Справа № 500/3062/25
Суддя: Грицюк Роман Петрович
Дата ухвалення: 2025-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3062/25

15 серпня 2025 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Грицюка Р.П., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, у якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області за № 72 від 22.01.2025 про відмову ОСОБА_1 у зарахуванні до її страхового стажу періоду роботи в автобазі тресту «Тернопільводбуд»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 січня 2025 року, зарахувавши їй до загального страхового стажу період роботи в автобазі тресту «Тернопільводбуд» із 26.10.1987 по 01.06.1991.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 15.01.2025 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач) із заявою про призначення пенсії за віком.

Відповідачем прийнято рішення № 72 від 22.01.2025 щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу роботи.

Згідно вказаного рішення відповідачем не зараховано до страхового стажу період її роботи в автобазі тресту «Тернопільводбуд» із 26.10.1987 по 01.06.1991, що складає 3 роки 7 місяців 7 днів страхового стажу. Відповідач вказав як підставу для відмови у зарахуванні даного періоду до страхового стажу для призначення пенсії за віком те, що записи у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 24.05.1983 здійсненні із порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а саме у записі про дату звільнення з роботи, службова особа працедавця помилково зазначила рік видачі наказу - замість 1991 року вказала 1990 рік.

Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, а тому звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Відповідач скористався своїм правом для подання відзиву на позовну заяву, з якого слідує, що Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області вважає правомірним відмову позивачці у призначенні пенсії.

У відповіді на відзив від 13.06.2025 позивач наполягає на позовних вимогах, просить їх задовольнити.

Ухвалою суду від 26.05.2025 позовну заяву було залишено без руху та надано строк, достатній для усунення недоліків позовної заяви, із зазначенням способу їх усунення. Недоліки позовної заяви усунуто позивачем у строк, встановлений судом.

Ухвалою суду від 02.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 04.07.2025 постановлено залучити до участі у справі №500/3062/25 як другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Відповідач скористався своїм правом для подання відзиву на позовну заяву, з якого слідує, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за результатами розгляду документів, доданих до заяви зазначає: за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи відповідно трудової книжки НОМЕР_1 від 24.05.1983 з 26.10.1987 по 01.06.1991, оскільки дата наказу при звільненні 28.05.1990 не відповідає даті звільнення 01.06.1991. Згідно реєстру застрахованих осіб враховано всі періоди трудової діяльності. Повідомляє, що страховий стаж становить 24 роки 6 місяців 21 день. Інші документи передбачені пунктом 3 Порядку №637 відсутні. Особа матиме право на пенсійну виплату з 29.10.2027 або при набутті необхідного страхового стажу.

Позивачем подано відповідь на відзив від 25.07.2025 позивач наполягає на позовних вимогах, просить їх задовольнити. Одночасно вказує, що на підтвердження страхового стажу в частині роботи в автобазі тресту «Тернопільводбуд» із 26.10.1987 по 01.06.1991, надала відповідачу свою трудову книжку із записами, здійсненими працедавцями, у тому числі й службовою особою автобази «Тернопільводбуд».

Про те, що працівник кадрової служби автобази «Тернопільводбуд» здійснив механічну помилку у написанні року видачі наказу про звільнення позивачки, свідчать записи у графах, які відображають дати прийняття та звільнення з роботи.

Довести факт звільнення з роботи саме 01.06.1991 додатковими документами позивачка не спроможна через те, що документи автобази «Тернопільводбуд» на зберігання до державного архіву області не поступали.

Тобто, відповідач фактично безпідставно поклав відповідальність за правильність, повноту оформлення та належний порядок ведення внутрішньої документації працедавцем, що є неприпустимим оскільки позивачка під час виконання своїх трудових обов`язків не була наділеною повноваженнями здійснювати контроль за діяльністю працедавця.

Інших заяв, в тому числі по суті справи, на адресу суду не надходило.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

15.01.2025 позивач ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Заяву розглянуто відповідачем з прийняттям рішення № 72 від 22.01.2025 про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу.

Зі змісту рішення слідує, що страховий стаж особи становить 24 року 6 місяців 21 день. За результатами розгляду документів, доданих до заяви визначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи відповідно трудової книжки НОМЕР_1 від 24.05.1983 з 26.10.1987 по 01.06.1991, оскільки дата наказу при звільненні - 28.05.1990 не відповідає даті звільнення - 01.06.1991. Також зазначено, що згідно реєстру застрахованих осіб враховано всі періоди трудової діяльності.

Вказане рішення стало предметом оскарження за цим позовом. Похідною вимогою є вимога про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача вищезазначений спірний період його трудової діяльності при повторному розгляді заяви.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

За правилами частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року не менше 32 року.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1 (далі - Порядок № 22-1).

Так, пунктом 1.1 Порядку № 22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі посадова особа) за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника.

За приписами пункту 2.1 Порядку № 22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Судом встановлено, що 15.01.2025 позивач звернулася до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Серед інших документів до заяви позивач додала трудову книжку серії НОМЕР_1 від 24.05.1983 з метою підтвердження страхового стажу.

За результатами розгляду заяви позивача відповідач прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії за віком. Підставою для такого рішення став висновок про відсутність достатнього страхового стажу.

Як зазначає відповідач, підтверджений стаж роботи позивача становить 24 роки 06 місяців 21 день. Водночас до страхового стажу не зарахований, зокрема, період роботи з 26.10.1987 по 01.06.1991, оскільки дата наказу при звільненні - 28.05.1990 не відповідає даті звільнення - 01.06.1991.

Перевіряючи вказані доводи, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Водночас заповнення трудової книжки працівника здійснюється роботодавцем, а не працівником, і саме підприємство-роботодавець є відповідальним за організацію обліку трудових книжок працівників, в тому числі правильність внесення записів до них.

