне і те ж порушення невиконання Інвестиційної програми на 2016 рік.

У цьому контексті суд звертає увагу, що ані Ліцензійні умови з виробництва теплової енергії, ані Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії не містять положень, які встановлюють обов`язок ліцензіата виконувати інвестиційну програму у частині теплової або електричної енергії окремо, якщо така програма затверджена як єдиний документ на відповідний період.

Таким чином, притягнення позивача до відповідальності двічі окремо за невиконання інвестиційної програми в частині виробництва електричної енергії та окремо в частині виробництва теплової енергії за умови, що йдеться про одну й ту саму інвестиційну програму, фактично становить повторне притягнення до відповідальності за одне правопорушення.

За своєю правовою природою санкції є видом юридичної відповідальності, можливість застосування яких має бути чітко регламентована нормами законодавства. Будь-яке правопорушення має бути чітко визначено в законі.

Конституційний Суд України, розвиваючи практику застосування статті 8 Основного Закону, указав, що верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю над використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій держави. «Верховенство права як нормативний ідеал, до якого має прагнути кожна система права, і як універсальний та інтегральний принцип права необхідно розглядати, зокрема, в контексті таких основоположних його складових: принцип законності, [...] принцип юридичної визначеності, принцип справедливого суду. Верховенство права означає, що органи державної влади обмежені у своїх діях заздалегідь регламентованими та оголошеними правилами, які дають можливість передбачити заходи, що будуть застосовані в конкретних правовідносинах, і, відповідно, суб`єкт правозастосування може передбачати й планувати свої дії та розраховувати на очікуваний результат» (абзаци третій, четвертий, шостий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 червня 2019 року № 6-р/2019).

Принцип юридичної визначеності є істотно важливим для питання довіри до державної влади.

За правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).

Конституційний Суд України виходить із того, що принцип правової визначеності не виключає визнання за органом державної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів (абзац третій підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 1-2/2016).

Суд зазначає, що в Україні діє принцип «non bis in idem», закріплений у статті 61 Конституції України, згідно якого ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Дублювання однієї інвестиційної програми на окремі складові - за видами діяльності (виробництво електричної та теплової енергії) - за відсутності відповідного нормативного розмежування, а також накладення за кожну з цих частин окремого штрафу, є прикладом подвійного притягнення до відповідальності за одне і те саме діяння, що суперечить статті 61 Конституції України та загальновизнаним принципам права, зокрема принципу правової визначеності.

Щодо дотримання відповідачем вимог закону під час прийняття п. 2 Постанови № 251 суд зазначає наступне.

Направляючи цю справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд у постанові від 14.03.2019 зазначив: «…колегія суддів доходить до висновку про те, що судами попередніх інстанцій неправильно встановлено правову природу та характер оскаржуваних постанов у відповідних частинах, а саме: у частині пунктів 2 та 3 постанови № 251 та пункту 2 постанови № 252. Дійшовши до помилкового висновку, що визначені у цих пунктах спірних рішень розпорядження НКРЕКП є санкціями, суди не перевірили їх правомірність, виходячи з дійсної правової природи цих заходів державного регулювання, не врахували під час оцінювання правомірності їх застосування нормативних положень Процедури встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання, затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 31 березня 2016 року № 528, а також Процедури та Порядку розроблення, погодження та затвердження інвестиційних програм суб`єктів господарювання у сфері теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 14 грудня 2012 року № 630, тобто не встановили всі обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення»

Пункт 2 Постанови № 251 містить вказівку при найближчому перегляді тарифів ПАТ «ЧЕРКАСЬКЕ ХІМВОЛОКНО» на відпуск електричної енергії та виробництво теплової енергії:

1) розглянути питання щодо коригування у сторону зменшення структури тарифів на відпуск електричної енергії на суму непрофінансованих та неосвоєних коштів, передбачених схваленою Інвестиційною програмою на 2016 рік, за джерелом фінансування «Невикористані кошти 2014 року» у розмірі 81 148,00 тис. грн (без ПДВ);

2) розглянути питання щодо коригування у сторону зменшення структури тарифів на відпуск електричної енергії на суму непрофінансованих та неосвоєних коштів, передбачених Інвестиційною програмою на 2016 рік, за джерелом фінансування «Невикористані кошти 2015 року» в сумі 18 302,18 тис. грн (без ПДВ);

