Справа № 367/8010/24
Суддя: Третяк Я. М.
Дата ухвалення: 2025-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 367/8010/24
Провадження №2-а/367/43/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

07 серпня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого - судді Третяк Я.М.,

за участю:

секретаря судових засідань Люліної О.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: Управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, третя особа: Управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якому просила скасувати постанову поліцейського 2 взводу 6 роти 1 батальйону полку -1 Управління патрульної поліції в місті Києві, капрала поліції Лісютіної Яни Валеріївни про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БНА № 2760135 від 05.08.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 122 КУпАП та стягнути витрати зі сплати судового збору.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду із зазначеним адміністративним позовом, позивач посилається на те, що 05 серпня 2024 року о 12:17 поліцейським 2 взводу 6 роти 1 батальйону полку-1 Управління патрульної поліції в місті Києві, капралом поліції Лісютіною Яною Валеріївною, було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 2760135 від 05.08.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 cт.122 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1020 грн. Відповідно до пунктів 4-5 постанови ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Kia Magentis» НОМЕР_1 (який належить ОСОБА_2 ), нібито о 12:15 год. в м. Київ площа Вокзальна не виконала вимогу аз 5.43 з табличкою 7.17 чим порушила п. 8.4.1 ПДР (Порушення вимог інформаційно-вказівних знаків).

Позивач зазначає, що постанову вважає незаконною, безпідставною, винесеною з грубим порушенням норм матеріального та процесуального законодавства та такою, що підлягає скасуванню за таких підстав.

05 серпня 2024 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Toyota Venza» днз НОМЕР_2 рухаючись но пул. Симона Петлюри в бік Центрального залізничного вокзалу (Київ) здійснила вимушену зупинку в районі колишнього McDonalds (Вокзальна площа, 2) для висадки пасажира ОСОБА_3 , якому стало зле після звільнення з ДУ «Київський слідчий ізолятор» і який прямував на потяг Київ-Львів. Оскільки зупинка, була вимушеною (була ввімкнена аварійна світова сигналізація), поважною, нетривалою, будь-якої розмітки на проїжджій частині дороги взагалі не було, та біля транспортного засобу «Toyota Venza» днз НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_1 не було більше ніяких автомобілів із додатковою табличкою «Особи з інвалідністю», які б потребували місця для маркування або для яких би автомобіль ОСОБА_1 міг би створити перешкоди ОСОБА_1 , надавши першу домедичну допомогу гр. ОСОБА_4 вирішила вийти з автомобіля «Toyota Venza» днз НОМЕР_2 та викласти речі гр. ОСОБА_3 , що були в багажнику. В цей момент до автомобіля з боку водія підійшов відповідач та попросив позивача пред`явити документ, що посвідчує особу, посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Так позивач зазначає, що під час бесіди з відповідачем ОСОБА_1 пояснила, що вона здійснила вимушену зупинку, оскільки супроводжує громадянина, який звільнився з ДУ «Київський слідчий ізолятор» та який поспішає на потяг до Львова. Через деякий час відповідач повернувся, тримаючи в руках постанову про накладення адмінстративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 2760135 від 05.08.2024.

Також позивач вказує, що справа про притягнення її до адміністративної відповідальності не розглядалася відповідно до процедури. Крім того, працівниками поліції не були роз`яснені права, встановлені ч.1 ст.268 КУпАП.

Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП є незаконним, необґрунтованим та недоведеним, а тому оскаржувані постанови є протиправними, незаконними, необґрунтованими та підлягають скасуванню.

Наголошує, що оскаржувана постанова всупереч ч.2,3 ст.283 КУпАП не містить: відомостей про місце проживання чи перебування особи, стосовно якої розглядалась справа (зазначена невірна адреса, незважаючи на той факт, що ОСОБА_1 зазначила місце реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_1 ); не зазначений транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення «марка, модель, номерний знак»: Toyota Venza» днз НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 , а той що вказаний в оскаржуваній постанові «Kia Magentis», який належить ОСОБА_2 не має жодного відношення до подій, що сталися 05.08.2024.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить позов задовольнити.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 08.08.2024 зазначену справу передано в провадження судді Ірпінського міського суду Київської області Третяк Я.М.

Ухвалою суду від 08.10.2024, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

В ухвалі суду визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 162 КАС України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 163 КАС України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов.

Відповідно до ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Положеннями ч. 5 ст. 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотання однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо стягнення грошових сум, які ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

26.11.2024 до суду від представника відповідача Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2760135 від 05.08.2204, у якому представник ДПП просить відмовити у задоволенні позову, вважаючи твердження позивача хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповіді на відзив позивачем до суду подано не було.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Заяв або заперечень проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні до суду подано не було, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 КАС України).

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України).

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 9 КАС України).

Згідно із ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Стаття 8 КУпАП визначає, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що 05.08.2024 поліцейським 2 взводу 6 роти 1 батальйону полку 1 УПП в м. Києві капралом поліції Лісютіною Я.В. складено постанову серії ЕНА № 2760135 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за змістом якої 05.08.2024 о 12 год. 15 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Kia Magentis» НОМЕР_1 , не виконала вимогу д.з.5.43 з табличною 7.17, чим порушила п.8.4 ґ ПДР, та скоїла адміністративне правопорушення передбачене ч. 6 ст. 122 КУпАП.

У зв`язку з зазначеним на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 1020,00 грн.

