Справа № 360/1149/25
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2025-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

14 серпня 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/1149/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 28.05.2025 надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 або позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (далі ГУ ПФУ в м.Києві або відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненські області або відповідач 2), відповідно до якого позивач, з урахуванням уточнення від 04.06.2025, просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 64 від 12.03.2025 в частині призначення / перерахунку (вид перерахунку у зв`язку з уточненням даних в ЕПС, 27.12.2024) та виплати пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру» ОСОБА_1 на утриманців ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в розмірі 11805,00 грн кожній, з обмеженням пенсії максимальним розміром 10 прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити з 27.12.2024 та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 70% від середньомісячного (чинного) заробітку померлого годувальника ОСОБА_4 згідно з довідкою № 1/10/ЗП від 28 січня 2025 року, виданою Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою про складові заробітної плати/грошового забезпечення за відповідною посадою прокурора відділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури 244184,26 грн, без обмеження її максимального розміру 10 прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб в розмірі 170928,98 грн, на утриманців ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в розмірі 85464,49 грн, кожній;

стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника, яка виникла з дати призначення пенсії 27 грудня 2024 року по дату звернення до суду в розмірі 736594,90 грн, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії;

допустити до негайного виконання стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника за один місяць в розмірі 170928,98 грн.

В обґрунтування пред`явленого позову зазначено, що ОСОБА_1 є вдовою ОСОБА_4 - прокурора відділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та до дня смерті працював на посаді прокурора відділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (далі САП). Відповідно до довідки №1/10/ЗП від 28.01.2025, виданої САП про складові заробітної плати/грошового забезпечення чоловіка позивача в січні 2025 року, чинна заробітна плата (грошове забезпечення) за відповідною посадою прокурора відділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури становить 244184,26 грн. На день смерті ОСОБА_4 мав 29 років 3 місяці 27 днів прокурорського стажу та, на думку позивача, мав право на пенсію відповідно до редакції Закону України «Про прокуратуру».

29.01.2025 позивач звернулась до Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру», яка зареєстрована за № 1703.

За результатами розгляду заяви позивача за принципом єдиної черги Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області було прийнято рішення про призначення пенсії по втраті годувальника згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 27.12.2024 в розмірі 23561,93 грн.

ГУ ПФУ у м.Києві у подальшому доопрацьовано пенсійну справу ОСОБА_1 в частині призначення пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з 27.12.2024, внаслідок чого розмір пенсії з 27.12.2024 становить 170928,98 грн, розмір пенсії з обмеженням 23610,00 грн при страховому стажі прокурора 29 років 3 місяці 27 днів.

Позивач звернулась до Пенсійного фонду України із скаргами щодо визначеного розміру пенсії після отримання на свій рахунок в ПАТ «Ощадбанк» пенсії в розмірі 74638,06 грн з 27.12.2024 за три місяці, що в розрахунку на місяць становить 23610 грн, що не відповідає розміру пенсії по втраті годувальника, встановленому Законом України «Про прокуратуру».

20.04.2025 через особистий кабінет ОСОБА_1 отримала відповіді ГУ ПФУ в м. Києві №17757-15110/П-02/8-2600/25 від 17.04.2025 та ПФУ №15565-14094/П-03/8- 2800/25 від 20.04.2025, відповідно до яких у задоволенні скарг позивача відмовлено. Крім цього, відповідачем надано позивачу рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 64 від 12.03.2025 в частині призначення / перерахунку (вид перерахунку у зв`язку з уточненням даних в ЕПС, 27.12.2024) та виплати пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру» ОСОБА_1 на утриманців ОСОБА_5 і ОСОБА_3 в розмірі 11805,00 грн кожній. Перерахунок пенсії відповідачем проведено з обмеженням пенсії максимальним розміром 10 прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб та складає 23610 грн (11805,00 + 11805,00).

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернулась о суду з цим позовом.

ГУ ПФУ в м.Києві проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечувало, про що 26.06.2025 надало відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено таке.

ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України із зверненням, яке надійшло на вебпортал Пенсійного фонду України 14.02.2025 за №ВЕБ-26002-Ф-С-25-027812 та зареєстроване 14.02.2025 за №8404/П-2600-25 щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Листом Головного управління Пенсійного фонду України від 07.03.2025 № 10803-8404/П02/8-2600/25 надано відповідь на звернення позивача та зазначено наступне: Громадянкою ОСОБА_1 було подано заяву про призначення пенсії по втраті годувальника 29.01.2025 за № 1703 відповідно до Закону України «Про прокуратуру» (далі - Закон України)».

Заява опрацьовувалась за принципом єдиної черги Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області. В результаті розгляду заяви гр. ОСОБА_1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області прийнято рішення про призначення пенсії по втраті годувальника згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 27.12.2024 в розмірі 23561,93 грн.

Головне управління доопрацювало пенсійну справу в частині призначення гр. ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з 27.12.2024. Розмір пенсії з 27.12.2024 становить 170928,98 грн, розмір пенсії з обмеженням 23610,00 грн при страховому стажі прокурора 29 років 3 місяці 27 днів. Кошти за період з 27.12.2024 по 31.03.2025 будуть перераховані в найближчий виплатний період.

Громадянка ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України із зверненням, яке надійшло через веб-портал Пенсійного фонду України №ВЕБ-26002-Ф-С-25-051648 від 20.03.2025, що зареєстроване 20.03.2025 №15110/П-2600-25, щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру» .

Листом Головного управління Пенсійного фонду України від 17.04.2025 № 17757-15110/П02/8-2600/25 надано відповідь на звернення позивача та зазначено наступне:

Громадянка ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні (Шевченківський район) та отримує пенсію в разі втрати годувальника на двох утриманців відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з 27.12.2024.

Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 86 Закону України Про прокуратуру максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до пункту 13-2 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, в редакції Закону України від 03.10.2017 №2148 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій, максимальний розмір пенсії, призначеної на умовах, зокрема, Закону України «Про прокуратуру» (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), не може перевищувати десяти розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Законом України Про Держаний бюджет України на 2024 рік встановлений прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01.01.2024 2361,00 грн та відповідно до Закону України Про Державний бюджет України на 2025 рік не змінений.

Виходячи з вищезазначеного розмір пенсії згідно Закону України «Про прокуратуру» обмежено десятьма розмірами прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність та складає 23610,00 грн.

Кабінетом Міністрів України 03.01.2025 прийнято постанову №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» (далі - Постанова №1), якою установлено, що у період воєнного стану у 2025 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані), зокрема, відповідно до Закону України «Про державну службу» (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням відповідних знижувальних коефіцієнтів на суми, які перевищують цей поріг.

Так, як позивачу пенсія за віком відповідно до Закону України «Про прокуратуру» обмежена десятьма розмірами прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність згідно статті 86 Закону України Про прокуратуру та п. 13-2 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, то підстав для застосування положень Постанови №1, немає.

На підставі наведеного відповідач просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

ГУ ПФУ в Рівненській області також проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечувало, про що 26.06.2025 надало відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено таке.

Відповідно до постанови Пенсійного фонду України №25-1 від 16.12.2020 Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України програмним забезпечення за принципом екстериторіальності заяви про призначення пенсії та документи, які були надані позивачем до заяви, надійшли до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області було розглянуто заяву позивачки та долучені до заяви документи про призначення пенсії у разі втрати годувальника відповідно до норм Закону України «Про прокуратуру».

З технічних проблем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області з 27.12.2024 було призначено пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та було направлено лист до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про потребу у доопрацюванні пенсійної справи позивачки.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було доопрацьовано пенсійну справу позивачки та з 27.12.2024 призначено пенсію у разі втрати годувальника відповідно до норм Закону України «Про прокуратуру».

Розмір пенсії позивачки з 27.12.2024 до виплати становив 23610 враховуючи норми Закону України «Про прокуратуру», що визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Частиною 15 ст. 86 Закону чітко визначено, що з 1 січня 2018 року пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

В свою чергу позивачем 29.06.2025 надано відповідь на відзив відповідача 1, згідно якої вважає відзив ГУ ПФУ в м.Києві таким, що не підлягає задоволенню.