3) розглянути питання щодо коригування у сторону зменшення структури тарифів на відпуск електричної енергії на суму невикористаних коштів Інвестиційної програми 2016 року у розмірі 18 524,54 тис. грн (без ПДВ);

4) розглянути питання щодо коригування у сторону зменшення структури тарифів на виробництво теплової енергії на суму невикористаних коштів схваленої Інвестиційної програми 2016 року у розмірі 6 825,12 тис. грн (без ПДВ);

5) розглянути питання щодо коригування у сторону зменшення структури тарифів на відпуск електричної енергії та виробництво теплової енергії на суму фінансування по заходу «Заміна силового трансформатора ст. № 3 (тип ТДЦНГУ-80000/110/6) з розробкою проекту» розділу 1.1 «Реконструкція, модернізація та будівництво електротехнічного обладнання» схваленої Інвестиційної програми на 2016 рік у розмірі 681,93 тис. грн (без ПДВ);

6) розглянути питання щодо коригування у сторону зменшення структури тарифів на відпуск електричної енергії та виробництво теплової енергії на суму перевищення вартості виконання заходів Інвестиційної програми 2016 року понад 5 % у розмірі 4 364,87 тис. грн (без ПДВ).

Вказівка відповідача при найближчому перегляді тарифів розглянути питання щодо коригування структури тарифу адресована НКРЕКП (її структурним підрозділам) та є лише підставою для розгляду НКРЕКП зазначеного питання у майбутньому, має організаційно-розпорядчий характер і не породжує безпосередніх правових наслідків для позивача.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04.02.2019 у справі № 826/14482/17; від 21.03.2023 у справі № 640/17821/21 тощо.

Отже, вимога позивача про визнання пункту 2 Постанови № 251 протиправним і його скасування є передчасною та не підлягає задоволенню.

Щодо дотримання відповідачем вимог закону під час прийняття п. 3 Постанови № 251 суд зазначає наступне.

Пунктом 3 Постанови № 251 відповідач зобов`язав позивача:

1) внести зміни до Інвестиційної програми з виробництва електричної та теплової енергії на 2018 рік, урахувавши економію коштів, що склалась по статті витрат «Паливо» та за рахунок зміни обсягів виробництва теплової енергії у сумі 66 938 тис. грн (без ПДВ), економію коштів, отриману за результатами діяльності з виробництва електричної енергії у 2016 році, а саме в результаті недофінансування витрат порівняно із розрахунковими витратами у тарифі на відпуск електричної енергії, з урахуванням сум перевищення фактичних витрат від розрахункових показників, у сумі 36 589,60 тис. грн (без ПДВ), економію коштів, отриману за результатами діяльності з виробництва теплової енергії у 2016 році, а саме в результаті недофінансування витрат порівняно із розрахунковими витратами у тарифі на виробництво теплової енергії з урахуванням сум перевищення фактичних витрат від розрахункових показників у сумі 18 480,90 тис. грн (без ПДВ), економію коштів у сумі 1 292,66 тис. грн (без ПДВ), що склалась при виконанні (фінансуванні та освоєнні) заходів схваленої Інвестиційної програми на 2016 рік, та додатковий дохід за рахунок збільшення обсягів виробництва електричної енергії у 2016 році в сумі 25 897,16 тис. грн (без ПДВ) без додаткових джерел фінансування, передбачивши їх виконання до 31 грудня 2018 року, про що після закінчення зазначеного терміну виконання протягом 20 робочих днів письмово повідомити (з наданням належним чином завірених та структурованих копій підтвердних документів, у тому числі актів виконаних робіт та актів вводу в експлуатацію, окремо по кожному заходу) НКРЕКП та Сектор НКРЕКП у Черкаській області.

