Справа № 440/10425/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 р. Справа № 440/10425/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Т.С. Канигіна, м. Полтава, повний текст складено 09.04.25 по справі № 440/10425/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі по тексту ГУ ПФУ в Полтавській області, відповідач, пенсійний орган), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів навчання з 01.09.1982 по 01.12.1983, з 25.11.1985 по 31.08.1987 у Дніпропетровському хіміко-технічному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, період проходження служби в армії з 13.12.1983 по 21.11.1985;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди навчання з 01.09.1982 по 01.12.1983, з 25.11.1985 по 31.08.1987 у Дніпропетровському хіміко-технічному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, період проходження служби в армії з 13.12.1983 по 21.11.1985;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність дій відповідача, які полягають у відмові в зарахуванні до страхового стажу позивача періодів навчання з 01.09.1982 по 01.12.1983, з 25.11.1985 по 31.08.1987 у Дніпропетровському хіміко-технічному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, а також період проходження служби в армії з 13.12.1983 по 21.11.1985, оскільки трудовою книжкою ОСОБА_1 , яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, у повному обсязі підтверджено всі спірні періоди діяльності позивача, а тому підстави для їх неврахування відсутні.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.04.2025 по справі № 440/10425/24 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська область, 36014, корд ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання: з 01.09.1982 по 01.12.1983, з 25.11.1985 по 31.08.1987 та період проходження військової служби з 13.12.1983 по 21.11.1985.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання: з 01.09.1982 по 01.12.1983, з 25.11.1985 по 31.08.1987 та період проходження військової служби з 13.12.1983 по 21.11.1985.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська область, 36014, корд ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.04.2025 по справі № 440/10425/24 за позовом ОСОБА_1 та винести постанову про залишення позову без задоволення в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про неможливість зарахування до страхового стажу позивача періодів його навчання з 01.09.1982 по 25.06.1990 (згідно з дипломом НОМЕР_2 ) та строкової служби з 13.12.1983 по 17.11.1985 (згідно з військовим квитком НОМЕР_3 ), оскільки такі періоди потребують підтвердження уточнюючими довідками у відповідності до вимог Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 (далі Порядок № 637).

Також зауважив, що у випадку залишення рішення першої інстанції без змін, у апелянта виникнуть труднощі при його виконанні, оскільки судом не визначено дату, з якої необхідно здійснити зарахування періодів роботи та навчання.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що з 17.08.2021 позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

05.04.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області з заявою з приводу неврахування до страхового стажу періоду навчання.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області листом від 10.05.2024 зазначило, що страховий стаж позивача підтверджений в установленому чинним законодавством порядку, складає 36 років 08 місяців 21 день. До страхового стажу не зараховано періоди навчання з 01.09.1982 по 25.06.1990 (згідно з дипломом НОМЕР_2 ) та строкової служби з 13.12.1983 по 17.11.1985 (відповідно до військового квитка НОМЕР_3 ), оскільки їх врахування потребує підтвердження уточнюючими довідками.

06.06.2024 позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області з заявою з приводу неврахування до страхового стажу періодів навчання та проходження військової служби.

Листом від 09.07.2024 пенсійним органом відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періодів навчання та проходження військової служби з підстав, викладених у листі від 10.05.2024.

Не погодившись із такими діями пенсійного органу, позивач звернувся до суду з позовом про визнання їх протиправними та зобов`язання зарахувати до страхового стажу позивача періодів навчання з 01.09.1982 по 01.12.1983, з 25.11.1985 по 31.08.1987 у Дніпропетровському хіміко-технічному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, періоду проходження служби в армії з 13.12.1983 по 21.11.1985.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів навчання та військової служби є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відомостями з трудової книжки позивача НОМЕР_4 та військового квитка НОМЕР_3 у повному обсязі підтверджено всі вказані спірні періоди, що свідчить про відсутність у пенсійного органу підстав для їх неврахування.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту прав позивача, суд вважав за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати позивачу до страхового стажу період навчання: з 01.09.1982 по 01.12.1983, з 25.11.1985 по 31.08.1987 та період проходження військової служби з 13.12.1983 по 21.11.1985.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на належне отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-ІV.

Згідно з положеннями статті 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно із частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За приписами частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Пунктом 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Як встановлено в суді першої інстанції та підтверджено судом апеляційної інстанції, позивачу 17.08.2021 призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, при цьому пенсійним органом не було враховано до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його навчання з 01.09.1982 по 01.12.1983, з 25.11.1985 по 31.08.1987 у Дніпропетровському хіміко-технічному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, а також період проходження служби в армії з 13.12.1983 по 21.11.1985, що зумовило звернення до суду з цим позовом.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі по тексту - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно із пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами необхідне лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Колегія суддів наголошує, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 січня 2023 року в справі № 171/843/17.

Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій. В довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу: професія або посада, характер роботи: розділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включаються цій період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу наведеної норми слідує, що виключно у випадку, коли у трудовій книжці взагалі відсутні відомості про період роботи, що дає право на призначення пенсії, надаються довідки із зазначенням відповідних відомостей.

Дослідивши трудову книжку позивача НОМЕР_4 , колегією суддів встановлено, зокрема, що ОСОБА_1 :

- з 01.09.1982 по 01.12.1983 навчався у Дніпропетровському хіміко-технічному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського,

- з 13.12.1983 по 21.11.1985 проходив службу у рядах Радянської армії;

- з 25.11.1985 по 31.08.1987 навчався у Дніпропетровському хіміко-технічному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського.

Таким чином, трудовою книжкою позивача, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, у повному обсязі підтверджено всі спірні періоди діяльності позивача. При цьому, навчання та служба в армії не перетинаються періодами, як на цьому помилково наголошує пенсійний орган.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта на необхідність надання позивачем уточнюючих довідок, позаяк такі документи надаються виключно тоді, коли у трудовій книжці взагалі відсутні відомості про період роботи, що дає право на призначення пенсії, що не мало місця у спірних правовідносинах.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоди його навчання та військової служби з 01.09.1982 по 01.12.1983, з 13.12.1983 по 21.11.1985, з 25.11.1985 по 31.08.1987.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо не визначення судом першої інстанції дати, з якої слід здійснити зарахування спірних періодів діяльності позивача, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 4 статті 44 Закону № 1058-IV, перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

З огляду на вказане, враховуючи, що із заявою про зарахування спірних періодів трудової діяльності позивача до страхового стажу ОСОБА_1 вперше звернувся 05.04.2024, то і відповідний перерахунок із зарахуванням таких періодів слід здійснити з 01.04.2024.

На підставі вищевикладеного, правильним є висновок суду першої інстанції про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання: з 01.09.1982 по 01.12.1983, з 25.11.1985 по 31.08.1987 та період проходження військової служби з 13.12.1983 по 21.11.1985.

Колегія суддів зауважує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 509/1350/17 зазначила, що суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому, застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для прийняття рішення про призначення пенсії.

Відповідно до пунктів 2, 4 та 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення; визнати бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії; визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З огляду на те, що станом на момент первинного звернення позивача до пенсійного органу із заявою про зарахування спірних періодів до страхового стажу, у відповідача були відсутні правові підстави для відмови у такому зарахуванні, колегія суддів дійшла висновку про дотримання ОСОБА_1 при зверненні до ГУ ПФУ всіх визначених законодавством умов для такого зарахування.

Відтак, існує лише один вид правомірної поведінки Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати спірні періоди до страхового стажу ОСОБА_2 .

Отже, у відповідача відсутній вибір між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ефективним способом захисту порушених прав є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання: з 01.09.1982 по 01.12.1983, з 25.11.1985 по 31.08.1987 та період проходження військової служби з 13.12.1983 по 21.11.1985.

Разом з цим, оскільки судом першої інстанції не було визначено дати, з якої слід здійснити зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача, наявні підстави для зміни судового рішення першої інстанції шляхом доповнення мотивувальної та резолютивної частин датою, з якої слід вчинити зобов`язальні дії.

За приписами пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи (частина перша статті 317 КАС України). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

З огляду на вищевказане, враховуючи те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправний характер дій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів навчання з 01.09.1982 по 01.12.1983, з 25.11.1985 по 31.08.1987 у Дніпропетровському хіміко-технічному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, період проходження служби в армії з 13.12.1983 по 21.11.1985 та наявність підстав для їх зарахування, однак при цьому не визначив дату, з якої слід здійснити зарахування таких періодів трудової діяльності позивача, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.04.2025 по справі № 440/10425/24 слід змінити шляхом викладення мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови, а абзац третій резолютивної частини рішення суду у такій редакції : "Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу з 01.04.2024 період навчання: з 01.09.1982 по 01.12.1983, з 25.11.1985 по 31.08.1987 та період проходження військової служби з 13.12.1983 по 21.11.1985".

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.04.2025 по справі № 440/10425/24 підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги в іншій частині висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.04.2025 по справі № 440/10425/24 - змінити шляхом викладення мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови, а абзац третій резолютивної частини рішення суду у такій редакції : "Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу з 01.04.2024 період навчання: з 01.09.1982 по 01.12.1983, з 25.11.1985 по 31.08.1987 та період проходження військової служби з 13.12.1983 по 21.11.1985".

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.04.2025 по справі № 440/10425/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій Я.В. П`янова