На думку позивача, посилання відповідача у відзиві в обґрунтування своєї правової позиції на постанови Верховного Суду від 24.06.2020 у справі № 580/234/19 та від 21.12.2021 у справі № 580/5962/20 є не релевантними спірним взаємовідносинам, оскільки в першій справі спір між позивачем і органом Пенсійного фонду стосувався пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" як працівнику льотного складу, а в другій - спірним було питання щодо розміру відсотку, який підлягає застосуванню при перерахунку пенсії, призначеної працівнику прокуратури відповідно до Закону № 1789-XII. Отже, висновки Верховного Суду в цих справах не можуть бути застосовані до спірних взаємовідносин, які виникли щодо оскарження дій і рішень суб`єкта владних повноважень щодо призначення / перерахунку пенсії по втраті годувальника відповідно до ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», оскільки є відмінним від імперативних приписів норми спеціального закону.

Так, абзацом 6 частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Однак в силу Закону вказана норма поширюються на пенсії, що призначаються працівникам прокуратури згідно Закону №1697-VII, та не може застосовуватися до пенсій у зв`язку з втратою годувальника, що призначені членам сім`ї померлого годувальника, розмір яких визначається частиною дев`ятнадцятою статті 86 Закону №1697-VII виходячи із відсоткового розміру середньомісячного заробітку годувальника. При цьому, жодних обмежень до виплати такої пенсії згадана вище норма не містить.

На думку позивача абз.6 ч.15 ст.86 Закону №1697-VII має смисловий зв`язок з частинами першою - чотирнадцятою даної статті, які регулюють порядок призначення пенсій за вислугу років та по інвалідності. При цьому законодавча конструкція ст.86 Закону №1697-VII в цілому виокремлює питання призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника в окрему частину дев`ятнадцяту, яка не пов`язана з частиною п`ятнадцятою, а тому обмеження щодо максимального розміру пенсії не може бути застосовано до осіб, яким призначається пенсія у зв`язку із втратою годувальника. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 по справі № 591/1135/17.

Крім цього, відповідач у відзиві стверджує, що позивачу призначена пенсію за віком відповідно до Закону України «Про прокуратуру» обмежена десятьма розмірами прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність згідно статті 86 Закону України Про прокуратуру…», тоді як позивачу була призначена пенсія по втраті годувальника на утриманців, що являється суттєвою різницею з пенсією за віком.

Закон №1697-VII є спеціальним та визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України. Цей Закон визначає лише умови пенсійного забезпечення прокурорів, в тому числі і право на пенсію у разі втрати годувальника та не регулює порядок призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, а також інші умови пенсійного забезпечення.

Пенсія за вислугу років призначена ОСОБА_4 до 01 січня 2016 року, відповідно до її розміру не застосовуються обмеження максимального розміру пенсії, визначені абзацом шостим частини п`ятнадцятої ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року.

На підставі наведеного позивач просить відхилити доводи і аргументи, викладені у відзиві відповідача та задовольнити позов ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 03.06.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою суду від 10.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 31.07.2025 залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Ухвалою суду від 31.07.2025 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві надати суду письмові пояснення стосовно питання доопрацювання Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві пенсійної справу в частині призначення ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з 27.12.2024 із наданням доказів відповідного доопрацювання; належним чином засвідчену копію пенсійної справи позивача (в межах предмету позову); рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про призначення ОСОБА_1 на утриманців пенсії по втраті годувальника з 27.12.2024; а також інформацію із підтверджуючими доказами щодо призначення ОСОБА_4 пенсії за вислугу років до 01 січня 2016 року та отримання останнім такої пенсії на дату його смерті. Зупинено провадження у справі, до надходження витребуваних документів.

Ухвалою суду від 08.08.2025 поновлено провадження по справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 72-74 КАС України, суд прийшов до такого.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; є внутрішньо переміщеною особою згідно довідки від 23.11.2016 № , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 .

Позивач є вдовою ОСОБА_4 - прокурора відділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , які перебувають в матеріалах справи.

Відповідно до довідки №1/10/ЗП від 28.01.2025, виданої САП про складові заробітної плати/грошового забезпечення ОСОБА_4 в січні 2025 року, чинна заробітна плата (грошове забезпечення) за відповідною посадою прокурора відділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури становить 244184,26 грн. На день смерті ОСОБА_4 мав 29 років 3 місяці 27 днів прокурорського стажу.

