Справа № 380/10062/24
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2025 рокусправа № 380/10062/24

Львівський окружний адміністративний суд в складі судді Желік О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області із вимогами:

- визнати протиправним та скасувати Податкове повідомлення-рішення від 23.02.2024 №1 Головного управління ДПС у Львівській області;

- визнати протиправним та скасувати Рішення про застосування фінансових санкцій від 23.02.2024 №1 Головного управління ДПС у Львівській області;

- визнати протиправним та скасувати Рішення про застосування фінансових санкцій від 23.02.2024 №1 Головного управління ДПС у Львівській області.

Позов обґрунтований тим, що позивач не погоджується з висновками податкового органу, зазначаючи, що змішування різних напоїв і марок при виготовленні коктейлів дозволяється за наявності ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями. Аналіз вищенаведених норм зумовлює висновок про те, що чинним законодавством розмежовано поняття «виробництво алкогольних напоїв» та «приготування коктейлів». Зокрема, основна відмінність приготування коктейлів від виробництва алкогольних напоїв полягає в тому, що при приготуванні коктейлів: відсутній повний технологічний цикл; використовуються готові, вироблені алкогольні напої вже ліцензованих виробників; приготування здійснюється безпосередньо в ресторані. Як наслідок, позивач вважає, що спірні податкові повідомленні рішення прийняті на підставі акта є протиправними та підлягають скасуванню. Просить суд задовольнити позов.

Ухвалою судді від 29.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що оскаржувані рішення прийняті відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства. Позивачем виготовлялись коктейлі, які продаються під комерційними назвами «Вогняна вода Малинівка», «Вогняна вода Грейпфрутівка», «Вогняна вода «Лимонівка», «Вогняна вода Медовуха», «Вогняна вода Хріновуха», «Вогняна вода «Виноградівка», «Вогняна вода Тутовка», Вогняна вода «Смородинівка», без ліцензії, які зберігались та реалізовувались без маркування. Відтак, на позивача накладено штраф за виробництво алкогольних напоїв, без наявності ліцензії, за зберігання та реалізацію алкогольних напоїв у скляній тарі з порушенням вимог маркування алкогольної продукції. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ФОП ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність за наступними видами: 56.30 Обслуговування напоями (основний); 46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами 47.24 Роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах 47.25 Роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах 47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування. Роздрібна торгівля алкогольними напоями здійснюється позивачем на підставі ліцензії №2304631 від 18.07.2023.

Позивач придбавав у ТОВ «ПроТек Логістик» горілку особливу Немирів Штоф Оригінал 0,5 л. у кількості 97 шт. та сплачував за придбання такого товару відповідні суми грошових коштів. З цієї горілки шляхом її змішування із різними інгредієнтами (медом, ягодами, фруктами, соками, водою, спеціями, коренем калгана тощо) та в певних пропорціях позивач фактично виготовляє коктейлі які продаються під комерційними назвами «Вогняна вода Малинівка», «Вогняна вода Грейпфрутівка», «Вогняна вода «Лимонівка», «Вогняна вода Медовуха», «Вогняна вода Хріновуха», «Вогняна вода «Виноградівка», «Вогняна вода Тутовка», Вогняна вода «Смородинівка» (технологічні картки на кожен з коктейлів додані). В бухгалтерському обліку позивача ці коктейлі відображені за назвами «Коктейль фірмовий».

Головним управління ДПС у Львівській області 16.01.2024 проведено фактичну перевірку ресторану, що знаходиться за адресою: смт. Східниця, Дрогобицького району, Львівської області, вул. С. Бандери, 15А, та належить ФОП ОСОБА_1 .