Порядок заповнення трудових книжок визначається розділом 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Так, пунктом 2.4 цієї Інструкції передбачено, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Зі змісту трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 24.05.1983 слідує наступне:

- 26.10.1987 позивач призначена по переведенню із автобази Тернопільського ОПТУ зв`язку оператором обчислювальних машин другої категорії автобази (запис №12);

- 29.02.1988 присвоєно оператору обчислювальних (плавильних) машин другу категорію згідно рішення атестаційної комісії автобази (запис №13);

- 15.08.1988 згідно наказу №1 об`єднання «Тернопіль меліоводгосп» автобазу траста «Тернопільводбуд» перейменовано в автобазу об`єднання «Тернопіль - меліоводгосп» з 15.08.1988 (запис №14);

- 01.02.1990 оператора розрахункової групи переведено з 1 лютого 1990 року на посаду бухгалтера тимчасово на період відпустки по догляду за дитиною (до досягнення нею віку трьох років) бухгалтера ОСОБА_2 згідно штатного розпису (запис №15);

- 01.06.1991 звільнена по п. 1 ст. 40 КЗпП УРСР (скорочення штату працівників) (запис №16).

Однак, на думку суду, причини не зарахування стажу вказано відповідачем як те, що «дата наказу при звільненні - 28.05.1990 не відповідає даті звільнення - 01.06.1991» дане твердження необхідно розглядати як формальний недолік, допущений особою відповідальною за внесення відповідних записів на підприємстві до трудової книжки працівників, який не може давати достатні підстави для незарахування такого періоду роботи позивача до трудового стажу.

Суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Відповідач не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для незарахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а.

Суд вважає, що недоліки оформлення трудової книжки виявлені відповідачем, такі як «дата наказу при звільненні - 28.05.1990 не відповідає даті звільнення - 01.06.1991», не може вважатися достатньою і самостійною підставою для відмови позивачеві у зарахуванні періоду роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача у тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.

Вищенаведене додатково підтверджується тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках, іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а тому й не може впливати на його особисті права. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Суд також звертає увагу на те, що позивач вжив заходів для підтвердження спірного періоду трудової діяльності шляхом звернення із запитом до державного архіву Тернопільської області з метою отримання довідки про стаж роботи в автобазі тресту «Тернопільводбуд».

З відповіді державного архіву Тернопільської області слідує, що документи автобази тресту «Тернопільводбуд» за 1987-1991 роки на зберігання в державний архів Тернопільської області не надходили, підтвердити трудовий стаж і заробітну плату ОСОБА_1 та видати архівні довідки неможливо.

Зазначена обставина свідчить про об`єктивну неможливість підтвердження спірного періоду роботи іншим способом, окрім як на підставі записів у трудовій книжці. При цьому відповідальність за неналежне оформлення записів у трудовій книжці несе виключно роботодавець, що унеможливлює покладення будь-яких негативних правових наслідків на позивача.

Крім того, суд відзначає, що встановлений відповідачем недолік заповнення роботодавцем трудової книжки позивачки не може свідчити про наявність обгрунтованих підстав для відмови у зарахуванні спірного періоду трудової діяльності до страхового стажу, адже відповідач не навів жодних доводів і не надав доказів на спростування обставин працевлаштування позивачки у спірний період. Не встановлено таких і під час розгляду цієї справи судом.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач неправомірно не зарахував до страхового стажу позивача періоди роботи з 26.10.1987 по 01.06.1991 відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.05.1983.

Відтак є підставними і підлягають задоволенню позовні вимоги про скасування оскаржуваного рішення № 72 від 22.01.2025 та зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком та зарахувати період роботи 26.10.1987 по 01.06.1991 до страхового стажу позивача.

Позовну вимогу щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком також необхідно задовольнити, оскільки у зв`язку із скасуванням оскаржуваного рішення процедура розгляду питання про призначення позивачу пенсії за віком вважається незакінченою і пенсійний орган, реалізуючи свої законні повноваження щодо призначення пенсії, повинен повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Разом із тим, суд вважає помилковими твердження позивача, що дії стосовно не зарахування спірного стажу роботи бути здійснені ГУ ПФ України в Тернопільській області, з огляду на наступне.

Пунктом 4.2 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку №22-1 передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію. Після реєстрації заяви позивача та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності, було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Згідно з вимогами пункту 4.3 розділу ІV Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до абзацу другого пункту 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Згідно з пунктом 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, а після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні підстави для задоволення щодо нього позовних вимог.

Суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яке прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії позивачці, є уповноваженим органом, який має право зарахувати до страхового стажу, приймати рішення щодо призначення позивачу пенсії за віком, а прийнявши таке рішення, має передати електронну пенсійну справу засобами програмного забезпечення до Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області за місцем проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Стосовно повного відновлення порушеного права позивачки, суд зазначає наступне.

Згідно приписів частини першої ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Втручання суду в повноваження суб`єкта публічної влади можливе лише тоді, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи законодавства, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Тобто, враховуючи вищевказані норми чинного законодавства, суд вважає, що з метою належного та ефективного захисту прав позивачки, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області необхідно зобов`язати повторно розглянути заяву позивача від 15.01.2025 про призначення пенсії за віком.

За змістом ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на задоволення позовних вимог частково, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору стягуються на його користь пропорційно до задоволених вимог в сумі 605,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, який допустив протиправні дії, - Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 72 від 22.01.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.01.2025 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до її страхового стажу період роботи з 26.10.1987 по 01.06.1991 згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.05.1983 із урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 15 серпня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46001 ).

- Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (місцезнаходження: вул. Ольжича, 7, м. Житомир, Житомирська область, 10003, ).

Головуючий суддя Грицюк Р.П.