29.01.2025 позивач звернулась до Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою (зареєстрована за № 1703) про призначення пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру» на утримання неповнолітньої на час звернення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заява опрацьована за принципом єдиної черги Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, за наслідками розгляду якої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області прийнято рішення про призначення пенсії по втраті годувальника згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 27.12.2024 в розмірі 23561,93 грн та направлено лист до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про потребу у доопрацюванні пенсійної справи ОСОБА_1

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві доопрацьовано пенсійну справу в частині призначення ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з 27.12.2024. Розмір пенсії з 27.12.2024 становить 170928,98 грн, розмір пенсії з обмеженням 23610,00 грн при страховому стажі прокурора 29 років 3 місяці 27 днів.

Позивачем рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області отримано не було, внаслідок чого ОСОБА_1 14.02.2025 звернулась до ГУ ПФУ в м.Києві із заявою через веб-портал Пенсійного фонду України, в якій позивач просила надати інформацію про розгляд її звернення від 29.01.2025, суму призначеної пенсії, дату виплат та їх період.

Листом ГУ ПФУ в м.Києві від 07.03.2025 № 10803-8404/П-02/8-2600/25 ОСОБА_1 надано відповідь на звернення, яким повідомлено позивача про прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області рішення про призначення пенсії по втраті годувальника згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 27.12.2024 в розмірі 23561,93 грн. Одночасно вказаним листом повідомлено позивача про доопрацювання ГУ ПФУ в м.Києві пенсійної справи в частині призначення ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з 27.12.2024, внаслідок чого розмір пенсії з 27.12.2024 становить 170928.98 грн, розмір пенсії з обмеженням 23610,00 грн при страховому стажі прокурора 29 років 3 місяці 27 днів.

20.03.2025 ОСОБА_1 отримала на свій рахунок в ПАТ «Ощадбанк» пенсію в розмірі 74638,06 грн з 27.12.2024 за три місяці, що в розрахунку на місяць становить 23610,00 грн.

Не погоджуючись із розміром отриманої пенсії по втраті годувальника, позивач 20.03.2025 через веб-портал Пенсійного фонду України звернулась до Пенсійного фонду України та ГУ ПФУ в м. Києві із скаргами щодо усунення порушення чинного законодавства при призначенні пенсії по втраті годувальника відповідно до приписів частини 19 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" та приведення її розміру до визначеного чинним законодавством, а саме без обмеження максимальним розміром - 10 прожитковими мінімумами для непрацездатних та без застосування понижуючих коефіцієнтів встановлених п.1 постанови КМУ №1 від 03.01.2025.

Листами ГУ ПФУ в м. Києві від 17.04.2025 №17757-15110/П-02/8-2600/25 та ПФУ від 20.04.2025 №15565-14094/П-03/8-2800/25 ОСОБА_1 надано роз`яснення на вищенаведені скарги, відповідно до яких повідомлено про обмеження розміру пенсії згідно Закону України «Про прокуратуру» десятьма розмірами прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, що складає 23610,00 грн.

Одночасно, ГУ ПФУ в м.Києві із листом від 17.04.2025 №17757-15110/П-02/8-2600/25 надано позивачу також виписку з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з 27.12.2024 з інформацією про заробітну плату (дохід), яка врахована при розрахунку пенсії. Виписка містить зазначення «РІШЕННЯ 64 від 12.03.2025».

Позивач вважає це рішення № 64 від 12.03.2025 в частині призначення / перерахунку та виплати пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру» ОСОБА_1 на утриманців ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в розмірі 11805,00 грн кожній, з обмеженням пенсії максимальним розміром 10 прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб протиправним, внаслідок чого звернулась до суду з цим позовом.

Вирішуючи справу по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV, станом на час виникнення спірних правовідносин).

Законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні (частина 1 статті 4 Закону № 1058-IV).

За приписами частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини 1 статті 10 цього ж Закону, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною 3 статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі Порядок №22-1), звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (пункт 1.7 Порядку № 22-1).

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви (п. 1.8 Порядку № 22-1).

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви (пункт 4.3 Порядку № 22-1).

Абзацом першим частини 1 статті 36 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема: діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні (частина 2 статті 36 Закону № 1058-IV).

Згідно із абзацом першим частини 3 статті 36 Закону № 1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14.10.2014 (далі Закон № 1697- VІІ, станом на час виникнення спірних правовідносин).