У разі невиконання заходів Інвестиційної програми з виробництва електричної та теплової енергії на 2018 рік на зазначені суми у визначені терміни та/або ненадання у визначений термін відповідного письмового повідомлення, передбаченого в абзаці першому цього підпункту, при найближчому перегляді тарифів на відпуск електричної енергії та виробництво теплової енергії для ПАТ «ЧЕРКАСЬКЕ ХІМВОЛОКНО» розглянути питання щодо коригування у сторону зменшення структури тарифів на суму зазначених коштів;

2) у строк до 01 серпня 2018 року привести свої дії у відповідність до вимог чинного законодавства України в частині проведення належних розрахунків за отримані енергоносії (природний газ та вугілля), про що після закінчення зазначеного терміну протягом 15 робочих днів письмово повідомити (з наданням належним чином завірених копій підтвердних документів) НКРЕКП та Сектор НКРЕКП у Черкаській області.

Відповідно до підпункту 4 частини другої статті 3 Закону № 1540-VIII Регулятор здійснює державне регулювання шляхом державного контролю та застосування заходів впливу.

У пункті 6 частини четвертої статті 19 Закону № 1540-VIII визначено, що під час здійснення державного контролю Регулятор має право накладати штрафні санкції та вживати заходів, передбачених законом.

За змістом частини другої статті 22 Закону № 1540-VIII заходи, застосовані до позивача п. 3 Постанови № 251, за своєю правовою природою не є санкціями.

Отже, суд відхиляє доводи позивача про порушення відповідачем строків застосування санкцій стосовно заходів, передбачених п. 3 Постанови № 251.

Щодо підпункту 1 пункту 3 Постанови № 251 суд зазначає, що положеннями абзацу другого пункту 4.9 Методики формування, розрахунку та встановлення тарифів на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установках, затвердженої постановою НКРЕКП від 01.08.2017 № 991 (надалі - Методика № 991) (тут і далі - у редакції, чинній на дату прийняття оскаржуваних рішень) передбачено, що за результатами перевірки додержання ліцензіатом ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва електричної та (або) теплової енергії НКРЕКП може прийняти рішення щодо направлення додатково отриманого доходу за рахунок зменшення витрат на паливо та інших витрат (зменшеного на податок на прибуток) за попередній період у співвідношенні: 50 % як джерело для виконання додаткової інвестиційної програми, що має бути розроблена та схвалена відповідно до Порядку формування інвестиційних програм, та 50 % залишається в розпорядженні ліцензіата.

У Обґрунтуванні до Постанови № 251 відповідач вказує на те, що в результаті проведеного аналізу діяльності позивача встановлено отримання позивачем економії ресурсів витрат «Паливо» (газ, вугілля) та за рахунок зміни обсягів виробництва теплової енергії у сумі 66 938 тис. грн (без ПДВ), економію коштів, отриману за результатами діяльності з виробництва електричної енергії у 2016 році, а саме в результаті недофінансування витрат порівняно із розрахунковими витратами у тарифі на відпуск електричної енергії, з урахуванням сум перевищення фактичних витрат від розрахункових показників, у сумі 36 589,60 тис. грн (без ПДВ), економію коштів, отриману за результатами діяльності з виробництва теплової енергії у 2016 році, а саме в результаті недофінансування витрат порівняно із розрахунковими витратами у тарифі на виробництво теплової енергії з урахуванням сум перевищення фактичних витрат від розрахункових показників у сумі 18 480,90 тис. грн (без ПДВ), економію коштів у сумі 1 292,66 тис. грн (без ПДВ), що склалась при виконанні (фінансуванні та освоєнні) заходів схваленої Інвестиційної програми на 2016 рік, та додатковий дохід за рахунок збільшення обсягів виробництва електричної енергії у 2016 році в сумі 25 897,16 тис. грн (без ПДВ).

При цьому, Акти перевірки № 97 та № 98 не містять розрахунку сум коштів, наведених у Обґрунтуванні до Постанови № 251.

Суд наголошує на відмінності між поняттями «економія коштів», «недофінансування витрат» та «додатково отриманий дохід».

Методика № 991 не містить визначень термінів «економія коштів» та «недофінансування витрат», так само як і не встановлює порядок їх розрахунку чи правових наслідків їх наявності.

Натомість, Методика № 991 оперує поняттям «додатково отриманий дохід» та встановлює порядок використання таких коштів.

За умови застосування поняття «додатково отриманий дохід», 50% такого доходу може бути спрямовано на виконання додаткової інвестиційної програми, а решта 50% залишається в розпорядженні ліцензіата.

