Справа № 363/3821/25
Суддя: Дьоміна О. П.
Дата ухвалення: 2025-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

14.08.25 363/3821/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючої судді Дьоміної О.П., за участі секретаря судового засідання Ходасевич Д.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , що подана представником позивача адвокатом Негодою К.О. до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення щодо накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

08.07.2025 року, засобами поштового зв`язку, до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява, в якій адвокат Негода К.О., діючи в інтересах ОСОБА_1 , просила поновити йому строк на оскарження та скасувати постанову за №562/1 ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27.05.2025 року про накладення адміністративного штрафу на ОСОБА_1 , а справу про адміністративне правопорушення закрити, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного порушення. Так, в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначено, що 27.05.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_3 винесено постанову за №562/1 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 25 500 грн. Зі змісту постанови вбачається, що нібито ОСОБА_1 , при зміні персональних даних, зазначених в п. п. 7 та 7-1 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», не повідомив про такі зміни в семиденний строк через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста або особисто шляхом прибуття до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи його відділу (для військовозобов`язаних та резервістів СБУ чи розвідувальних органів до відповідного органу СБУ чи розвідувального органу України), тим самим порушив вимоги п.п. 8 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ за №1487 від 30.12.2022 року «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів». Під час винесення цієї постанови позивач був відсутній, оскільки його не викликали на розгляд цього питання і він не був належним чином оповіщений про її існування та про розгляд справи про адміністративне правопорушення. Представник позивача вважає, що у відповідача були відсутні правові підстави для розгляду справи без участі позивача та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП. Вказану вище постанову представник позивача вважає необґрунтованою, безпідставною та такою, що винесена з порушенням вимог чинного законодавства, а тому позивач вимушений звернутися до суду з цим адміністративним позовом. Так, з оскаржуваної постанови неможливо встановити суть адміністративного правопорушення, в ній не відображено об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення. Фабули протоколу та постанови містять в собі інформацію, яка суперечить дійсним обставинам справи. В оскаржуваній постанові не зазначено доказів, що відповідач, як Держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, не мав можливості отримати персональні дані позивача шляхом електронної інформаційно взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами. Відповідач, як держатель відповідного реєстру, мав можливість перевірити та підтвердити всі необхідні відомості про особу позивача, враховуючи, що при винесенні оскаржуваної постанови, особу позивача було встановлено через Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Крім того, представник позивача вказує, що зміна адреси в межах одного населеного пункту, а саме АДРЕСА_1 не є зміною адміністративно-територіальної одиниці, згідно з Постановою за №1487, яка визначає механізм організації та ведення військового обліку. У випадку позивача не відбулось переміщення за межі с. Жміївка, тобто не змінювався район, область чи орган місцевого самоврядування. Отже, облік здійснюється саме за адміністративною одиницею, а переміщення з будинку АДРЕСА_2 не створює юридичного факту зміни облікового місця. Оскільки, в постанові за №562/1 зазначено, що особа перебувала в АДРЕСА_1 і там же є зареєстрованою, а перебування та проживання в одному і тому самому населеному пункті означає, що особа постійно проживає та зареєстрована за однією і тією ж адресою, в межах одного населеного пункту. Це означає, що особа має місце проживання, яке збігається з місцем її реєстрації, а різниця в номері будинку не змінює адміністративно-облікової одиниці. Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_3 не доведено, що зміна будинку у межах одного і того ж населеного пункту є підставою для адміністративної відповідальності. Таким чином, ні в протоколі ні в оскаржуваній постанові не конкретизовано суть адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, не вказано, які саме правила щодо військового обліку порушено, а також зазначено інформацію, що не відповідає дійсності, про неявку позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 , коли він навіть не був повідомлений про виклик належним чином. Представник позивача зазначає, що останній не ухилявся від військового обліку та служби. Крім того, позивач не порушував вимог п.п. 10 п. 1 Правил військового обліку, оскільки з моменту набрання чинності цих Правил п`ятирічний строк, протягом якого він зобов`язаний здійснити звірку власних персональних даних з обліковими даними ТЦК та СП не минув. Позивач не може нести відповідальність за неналежне ведення документообігу посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 09.07.2025 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_5 належним чином засвідчені копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення за результатами розгляду якої було винесено постанову від 27.05.2025 року №562/1 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Витребувані документи надійшли на адресу суду 25.07.2025 року.