Пенсійне забезпечення працівників прокуратури врегульоване нормами статті 86 Закону № 1697-VІІ.

За правилами частин 1, 2 статті 86 Закону № 1697-VІІ прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років. Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до абзацу четвертого частини 15 статті 86 Закону № 1697-VІІ з 1 січня 2018 року пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність (абзац шостий частини 15 статті 86 Закону № 1697-VІІ).

Згідно із частиною 19 статті 86 Закону № 1697-VІІ пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім`ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім`ї. До непрацездатних членів сім`ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до пункту 13-2 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, в редакції Закону України від 03.10.2017 №2148 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій, максимальний розмір пенсії, призначеної на умовах, зокрема, Закону України «Про прокуратуру» (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), не може перевищувати десяти розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно поданої ОСОБА_1 заяви про призначення пенсії по втраті годувальника від 29.01.2025 за № 1703, ГУ ПФУ в Рівненській області було прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 27.12.2024 в розмірі 23561,93 грн, яке доопрацьовано ГУ ПФУ в м.Києві в частині призначення пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з 27.12.2024.

Відповідно до виписки з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з 27.12.2024 з інформацією про заробітну плату (дохід), яка врахована при розрахунку пенсії судом встановлено, що розмір пенсії з 27.12.2024 становить 170928,98 грн, розмір пенсії з обмеженням 23610,00 грн. при страховому стажі прокурора 29 років 3 місяці 27 днів.

Спірними у цій справі є питання щодо застосування Пенсійним органом до призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на утримання членів сім`ї прокурора обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність.

На думку позивача, абзац шостий частини 15 статті 86 Закону №1697-VII, що передбачає обмеження максимального розміру пенсії працівників прокуратури не може застосовуватися до пенсій у зв`язку з втратою годувальника, що призначені членам сім`ї померлого годувальника, розмір яких визначається частиною 19 статті 86 Закону №1697-VII виходячи із відсоткового розміру середньомісячного заробітку годувальника і не містить обмежень до виплати такої пенсії.

Суд не погоджується із таким твердженням позивача з огляду на таке.

Як вбачається з виписки з розпорядження про призначення пенсії ОСОБА_4 , останньому з 17.01.2023 призначено пенсію за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру», яка виплачувалася в розмірі 13760,33 грн, обчислена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так як ОСОБА_4 працював на спец посадах, період роботи на яких дає право на призначення пенсії згідно Закону України «Про прокуратуру».

Тобто, на момент смерті годувальнику ОСОБА_4 , пенсія була призначена та виплачувалась саме згідно Закону «Про прокуратуру» №1697-VII, яка обчислена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В свою чергу, ОСОБА_1 пенсія по втраті годувальника на утримання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за заявою позивача була призначена з 27.12.2024 також відповідно до Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII.

Оскільки годувальнику ОСОБА_4 пенсія призначена саме відповідно до Закону № 1697- VII, суд вважає, що на спірні правовідносини поширюються положення абзацу шостого частини 15 статті 86 Закону №1697-VII, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, доводи позивача про те, що норма частини 15 статті 86 Закону № 1697-VІІ поширюються виключно на пенсії, що призначаються працівникам прокуратури за цим законом і не можуть застосовуватися до пенсій у зв`язку з втратою годувальника членам сім`ї померлого годувальника відповідно до частини 19 статті 86 Закону №1697-VII, яка не передбачає обмеження максимальним розміром, ґрунтуються на невірному трактуванні діючого законодавства.

Слід зауважити, що аналізуючи питання правомірності встановлення обмежень, Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо можливості встановлення обмежень розміру соціальних виплат.

Так, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Окрім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що, неодноразово висловлюючи правову позицію щодо можливості обмеження розміру соціальних виплат, ЄСПЛ, не заперечуючи право держав зменшувати такий розмір, не сформулював правової позиції щодо достатнього розміру таких соціальних виплат, підкреслюючи водночас необхідність забезпечення прозорості, недискримінаційного характеру відповідних змін, не покладення надмірного тягаря на заявників внаслідок такого втручання держави. Така практика свідчить про достатньо широке «поле» для розсуду, яке ЄСПЛ залишає державам у питаннях соціального забезпечення.