Разом з цим, Акти перевірки № 97 та № 98 не містять розрахунку додатково отриманого доходу.

Отже, оскаржувана Постанова № 251 в цій частині прийнята без урахування Методики № 991.

Крім цього, Порядок формування інвестиційних програм ліцензіатів з виробництва електричної та теплової енергії на теплоелектроцентралях та когенераційних установках, затверджений постановою НКРЕКП від 15.10.2015 № 2585, визначає процедуру подання, формування, розгляду, схвалення, перегляду та виконання інвестиційних програм ліцензіатів з метою визначення обґрунтованості запланованих ліцензіатом капіталовкладень та/або витрат при формуванні, розрахунку, встановленні тарифів (цін) на відпуск електричної енергії та/або виробництво теплової енергії (далі - тарифи, ціни) на принципах економічної доцільності та цільового використання коштів ліцензіатом (пункт 1.1 Порядку № 2585).

У п. 1.2 Порядку № 2585 зазначено, що його дія поширюється на суб`єктів господарювання, які здійснюють господарську діяльність з виробництва електричної і теплової енергії на теплоелектроцентралях та когенераційних установках і отримали ліцензію на право здійснення такої господарської діяльності.

Порядок № 2585 не передбачає повноважень НКРЕКП зобов`язувати ліцензіатів вносити зміни до інвестиційних програм.

Зазначеним Порядком встановлено, що внесення змін до схваленої інвестиційної програми здійснюється виключно за ініціативою ліцензіата та у порядку, передбаченому цим нормативним актом.

Згідно із пунктом 3.9 Порядку № 2585 при виникненні потреби у здійсненні закупівлі у зв`язку з особливими економічними та іншими обставинами, яких ліцензіат не міг передбачити, у тому числі закупівлі, пов`язаної з ліквідацією наслідків надзвичайних ситуацій, виконанням аварійно-відновлювальних робіт, ліцензіат має право протягом прогнозного періоду, як правило, протягом місяця за підсумками першого, другого або третього кварталу звернутися до НКРЕКП з пропозицією щодо внесення змін до схваленої інвестиційної програми з наданням відповідного обґрунтування.

Зміни до інвестиційної програми розглядаються НКРЕКП відповідно до визначеної цим Порядком процедури розгляду та схвалення інвестиційних програм.

Питання про внесення змін до інвестиційної програми розглядається НКРЕКП на засіданнях, які проводяться у формі відкритих слухань.

У випадку фактичного збільшення надходження коштів відповідно до визначених джерел фінансування ліцензіат ініціює процедуру внесення відповідних змін до інвестиційної програми згідно з цим Порядком у частині збільшення джерел фінансування та доповнення запланованих заходів (пункт 4.5 Порядку № 2585).

У разі недофінансування заходів інвестиційної програми базового періоду з причин, що не залежать від ліцензіата, ліцензіат може продовжити фінансування цих заходів до 20 числа місяця, наступного після закінчення періоду дії цієї інвестиційної програми, за рахунок коштів, отриманих як джерело фінансування інвестиційної програми базового періоду (пункт 4.5 Порядку № 2585).

Стаття 19 Конституції України встановлює, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указана норма Основного Закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

При цьому, вжите законодавцем формулювання «на підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.10.2023 у справі № 9901/43/21.

За таких обставин, на момент прийняття оскаржуваної Постанови № 251 відповідач діяв поза межами наданих йому повноважень, оскільки не мав права зобов`язувати ліцензіатів, зокрема позивача, вносити зміни до інвестиційної програми та врахувати кошти як додаткове джерело фінансування інвестиційної програми.

Отже, рішення відповідача у цій частині ухвалене з порушенням Методики № 991 та поза межами наданих йому повноважень, а відтак не відповідає частині другій статті 2 КАС України, є протиправним та підлягає скасуванню.

Підпунктом 2 пункту 3 Постанови № 251 відповідач зобов`язав позивача у строк до 01 серпня 2018 року привести свої дії у відповідність до вимог чинного законодавства України в частині проведення належних розрахунків за отримані енергоносії (природний газ та вугілля), про що після закінчення зазначеного терміну протягом 15 робочих днів письмово повідомити (з наданням належним чином завірених копій підтвердних документів) НКРЕКП та Сектор НКРЕКП у Черкаській області.