Відповідно до складеного акту перевірки: «виявлено зберігання продукції власного виробництва (настоянок) по ціні реалізації 42,00 грн. за 0,05 л. Зберігання настоянок власного виробництва здійснюється в скляній тарі місткістю 0,5 л., на яких відсутні етикетки з назвою виробу, відсутня інформація про назву оператора ринку, який виготовляє дану продукцію, не зазначено вміст цукру, не вказана об`ємна частка спирту, дата виготовлення, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 11 Закону України від 19.12.1999 № 481/95-ВР (зі змінами та доповненнями). Зберігаються настоянки в скляній тарі ємністю 0,5 л, на яких відсутні марки акцизного податку встановленого зразка, чим порушено вимоги абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР (зі змінами та доповненнями) 226.7 ст. 226 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755 - VI (зі змінами та доповненнями), а саме: кожна марка акцизного податку на алкогольні напої повинна мати окремі серію і номер, місяць і рік випуску марки та позначення про суму сплаченого акцизного податку за одиницю маркованої продукції, крім суми акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі алкогольних напоїв. Вищевказану продукцію суб`єкт господарювання виготовляє методом настоювання горілки «Немирів штоф» на 6 видах добавок. В процесі настоювання змінюється фізико-хімічний склад горілки, в тому числі вміст спирту. Дане виробництво здійснюється без наявних технологічних карт, атестації виробництва, дозвільних документів чи сертифікатів якості, та ліцензії на право виробництва алкогольних напоїв, чим порушено вимоги ст. 12 Закону України від 19.12.1995 №481/99-ВР (із змінами та доповненнями). На зберіганні в ресторані знаходилось 1 л. настоянки асортименті (6 видів) на загальну суму 84000,00 грн., на які суб`єктом не представлено документи, що підтверджують похідність товару (прихідні накладні), чим порушено вимоги п. 12ст.3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР (із змінами та доповненнями)».

Позивач вважаючи, що відповідач протиправно виніс оскаржені податкові повідомлення-рішення, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Вирішуючи спір суд керується таким.

У відповідності до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України (далі ПК України) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Приписами пп.80.1 та пп.80.2 ст.80 ПК України передбачено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, визначених зазначеною статтею.

Пунктом 81.1 ст.81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки. Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Відповідно до пункту 81.2 статті 81 ПК України у разі відмови платника податків та/ або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.

З аналізу наведеного правового регулювання слідує, що у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/ позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

Поряд з цим закон пов`язує правомірність проведення, зокрема фактичної перевірки, із виконанням контролюючим органом обов`язку із вручення/пред`явлення визначених п. 81.1 ст. 81 ПК України документів: платнику податків; уповноваженій особі; особі, яка фактично здійснює розрахункову операцію (не має правового значення наявність чи відсутність оформлених трудових відносин із особою, яка фактично проводить розрахункові операції).

При цьому приписи абз.7 п.81.1 ст.81 ПК України зобов`язують особу, яка розписується у направленні, окрім інших реквізитів, проставити посаду, яку вона займає на підприємстві.

Відтак, саме указана особа і, відповідно, платник податків несуть відповідальність за достовірність повідомленої ними інформації посадовим особам контролюючого органу щодо того, чи є така особа здійснюючою розрахункові операції.

Відповідні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №540/2613/19 (провадження №К/9901/18743/20).

Як встановлено судом, фактична перевірка магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та який належить суб`єкту господарювання ФОП ОСОБА_1 , проведена у присутності бармена ОСОБА_2 .

У відповідності до власноруч написаного пояснення ОСОБА_2 , остання є барменом, яка працює у ФОП ОСОБА_1 , за адресою місця здійснення діяльності АДРЕСА_1 .

Таким чином, на момент здійснення уповноваженими особами відповідача фактичної перевірки магазину, що належить ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 здійснювала розрахункові операції, а відтак працівниками Головного управління ДПС у Львівській області, що здійснювали перевірку, пред`явлено службові посвідчення, наказ та направлення на перевірку саме їй.

У направленнях на перевірку від 15.01.2024 № 244 власноруч ОСОБА_2 вказала, що є барменом у ФОП ОСОБА_1 і якій 16.01.2024 о 14:05 год. пред`явлено службове посвідчення, направлення на проведення перевірки та вручено копію наказу.

На підставі викладених обставин суд доходить висновку, що уповноваженими працівниками Головного управління ДПС у Львівській області не порушено процедури ознайомлення позивача з результатами проведення фактичної перевірки.