Наведене свідчить про те, що ЄСПЛ визнає можливість того, що виплати соціального страхування можуть бути зменшені або припинені, однак, розглядаючи питання відповідності таких дій, у кожній конкретній справі ураховує всі відповідні обставини справи і з`ясовує: чи було законним таке втручання, чи переслідувало легітимну мету таке втручання та чи не поклало таке втручання надмірний тягар на особу, якої це стосується.

За аналогічних обставин ЄСПЛ не констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції (справа Valkov and Others v. Bulgaria (заява № 2033/04); справа Khoniakina v. Georgia (заява № 17767/08).

Хоча виплати соціального страхування є «майном» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, однак обмеження максимальним розміром пенсій працівникам прокуратури (членам сім`ї якого і призначена пенсія по втраті годувальника в спірних відносинах) не може вважатися порушенням їх права володіння цим майном, оскільки такі здійснені державою шляхом введення нових законодавчих положень з метою регулювання політики соціального забезпечення. Встановлені обмеження не є непропорційними та не призводять до порушення сутності пенсійних прав.

Водночас розмір пенсії працівників прокуратури, з урахуванням встановлених обмежень максимальною сумою, залишається вищим середньомісячного розміру пенсії в Україні. Тобто, встановлення максимального розміру пенсії для працівників прокуратури не поставило їх у невигідне становище, оскільки їх право на соціальне забезпечення було за ними збережене, вони не були позбавлені своїх засобів для існування і не були піддані ризикові недостатності таких засобів для життя. Тому встановлення максимального розміру пенсії не можна вважати таким, що поклало на працівників прокуратури надмірний чи непропорційний тягар, чи порушило їх право на мирне володіння своїм майном.

При цьому таке обмеження не є дискримінаційним, оскільки стосується не лише працівників прокуратури, а й інших категорій пенсіонерів.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 грудня 2021 року у справі № 580/5962/20.

Доводи позивача про те, що її чоловіку ОСОБА_4 пенсія за вислугу років була призначена до 01 січня 2016 року, відповідно до її розміру не застосовуються обмеження максимального розміру пенсії, визначені абзацом шостим частини 15 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014, на увагу не заслуговують з огляду на те, що згідно наданих ГУ ПФУ в м.Києві доказів вбачається, що годувальнику ОСОБА_4 з 17.01.2023 призначено пенсію за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру». Тобто, пенсія померлому чоловіку призначена саме на момент чинності норм Закону № 1697-VІІ.

Суд зауважує, що з моменту набрання чинності Законом № 1697-VІІ питання призначення та перерахунку пенсій працівникам прокуратури врегульовано нормами цього Закону, зокрема статтею 86, частиною п`ятнадцятою якої встановлені обмеження пенсії максимальним розміром.

Посилання позивача щодо необхідності застосування у спірних відносинах висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 04.03.2021 по справі № 589/3997/16-а та від 19.09.2018 по справі №591/1135/17, суд не бере до уваги, виходячи із наступного.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі №233/2021/19 вказано, що процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт. Самі по собі предмет позову та сторони справи можуть не допомогти встановити подібність правовідносин за жодним із критеріїв. Не завжди обраний позивачем спосіб захисту є належним й ефективним. Тому формулювання предмета позову може не вказати на зміст і об`єкт спірних правовідносин. Крім того, сторонами справи не завжди є сторони спору (наприклад, коли позивач або відповідач неналежний). Тому порівняння сторін справи не обов`язково дозволить оцінити подібність правовідносин за суб`єктами спірних правовідносин.

Суд зауважує, що сторони, предмет спору та обставини справ №591/1135/17 та № 589/3997/16-а, суттєво відрізняються від цієї справи, що не дозволяє аналогічно застосувати положення законодавства та, відповідно, правові позиції у наведених справах до вибору і застосування норм права у розглядуваній справі.

Оскільки суд дійшов висновку про правомірність обмеження максимального розміру призначеної ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника, підстави для стягнення на користь позивача пенсії по втраті годувальника, яка виникла з дати призначення пенсії 27 грудня 2024 року по дату звернення до суду в розмірі 736594,90 грн, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії, відсутні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору, суд зазначає, що відповідно до статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , судовий збір користь позивача не стягується.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.Є. Петросян