Також, 25.07.2025 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

07.08.2025 року до суду від представника позивача адвоката Негоди К.О. надійшла заява про залишення відзиву відповідача на позовну заяву без розгляду. У заяві зазначено, що ухвалою суду від 09.07.2025 року відповідачу було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву та витребуваних документів до 24.07.2025 року включно. Відповідач подав відзив 25.07.2025 року, тобто з пропуском установленого процесуального строку, при цьому не додав доказів його направлення позивачу чи представнику позивача, як того вимагає п. 2 ч. 4 ст. 162 КАС України та не подав клопотання про продовження чи поновлення строку на подання відзиву з наведенням поважних причин його пропуску. Доказів, які б підтверджували наявність об`єктивно непереборних обставин, що перешкоджали своєчасному поданню відзиву, суду не надано.

14.08.2025 року до суду від представника відповідача надійшла заява про поновлення строку на подачу відзиву на позовну заяву в якій вказано, що підготовкою відзиву та інших документів у ІНФОРМАЦІЯ_6 займається один військовослужбовець, який через надходження великої кількості позовних заяв та необхідністю у зв`язку з цим опрацьовувати велику кількість адміністративних проваджень, а також його участі в інших заходах, не мав можливості підготувати відзив у встановлений судом строк.

Оцінюючи подані заяви сторін, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду (ч. 3 ст. 162 КАС України).

Згідно ч. 4 ст. 162 КАС України до відзиву додаються: 1) докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; 2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі (ч. 5 ст. 162 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 118 КАС України процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені встановлюються судом.

Згідно з ч. 1-5 ст. 121 ККАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, судом, який встановив строк, у письмовому провадженні.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

У постанові за №500/1912/22 від 29.09.2022 року - Верховним Судом акцентовано на тому, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого ст. ст. 55, 124, 129 Конституції України.

Крім того, у постанові за №500/787/19 від 30.01.2020 року - Верховний Суд вказав на необхідність уникати занадто формального ставлення до передбачених законом процесуальних вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Разом з цим, враховуючи, що відповідачем також порушено встановлений порядок подання відзиву на позовну заяву, що полягало у ненаправленні його позивачу та його представнику, а також те, що заява про поновлення строку для подання відзиву була подана значно пізніше, ніж сам відзив, суд вважає за необхідне залишити відзив на позовну заяву без розгляду.

Що стосується витребуваних ухвалою суду від 09.07.2025 року матеріалів справи про адміністративне правопорушення, за результатами розгляду якої було винесено оскаржувану позивачем постанову від 27.05.2025 року за №562/1 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, суд вважає, що пріоритетним є вирішення справи на засадах змагальності та з`ясування всіх обставин справи, а не дотримання надмірного формалізму, а відтак, з метою повного та всебічного встановлення обставин справи, забезпечення принципу рівності сторін, суд доходить висновку про необхідність прийняття наданих відповідачем до відзиву доказів.

Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України учасники справи мають право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Позивач та/або його представник в судове засідання не з`явились, при цьому до суду від представника позивача надійшла заява, в якій остання, розгляд справи просила проводити за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, поважності причин неявки не повідомив, із будь-якими іншими заявами та/або клопотаннями до суду не звертався.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доказі надані відповідачем, об`єктивно оцінивши в сукупності усі надані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного:

Так, ст. 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Крім того з ч. 1 ст. 5 КАС України випливає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист в тому числі і шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з вимог ч. 1 ст. 2 КАС України - завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Стаття 90 КАС України передбачає, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази - не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено:

Згідно копії паспорта позивача серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 07.11.2003 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20-23, 61).

З витягу з реєстру територіальної громади за №2024/002038334 від 27.02.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 з 07.11.2003 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 25).

З долученого до позовної заяви витягу з «Резерв +» вбачається, що ОСОБА_1 уточнив свої військово-облікові дані 09.06.2025 року, зазначивши адресу місця проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 26).

З розпорядження за №2827 від 16.04.2025 року, вих. №2827 вбачається, що т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 майором ОСОБА_4 , з метою звірки персональних даних та проходження ВЛК, зобов`язано ОСОБА_5 округ Іванківської територіальної громади здійснити оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які перебувають на військовому обліку в Жміївському Старостинському окрузі Іванківської ТГ про їх виклик до ІНФОРМАЦІЯ_7 , забезпечивши їх прибуття 30.04.2025 році о 09 год. 00 хв. (а.с. 62). У вказаному переліку під №36 міститься позивач ОСОБА_1 , адреса проживання вказана АДРЕСА_1 (а.с. 62).

26.05.2025 року старшим офіцером ІНФОРМАЦІЯ_7 лейтенантом ОСОБА_6 складено протокол про адміністративне правопорушення за №367, у відповідності до якого, 26.05.2025 року о 14 год. 30 хв. встановлено, що ОСОБА_1 не повідомив про зміну персональних даних, зазначених у п. п. 7, 7-1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», в семиденний строк через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста або особисто шляхом прибуття до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи його відділу. Такі персональні дані можуть повідомлятися не частіше ніж один раз на сім днів через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, порушивши положення п.п. 8 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджені Постановою КМУ №487 від 30.12.2022 року (а.с. 60).