У Обґрунтуванні до Постанови № 251 зазначено, що згідно з інформацією про закупівлі та стан розрахунків ПАТ «Черкаське хімволокно», загальна заборгованість за отримане вугілля перед усіма постачальниками станом на 01.01.2017 становить 20 110 тис.грн, у т.ч. перед ТОВ Торгова компанія «Луганськантрацит» - 19 518 тис.грн; ТОВ «Промислова компанія «Збагачувач» - 209 тис.грн; ТОВ «Транс-Ленд» - 383 тис.грн., а загальна заборгованість за природний газ станом на 01.01.2017 становила 36 535 тис.грн.

Суд зазначає, що вимога відповідача не кореспондує жодному зі встановлених відповідачем порушень, а у Постанові № 251 та Обґрунтуванні до Постанови № 251 відсутні посилання на норму законодавства України, яка була порушена позивачем.

Крім цього, за своєю суттю підпункт 2 пункту 3 Постанови № 251 є вимогою про усунення виявленого порушення.

Відповідно до пунктів 1 та 5 частини четвертої статті 19 Закону № 1540-VIII Регулятор під час здійснення державного контролю має право вимагати від суб`єкта господарювання усунення виявлених порушень вимог цього Закону та законів, що регулюють діяльність у сфері енергетики та комунальних послуг, і ліцензійних умов; приймати обов`язкові до виконання суб`єктом господарювання, що провадить діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, рішення про усунення виявлених порушень.

Рішення Регулятора оформлюються постановами, крім рішень щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю, які оформлюються розпорядженнями (частина 5 статті 14 Закону № 1540-VIII).

Будь-які процесуальні та/або процедурні порушення, пов`язані із самим оформленням результатів діяльності суб`єктів владних повноважень по фіксації недотримання суб`єктом приватного права вимог законодавства оцінюється судом з урахуванням всіх обставин справи та необхідністю досягненням балансу між інтересами особи, яка звинувачується у правопорушенні, та суспільними (публічними) інтересами. Зазначене, особливо стосується фіксації порушень з боку суб`єктів приватного права у публічній сфері, зокрема, питань охорони земель, захисту довкілля, благоустрою населених пунктів, розпорядження комунальною та державною власністю, запобігання виникнення техногенних катастроф тощо. Не є «правовим пуризмом» врахування суттєвих порушень процедури прийняття рішень суб`єктом владних повноважень, у тому числі недотримання встановленої форми відповідного рішення.

Законодавчо закріплена процедура прийняття рішень суб`єктами публічного права має на меті створення гарантій для суб`єкта приватного права та встановлення меж реалізації повноважень органами публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження до суду таких рішень (дій) особою, чиї інтереси вони зачіпають. Установлена законом процедура є важливою гарантією недопущення зловживань з боку суб`єктів владних повноважень під час прийняття рішень та вчинення дій, яка повинна забезпечувати, передусім, справедливе ставлення до особи, а також дотримання загального принципу юридичної визначеності, складовою якого є принцип легітимних очікувань.

Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року у справі № 826/14749/16, від 25 березня 2020 року у справі № 805/4508/16-а, від 19 травня 2021 року у справі № 210/5129/17, від 20 травня 2022 року у справі № 340/370/21 та від 5 липня 2022 року у справі № 522/3740/20, від 04.10.2022 № 420/1842/21.

Отже, відповідачем порушено вимоги частини другої статті 2 КАС України в частині прийняття рішень суб`єктом владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, зокрема Законом № 1540-VIII.

Щодо дотримання відповідачем вимог закону під час прийняття п. 1 Постанови № 252 суд зазначає наступне.