Відповідно положень ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч.6 ст. 122 КУпАП зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 «Про Правила дорожнього руху». Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 1.1 ПДР України, ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території, тощо) повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п.8.1, 8.2 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Відтак, п 8.4 ґ ПДР України передбачено інформаційно-вказівні знаки, які запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Знак 5.42.1-5.42.3 ПДР України «Місце для стоянки» визначає місця та майданчики для стоянки транспортних засобів.

Відповідно до п.п.7.17 п. 33.7 розділу 33 ПДР, табличка 7.17 «Інваліди» до дорожнього знаку 5.42.1 означає, що дія знака 5.41.1 поширюється для позначення місця (або спеціально відведеної частини майданчика) для стоянки транспортних засобів, на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» відповідно до вимог цих Правил.

Таблички 7.3.1-7.3.3 «Напрямок дії» вказують напрямки дії знаків, розташованих перед перехрестям, або напрямки руху до позначених об`єктів, що розташовані безпосередньо біля дороги.

Згідно підпункту «ґ» п. 30.3 розділу 30 ПДР, розпізнавальний знак «Інвалід» - квадрат жовтого кольору із стороною 150 мм і чорним зображенням символу таблички 7.17. Знак розміщується спереду і ззаду на механічних транспортних засобах, якими керують водії-інваліди.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», пільги особам з інвалідністю надаються на підставі посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності (для повнолітніх осіб), категорію «дитина з інвалідністю» (для дітей), а також у відповідних випадках вказано їх основні нозологічні форми захворювань (по зору, слуху та з ураженням опорно-рухового апарату).

Пунктом 22 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 134 визначено, що на майданчиках для паркування обов`язково облаштовуються місця (в обсязі 10 відсотків загальної кількості, але не менш як одне місце) передбаченого стандартами розміру, позначені дорожніми знаками та розміткою для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

На місцях для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», не можуть бути розміщені інші транспортні засоби.

У разі паркування на місцях, призначених для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», інших транспортних засобів користувачі цих засобів несуть відповідальність згідно із законодавством.

Виходячи із системного аналізу вказаних вище норм права, паркування (як стоянка, так і зупинка) водієм транспортного засобу на місці, що позначено знаком з додатковою табличкою 7.17, тобто на місці, де дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, які перевозять інвалідів (крім випадків вимушеної стоянки), створює об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.6 ст.122 КУпАП.

Як вбачається із адміністративного позову, позивач зазначає, що не погоджується із вказаною постановою, вказує, що правопорушення не вчиняла, оскільки зупинка її автомобіля була вимушена, була увімкнена аварійна світлова сигналізація, будь-якої розмітки на проїжджій частині дороги взагалі не було.

При цьому, як видно з матеріалів справи, 05.08.2024 поліцейським 2 взводу 6 роти 1 батальйону полку 1 УПП в м. Києві капралом поліції Лісютіною Я.В. складено постанову серії ЕНА № 2760135 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за змістом якої 05.08.2024 о 12 год. 15 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Kia Magentis» НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , не виконала вимогу д.з.5.43 з табличною 7.17, чим порушила п.8.4 ґ ПДР, та скоїла адміністративне правопорушення передбачене ч. 6 ст. 122 КУпАП.

Зазначені обставини, викладені в оскаржуваній постанові було підтверджено представником відповідачу у поданому відзиві на позовну заяву, зокрема зазначено, що під час патрулювання Шевченківського району м. Києва екіпажем «Рубін» за адресою: м. Київ, площа Вокзальна,1 було виявлено транспортний засіб марки «Kia Magentis» НОМЕР_1 , який припаркувався на місці для стоянки для осіб з обмеженими можливостями.

При цьому, як зазначає позивач, 05 серпня 2024 року вона керувала транспортним засобом «Toyota Venza» днз НОМЕР_2 , на підтвердження чого надала копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , з якого вбачається, що автомобіль марки ««Toyota Venza» днз НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 .

Таким чином, суд не може вважати доведеним факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідач вказані позивачем доводи не спростував, об`єктивних доказів вчинення правопорушення особою суду не надав.

Поряд з цим, у матеріалах справи відсутні фото- та відеодокази, які б підтверджували факт порушення. Зокрема, відсутні фотознімки транспортного засобу позивача, які б чітко фіксували його розташування у зоні дії знаку 5.43 (зона стоянки), наявність чи відсутність відповідної дорожньої розмітки або таблички 7.17 «Особа з інвалідністю». Також у матеріалах справи немає відеофіксації, яка могла б підтвердити момент зупинки транспортного засобу, його фактичне положення та можливі обставини, що вплинули на ситуацію. Відсутність таких доказів є суттєвим недоліком у доведенні вини.

Відтак, відповідач на обґрунтування правомірності оскаржуваної постанови не надав належних доказів наявності у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 122 КУпАП, оскільки не довів, що позивач здійснила стоянку транспортного засобу в порушення вимог п.8.4.ґ ПДР.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим, і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Крім цього, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Всупереч даним вимогам, вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується належними та допустимими доказами, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не доведено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та правомірності винесеної постанови про накладення на позивача штрафу, передбаченого санкцією ч. 6 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена з порушенням норм законодавства, що призвело до незаконного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення.

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи наведене, суд прийшов висновку, що доводи позивача щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам закону, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, що є що є підставою для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі.

Згідно з ч. 5 ст. 139 КАС України, судові витрати по справі в розмірі 1211,20 грн. необхідно стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.2,77, 205, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.251, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

УХВАЛИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2760135, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 гривень, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.6 ст.122 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Я.М.Третяк