З вказаного протоколу вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, права та обов`язки передбачені ст. 268 КУпАП та повідомлено про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10 год. 27.05.2025 року. Вказаний протокол підписано особою, що його склала та самим ОСОБА_1 .

Постановою за №562/1 начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 від 27.05.2025 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 25 500 грн. (а.с. 63).

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що 27.05.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено, відповідно до складеного в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_8 протоколу за №367 від 26.05.2025 року, що ОСОБА_1 при зміні персональних даних, зазначених у п.п.7 та 7-1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов?язаних та резервістів" , не повідомив про такі зміни в семиденний строк через електронний кабінет призовника, військовозобов?язаного, резервіста або особисто шляхом прибуття до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи його відділу (для військовозобов?язаних та резервістів СБУ чи розвідувальних органів - до відповідного органу СБУ чи розвідувального органу України). Своїми діями ОСОБА_1 порушив підп. 8 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів, затверджені Постановою КМУ за №1487 від 30.12.2022 року, відповідно 27.07.2025 року скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП. Відповідно до листа старости Жміївського старостинського округу Іванківської селищної ради вих. За №45 від 13.04.2025 року на розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 за №2827 від 16.04.2025 року, в частині що стосується ОСОБА_1 зазначено наступне: ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_9 в АДРЕСА_1 за даною адресою не проживає, місце знаходження не відоме. Відповідно до вищезазначеного стало відомо, що ОСОБА_1 , не повідомив про зміну персональних даних, а саме місце проживання та місце перебування ІНФОРМАЦІЯ_8 , оскільки відповідно до наявної в ІНФОРМАЦІЯ_8 інформації, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до протоколу за №367 від 26.05.2025 року ОСОБА_1 було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Клопотання про відкладення розгляду справи не надходило.

Так, ст. 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Крім того з ч. 1 ст. 5 КАС України випливає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист в тому числі і шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з вимог ч. 1 ст. 2 КАС України - завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25.03.1992 року за №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Правила військового обліку встановлені Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядком організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженим постановою КМУ за №921 від 07.12.2016 року (далі - Порядок).

За змістом цих нормативно-правових актів, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період.

За визначенням у Законі України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В силу ч. 1 ст. 210 КУпАП - порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 2 ст. 210 КУпАП).

Згідно з ч. 3 ст. 210 КУпАП, вчинення дій, передбачених ч. 1 цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За таких обставин, ст. 210 КУпАП визначає відповідальність за порушення, призовниками, військовозобов`язаними, резервістами Правил військового обліку, в тому числі в особливий період. Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях чи бездіяльності відповідного складу правопорушення.

Так, згідно з абз.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року за №64/2022 - на території України введено воєнний стан з 24.02.2022 року, який триває і до теперішнього часу.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» за №2105-IX від 03.03.2022 року затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 року за №65/2022 «Про загальну мобілізацію», яким оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває і до теперішнього часу.

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Згідно із п. 23 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року за №1487 (далі - Порядок за №1487), призовники, військовозобов`язані та резервісти в разі зміни адреси їх місця проживання або інших персональних даних зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідним органам, де вони перебувають на військовому обліку, зокрема у випадках, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 року за №265 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад", через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-комунікаційні системи.

Призовники, військовозобов`язані та резервісти, які не актуалізували інформацію про себе в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, особисто у семиденний строк з дня внесення змін до персональних даних прибувають із паспортом громадянина України та військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу, який організовує та веде військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці, для взяття їх на військовий облік, зняття з військового обліку або внесення змін до їх облікових даних.

Крім того, 18.05.2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» за №3633-ІХ від 11.04.202 року. Цим Законом положення ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» викладено в новій редакції, згідно якої, зокрема встановлено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до абз. 4 пп.1 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» - громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

З аналізу наведеного вбачається, що оновити дані необхідно було протягом 60 днів тобто до 16 липня 2024 року.

Як вбачається з долученого до позовної заяви витягу з «Резерв +» - ОСОБА_1 уточнив свої військово-облікові дані 09.06.2025 року, зазначивши адресу місця проживання: АДРЕСА_1 . Таким чином, уточнивши свої військово-облікові дані 09.06.2025 року, відповідно до абз.4 пп.1 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», позивач повідомив ІНФОРМАЦІЯ_7 змінену адресу проживання, виконавши тим самим свій обов`язок.