Пунктом 1 Постанови № 252 на позивача накладено штраф у розмірі 85 000 тис. грн. за порушення:

підпункту 2.1.7 пункту 2.1 Ліцензійних умов з транспортування в частині забезпечення обліку відпуску теплової енергії з теплових мереж ліцензіата з використанням відповідних приладів обліку теплової енергії, встановлених на межі балансової належності (відповідальності) або межі продажу теплової енергії;

пунктів 3.1 Ліцензійних умов з виробництва, Ліцензійних умов з транспортування та Ліцензійних умов з постачання щодо дотримання вимог законодавства, яким регулюється діяльність у сфері природних монополій та сфері теплопостачання, а саме:

статті 191 Закону України «Про теплопостачання» та пунктів 7, 8 Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 червня 2014 року № 217, у частині:

інформування теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами споживачів про відкриті в уповноваженому банку спеціальні рахунки для оплати спожитої теплової енергії та наданих комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води,

перерахування коштів за теплову енергію та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів,

абзацу третього статті 14 Закону України «Про природні монополії» щодо обов`язкового виконання суб`єктами природних монополій рішень національних комісій регулювання природних монополій, а саме постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 01 вересня 2016 року № 1505 «Про схвалення Інвестиційної програми Публічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» на 2016 рік»,

пункту 6 Порядку зарахування коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, використання зазначених коштів і здійснення контролю за їх витрачанням у сфері теплопостачання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2013 року № 750, у частині щоденного перерахування на спеціальний рахунок коштів в обсязі, передбаченому в установлених тарифах для виконання інвестиційних програм,

пункту 4.2 Порядку розроблення, погодження та затвердження інвестиційних програм суб`єктів господарювання у сфері теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 14 грудня 2012 року № 630, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 14 грудня 2012 року № 381, щодо щорічного, не пізніше ніж за два місяці до дати початку планованого періоду, подання до уповноваженого органу заяви щодо схвалення (погодження) інвестиційної програми разом з документами, передбаченими пунктом 3.3 розділу ІІІ цього Порядку;

підпунктів 5.2.2 пунктів 5.2 Ліцензійних умов з виробництва, Ліцензійних умов з транспортування та Ліцензійних умов з постачання в частині дотримання вимог, установлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, щодо провадження господарської діяльності, яка не належить до сфери природних монополій, якщо така діяльність має вплив на ринок, що перебуває у стані природної монополії.

Суд констатує, що оскаржувана постанова в цій частині була прийнята з порушенням вимог пункту 7.17 Порядку №?882, оскільки рішення за результатами перевірки було ухвалено лише через 8 місяців з дня її завершення, що істотно перевищує встановлений п`ятиденний строк.

Таким чином, відповідачем порушено вимоги частини першої статті 4 Закону № 1540-VIII та частини другої статті 2 КАС України в частині своєчасності прийняття рішень суб`єктом владних повноважень.

Крім того, з мотивувальної частини Постанови № 252 вбачається, що рішення НКРЕКП було прийнято відповідно до статей 19 та 22 Закону № 1540-VIII та статті 17 Закону України «Про природні монополії».

Частиною першою статті 17 Закону України «Про природні монополії» (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) визначено, що національні комісії регулювання діяльності суб`єктів природних монополій накладають штрафи на суб`єктів природних монополій за невиконання або несвоєчасне виконання рішень органів, які регулюють діяльність суб`єктів природних монополій, та порушення умов та правил здійснення підприємницької діяльності у сферах природних монополій та на суміжних ринках (ліцензійних умов) - у розмірі до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Отже, максимальна сума штрафу згідно зі статтею 17 Закону України «Про природні монополії» складає 85 000 гривень.

Частина третя статті 22 Закону № 1540-VIII зобов`язує Регулятора дотримуватися принципів недискримінації та пропорційності порушення і покарання та ефективності санкцій, які мають стримуючий вплив, при застосуванні штрафних санкцій, що передбачає обов`язок обґрунтовувати в своєму рішенні ступінь тяжкості вчиненого правопорушення та його небезпечність, обґрунтовано вказати про причини застосування обраного розміру штрафної санкції, а також вказати на підстави неможливості застосування штрафної санкції у меншому розмірі.

Матеріали справи не містять обґрунтування стосовно необхідності застосування штрафної санкції у максимальному розмірі та неможливості застосування штрафної санкції у меншому розмірі.

Враховуючи зазначене, відповідачем порушено вимоги частини третьої статті 22 Закону № 1540-VIII та частини другої статті 2 КАС України в частині обґрунтованості та пропорційності рішень суб`єкта владних повноважень.

Крім того, предметом перевірки було дотримання позивачем Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 10 серпня 2012 року № 276, Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 10 серпня 2012 року № 277, та Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 10 серпня 2012 року № 278.

