Справа № 440/9923/24
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 р. Справа № 440/9923/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Жигилія С.П. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Р.І. Молодецький, м. Полтава, повний текст складено 29.01.25 у справі № 440/9923/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі за текстом також відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.07.2021 по 18.07.2022 та період з 19.07.2022 по 18.07.2024 в сумі 409 150,51 грн;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.07.2021 по 18.07.2022 та період з 19.07.2022 по 18.07.2024 в сумі 409 150,51 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки сплати належних при звільненні сум.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки сплати належних при звільненні сум за періоди з 27.07.2021 по 18.07.2022 та з 19.07.2022 по 19.01.2024 у загальному розмірі 265405,98 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення суду в цій частині ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом першої інстанції не враховано того, що відповідальність у вигляді обов`язку виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок військовослужбовця при звільненні має нести військова частина, у якій такий військовослужбовець проходив військову службу, якою в спірних правовідносинах є Військова частина НОМЕР_2 , а не Військова частина НОМЕР_1 , як розпорядник коштів третього рівня. Зазначає, що з огляду на компенсаторний характер середнього заробітку його стягнення має відбуватися виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, а тому у випадку коли розмір середнього заробітку є непропорційно більшим за прострочену суму, його розмір підлягає зменшенню. Звертає увагу, що рішенням суду стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток у сумі 265 405,98 грн, що у більш ніж 2 рази перевищує суму сплаченої індексації, а відтак є нерозумною та несправедливою.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати судове рішення в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача не скористався.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач також оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення суду в цій частині ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення та розрахунку суми середнього заробітку, яка належить до виплати позивачу, повинен був період стягнення середнього заробітку поділити на 2 частини: до та після 19 липня 2022 року, а саме на період з 27.07.2021 по 18.07.2022 та період з 19.07.2022 по 19.01.2024. Уважає, що загальний розмір середнього заробітку, який належить до виплати з урахуванням норм статті 117 КЗпП України, у редакції, яка діяла до та після 19 липня 2022 року, становить 409 150,51 грн (221 303,07 грн + 187 847,44 грн).

За результатами апеляційного розгляду просить скасувати судове рішення в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, оскільки вважає доводи позивача безпідставними.

У додаткових поясненнях у справі позивач наводить доводи щодо помилкового обрахунку середнього заробітку із застосуванням принципу співмірності судом першої інстанції у період до 19.07.2022.

У заяві про надання додаткових доказів у справі відповідач просить урахувати, що позивач 18.04.2025 повторно звернувся з позовом про стягнення середнього заробітку у зв`язку із невиплатою у повному розмірі належного йому грошового забезпечення при звільненні 26.07.2021 з Військової частини НОМЕР_2 до Полтавського окружного адміністративного суду (відкрито провадження у справі №440/5345/25).

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що старший прапорщик ОСОБА_1 , головний сержант протитанкового взводу роти вогневої підтримки, звільнений Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 22 липня 2021 року № 140-РС з військової служби у запас на підставі підпункту "а" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із закінченням строку контракту), Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.07.2021 за № 348 виключений зі списків особового складу частини /а.с. 15/.

ОСОБА_1 з 01.07.2021 по 01.07.2019 та з 27.07.2020 по 26.07.2021 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_3 та був зарахований на грошове забезпечення до Військової частини НОМЕР_2 .

Згідно з довідкою-розрахунком індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.02.2016 по 01.07.2019 сума нараховано індексації становить 5186,05 грн. Сума невиплаченої індексації становить 4428,26 грн. Індексація за період з 01.03.2018 по 01.07.2019 була нарахована та виплачена з грошовим забезпеченням за відповідний місяць.

Згідно з вищевказаною довідкою базовий місяць, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення за період лютий 2016 - лютий 2018 є січень 2016 року, а за період з 01.03.2018 - березень 2018 року.

Не погодившись із правомірністю дій Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення за відповідний період, позивач звернувся суду з позовом.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 у справі №440/8321/22 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Військова частина НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2016 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2016 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця). Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2016 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), з урахуванням проведених виплат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2023 у справі №440/8321/22 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 у справі № 440/8321/22 скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 27.07.2020, виходячи з фіксованої величини 4009,86 грн, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходів, відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003. В скасованій частині прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 27.07.2020, виходячи з фіксованої величини 4009,86 грн, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходів, відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003. В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 залишено без змін.

18.07.2024 на виконання вищевказаних судових рішень у справі №440/8321/22 військовою частиною НОМЕР_1 виплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у сумі 115768,54 грн, що підтверджується платіжною квитанцією та випискою з банківської картки позивача.