Дослідженою судом постановою за №562/1 начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , датованою 27.05.2025 року - позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 25 500 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 27.05.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено, відповідно до складеного в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_8 протоколу за №367 від 26.05.2025 року, що ОСОБА_1 при зміні персональних даних, зазначених у п. п. 7 та 7-1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов?язаних та резервістів", не повідомив про такі зміни в семиденний строк через електронний кабінет призовника, військовозобов?язаного, резервіста або особисто шляхом прибуття до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи його відділу (для військовозобов?язаних та резервістів СБУ чи розвідувальних органів - до відповідного органу СБУ чи розвідувального органу України). Своїми діями ОСОБА_1 порушив підп. 8 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів, затверджених Постановою КМУ за №1487 від 30.12.2022 року, відповідно 27.05.2025 року скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.

В зазначеній постанові є посилання на Лист старости Жміївського Старостинського округу Іванківської селищної ради за №45 від 13.04.2025 року, наданого на розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 за №2827 від 16.04.2025 року, в якому, в частині що стосується ОСОБА_1 зазначено, що ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_9 , в АДРЕСА_1 не проживає, його місце знаходження не відоме.

Начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 в оскаржуваній позивачем постанові зазначає, що відповідно до вищезазначеного (тобто до інформації з вказаного Листа) стало відомо, що ОСОБА_1 , не повідомив про зміну персональних даних, а саме зміну місця проживання та місця перебування ІНФОРМАЦІЯ_8 , оскільки відповідно до наявної в ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Таким чином, відповідачем встановлено факт не повідомлення позивачем про зміну персональних даних саме з Листа за №45 від 13.04.2025 року.

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідачем не надано до суду зазначеного Листа старости Жміївського Старостинського округу Іванківської селищної ради за №45 від 13.04.2025 року, адресованого на розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 за №2827 від 16.04.2025 року, на який відповідач посилається у постанові, як на доказ вчиненого позивачем порушення, що в свою чергу, позбавляє суд можливості встановити правомірність притягнення позивача до відповідальності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений ст. 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову, що відповідає правій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 14.03.2018 року у справі за №760/2846/17 та від 14.02.2018 року у справі за №536/583/17.

Відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили. Всі сумніви щодо скоєння правопорушення тлумачаться на користь особи, що притягується до відповідальності.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08.11.2018 року по справі за №201/12431/16-а, від 23.10.2018 року по справі за №743/1128/17, від 15.11.2018 року по справі за №524/5536/17.

Відповідно до дослідженого судом протоколу за №367 від 26.05.2025 року - ОСОБА_1 було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення 27.05.2025 року, про що в зазначеному протоколі є підпис вказаної особи. Клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Таким чином, суд не приймає до уваги твердження представника позивача щодо неналежного повідомлення позивача про день, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього, оскільки з протоколу, складеного 26.05.2025 року старшим офіцером ІНФОРМАЦІЯ_7 лейтенантом ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, права та обов`язки передбачені ст. 268 КУпАП та повідомлено про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10 год. 27.05.2025 року. Вказаний протокол підписано особою, що його склала та самим ОСОБА_1 , який на розгляд справи не з`явився, із заявами та/або клопотаннями про відкладення розгляду справи до ІНФОРМАЦІЯ_7 не звертався.

Щодо решти наведених учасниками аргументів суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (за № 4909/04). Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) за №303-A, п. 29).

За положеннями ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на встановлені обставини справи суд доходить висновку, що відповідачем, на виконання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, не доведено правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності 27.05.2025 року належними допустимими доказами, які б відповідали критерію доказування «поза розумним сумнівом», а тому постанова за №562/1 від 27.05.2025 року підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частина 4 ст. 152 КАС України зазначає, що до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Позивач, звертаючись до суду з цими вимогами, сплатив судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Згідно ЗУ «Про судовий збір» - судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Так, ст. 7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2025 рік" встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць з 1 січня 2025 року складає 3028 грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року в справі за №543/775/17 зазначає, що з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ України «Про судовий збір» - у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028х0,2 = 605,60 грн.).

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає про наступне:

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В обґрунтування вимог про стягнення витрат на правову допомогу позивачем не надано доказів їх понесення, а саме не надано квитанції про сплату зазначених послуг, не надано акт виконаних робіт (детальний з описом проведених робіт з урахуванням часу тощо), доказів укладення між позивачем та адвокатом договору про надання правової допомоги. За таких обставин суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 2, 5, 9, 72, 73, 77, 139, 143, 241, 242, 244, 245, 246,255, 268-272, 286, 297 КАС України, ст. ст. 210-1, 245, 251, 252, 254, 256, 258, 277, 277-2, 278, 280, 283, 293 КУпАП, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , що подана представником позивача адвокатом Негодою К.О. до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення щодо накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Постанову за №562/1 від 27.05.2025 року за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, яка була складена начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 скасувати. Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 605,60 грн.

В задоволенні вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса рестрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_10 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , юридична адреса: АДРЕСА_4 .

Головуюча суддя О.П. Дьоміна