Суд зауважує, що статтею 31 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що уповноважені органи застосовують до суб`єктів господарювання штрафні санкції за порушення ліцензійних умов або діяльність з простроченою ліцензією - до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто до 34 000 грн.

Частина п`ята статті 13 Закону України «Про теплопостачання» є спеціальною нормою, що встановлює відповідальність за порушення, пов`язані із порушенням ліцензійних умов у сфері теплопостачання.

При наявності розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм, необхідно керуватися принципом Lex specialis (лат. - спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом Lex specialis derogat generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію (для цієї справи) загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною.

У разі якщо норми нормативних актів рівної юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною.

Саме такий підхід застосував Верховний Суд у постанові від 29 січня 2019 року у справі №807/257/14.

Крім того, про перевагу норм lex specialis над іншими загальними нормами зазначає у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини (пункт 69 рішення у справі «Ніколова проти Болгарії» № 7888/03 тощо).

Таким чином, накладення на позивача штрафу у розмірі 85 000 грн на підставі статті 17 Закону України «Про природні монополії» та статей 19, 22 Закону № 1540-VIII суперечить зазначеним вище принципам.

У спірних правовідносинах підлягала застосуванню спеціальна норма - стаття 31 Закону України «Про теплопостачання», яка встановлює інший граничний розмір санкції за порушення ліцензійних умов у сфері теплопостачання.

Відтак пункт 1 Постанови № 252 підлягає визнанню протиправним як такий, що прийнятий із порушенням статті 31 Закону України «Про теплопостачання».

Щодо дотримання відповідачем вимог закону під час прийняття п. 2 Постанови № 252 суд зазначає наступне.

У пункті 2 Постанови № 252 НКРЕКП міститься вказівка вилучити зі структури тарифів на теплову енергію позивача при найближчому перегляді тарифів:

- отримані на виконання Інвестиційної програми на 2016 рік та не освоєні грошові кошти (виробничі інвестиції, амортизаційні відрахування та інші залучені кошти, що не підлягають поверненню) у сумі 16 448,69 тис. грн без ПДВ;

- економію коштів, що склалася по статті витрат «витрати на паливо» (природний газ) у сумі 7 038,17 тис. грн без ПДВ.

Вказівка відповідача при найближчому перегляді тарифів розглянути питання щодо коригування структури тарифу адресована НКРЕКП (її структурним підрозділам) та є лише підставою для розгляду НКРЕКП зазначеного питання у майбутньому, має організаційно-розпорядчий характер і не породжує жодних безпосередніх правових наслідків для позивача (постанови Верховного Суду від 04 лютого 2019 року у справі № 826/14482/17; від 21.03.2023 № 640/17821/21 тощо).

Отже, вимога позивача про визнання пункту 2 Постанови № 252 протиправним і його скасування є передчасною та не підлягає задоволенню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

При вирішенні даної справи суд враховує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Крім цього, у контексті оцінки решти доводів позовної заяви, звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною другої статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2024 у справі № 990/186/23 наголосила на тому, що судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх дискреційних повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, зокрема, чи діяли вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). При цьому, якщо суд встановить, що діяльність органу державної влади не відповідає хоча б одному із визначених у частині другій статті 2 КАС України критеріїв, це може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій (бездіяльності) чи рішення, якщо така діяльність порушує права, свободи та інтереси позивача.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних постанов на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки пункти 1 та 3 Постанови № 251 та пункт 1 Постанови №252 не відповідають наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям.

Зазначене вище в сукупності свідчить про обґрунтованість доводів позивача про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов Публічне акціонерне товариство «ЧЕРКАСЬКЕ ХІМВОЛОКНО» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправними та скасування постанов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати пункти 1 та 3 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про накладення штрафів на ПАТ «ЧЕРКАСЬКЕ ХІМВОЛОКНО» за порушення Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії, Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії» від 27 лютого 2018 року № 251.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1 постанови НКРЕКП «Про накладення штрафу на ПАТ «ЧЕРКАСЬКЕ ХІМВОЛОКНО» за порушення Ліцензійних умов з виробництва, Ліцензійних умов з транспортування, Ліцензійних умов з постачання теплової енергії» від 27 лютого 2018 року № 252.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.