Позивач, уважаючи бездіяльність щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні протиправною, звернувся до суду з позовом у цій справі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з огляду на обставини того, що нездійснення остаточного розрахунку з позивачем у визначені законодавством строки відбулось з вини власника, або уповноваженого ним органу, що є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме, виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, дійшов висновку, що позивач набув право на отримання відшкодування за затримку виплати індексації грошового забезпечення на підставі статті 117 КЗпП України.

Обравши належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку в загальному розмірі 265405,98 грн

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи у цій частині, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частин другої-четвертої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. До складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці від 01 липня 1949 року № 95 «Про захист заробітної плати», ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 Конвенції встановлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

У спірних правовідносинах повинні застосовуватись не тільки норми спеціального законодавства, але й трудового.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 за № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Так, відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України у редакції, що була чинна до 19.07.2022, обумовлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до статті 117 КЗпП України у редакції, що набула чинності після 19.07.2022 року, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

За матеріалами справи обставини невиконання відповідачем вимог статті 116 Кодексу законів про працю України підтверджено рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2023 у справі № 440/8321/22.

На виконання вказаних судових рішень відповідач провів розрахунок з позивачем 18.07.2024.

Враховуючи, що непроведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у позивача права на отримання відшкодування за затримку виплати індексації грошового забезпечення за період з 27.07.2021 по 18.07.2024.

Водночас сума, яку постановив стягнути суд першої інстанції, визначена з урахуванням чинних приписів статті 117 КЗпП України за весь період затримки розрахунку при звільненні та з урахуванням приписів її нової редакції, у зв`язку з чим висновки суду першої інстанції щодо розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача є правильними.

Підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку. Іншими словами, стаття 117 КЗпП України до 19 липня 2022 року підлягає застосуванню в редакції, яка не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.

Отже, в межах цієї справи підлягають врахуванню норми статті 117 КЗпП України у редакції, що діяла до 19.07.2022 та, відповідно, врахуванню висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28 червня 2023 року у справі №560/11489/22, які безпосередньо стосуються норм статті 117 КЗпП України у редакції, що діяла до 19.07.2022, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні із загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні із загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат.

Також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 30.11.2023 року у справі №380/19103/22, від 29.01.2024 у справі №560/9586/22, від 19 вересня 2024 року у справі № 560/687/24.

Отже, здійснюючи диференційований підхід до розрахунку суми середнього заробітку, спірний період стягнення середнього заробітку в цій справі умовно варто поділити на 2 частини: з 27.07.2021 (з наступного дня після звільнення) по 18.07.2022 (357 календарних днів) та з 19.07.2022 по 18.07.2024 (731 календарний день).

Щодо здійснення відповідного розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку, то колегія суддів зазначає, що вирішення питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з визначенням розміру такого заробітку здійснюється за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за № 100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до п. 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023 року, проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку, матеріальна (грошова) допомога. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

За приписами абзацу другого пункту сьомого Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 за № 260, середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Враховуючи вищевикладені положення, при обчисленні розміру середньоденного грошового забезпечення військовослужбовця, слід виходити з числа календарних днів за цей період.

Згідно з карткою особового рахунку військовослужбовця середньоденний заробіток позивача складає 1020,91 грн (26169,93 грн + 36105,41 грн : 61 календарний день).

За період з 27.07.2021 по 18.07.2022 сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить 357 день х 600,42 грн (середньоденне грошове забезпечення) = 364464,87 грн.

Зокрема, істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 75566,27 грн : 364464,87 грн (сума грошового забезпечення за останній місяць служби : середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,21.

З урахуванням зазначеного, середнє грошове забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні та з урахуванням принципу співмірності становить 76537,63 грн (1020,91 грн х 357 календарних днів х 0,21).

Разом з цим у силу імперативного припису 117 КЗпП України (чинного після 19.07.2022) розрахунок суми середнього заробітку за час затримки виплати грошових коштів у сумі 110 095,80 грн з 19 липня 2022 року по 18 липня 2024 року повинен бути здійсненний в межах шести місяців (185 календарних днів).

Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача з 19.07.2022 по 18.07.2024 становить 188868,35 грн (за шість місяців, тобто за 185 календарних днів /1020,91 грн х 185 = 188868,35 грн), що також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

З огляду на наведене загальний розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, складає 265405,98 грн (76537,63 грн + 188868,35 грн).

Доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції.

Посилання ж відповідача на ту обставину, що позивач не проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , судом відхиляються з підстав того, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2023 у справі №440/8321/22 саме Військовою частиною НОМЕР_1 , а не Військовою частиною НОМЕР_2 , було виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення у розмірі 115768,54 грн.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в оскаржуваній частині правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.01.2025 у справі № 440/9923/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді С.П. Жигилій О.В. Присяжнюк