Щодо викладених в акті порушень, які стали підставою для застосування до позивача штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

На підставі Акта перевірки Головним управлінням ДПС у Львівській області винесено рішення:

- про застосування фінансових санкцій від 23.02.2024 №1, відповідно до якого вчинене незабезпечення обліку товарних запасів за місцем їх зберігання/реалізації, порушення пункту 12 статті 203 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та застосовано до позивача фінансову санкцію у вигляді штрафу у розмірі 840,00 грн;

- про застосування фінансових санкцій від 23.02.2024 №1, відповідно до якого вчинене виробництво алкогольних напоїв без наявності ліцензії, порушення частини 5, частини 8 статті 2 та частини 1 статті 12 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» та застосовано до позивача фінансову санкцію у вигляді штрафу у розмірі 85000,00 грн;

- про застосування фінансових санкцій від 23.02.2024 № 1, відповідно до якого вчинене зберігання та реалізацію алкогольних напоїв у скляній тарі з порушенням вимог маркування алкогольної продукції, порушення частини 1 абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» п. 226.6 ст.226 Податкового кодексу України та застосовано до позивача фінансову санкцію у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (далі - Закон № 481/95-ВР).

За приписами частини п`ятої, восьмої статті 2 Закону № 481/95-ВР встановлено, що виробництво алкогольних напоїв для реалізації на території України здійснюється з використанням спирту етилового, що відповідає товарній підкатегорії 2207 10 00 90 згідно з УКТ ЗЕД (спирт етиловий, неденатурований, з концентрацією спирту 80 % об. або більше), та спиртових дистилятів, що відповідають товарній позиції 2208 згідно з УКТ ЗЕД, які одержані виключно із сільськогосподарської продукції та мають статус українських товарів відповідно до Митного кодексу України.

Виробництво алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) незалежно від форм власності за наявності відповідної ліцензії.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 481/95-ВР виробництво алкогольних напоїв здійснюється з використанням спирту етилового, що відповідає товарній підкатегорії 2207 10 00 90 згідно з УКТ ЗЕД, та спиртових дистилятів, що відповідають товарній позиції 2208 згідно з УКТ ЗЕД, які одержані виключно із сільськогосподарської продукції та мають статус українських товарів відповідно до Митного кодексу України. Використання інших видів спирту для виробництва алкогольних напоїв і харчових продуктів забороняється. Використання спирту при виробництві суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) малих виробництв виноробної продукції заборонено.

В абзаці 3 частини четвертої статті 11 Закону № 481/95-ВР встановлено, що алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Особливості маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів передбачено статтею 11 Закону № 481/95-ВР.

Відповідно до пункту 226.6 ст.226 ПК України маркуванню підлягають усі (крім зазначених у пункті 226.10 цієї статті) алкогольні напої з вмістом спирту етилового понад 8,5 відсотка об`ємних одиниць. Маркування вироблених в Україні алкогольних напоїв із вмістом спирту етилового до 8,5 відсотка об`ємних одиниць не здійснюється.

Відповідно до змісту Акту перевірки, контролюючим органом встановлено: зберігання продукції власного виробництва (настоянок) по ціні реалізації 42,00 грн. за 0,05 л. Зберігання настоянок власного виробництва здійснюється в скляній тарі місткістю 0,5 л. на яких відсутні етикетки з назвою виробу, відсутня інформація про назву оператора ринку, який виготовляє дану продукцію, не зазначено вміст цукру, не вказана об`ємна частка спирту, дата виготовлення, чим порушено вимоги ч.1 ст.11 Закону України від 19.12.1999 №481/95-ВР (зі змінами та доповненнями). Зберігаються настоянки в скляній тарі ємністю 0,5 л., на яких відсутні марки акцизного податку встановленого зразка, чим порушено вимоги абз.3 ч.4 ст. 11 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР (зі змінами та доповненнями) 226.7 ст. 226 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755 VI (зі змінами та доповненнями), а саме: кожна марка акцизного податку на алкогольні напої повинна мати окремі серію і номер, місяць і рік випуску марки та позначення про суму сплаченого акцизного податку за одиницю маркованої продукції, крім суми акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі алкогольних напоїв. Вищевказану продукцію суб`єкт господарювання виготовляє методом настоювання горілки «Немирів штоф» на 6 видах добавок (до прикладу, корінь калгану). В процесі настоювання змінюється фізико-хімічний склад горілки, в тому числі вміст спирту. Дане виробництво здійснюється без наявних технологічних карт, атестації виробництва, дозвільних документів чи сертифікатів якості, та ліцензії на право виробництва алкогольних напоїв, чим порушено вимоги ч.1 ст. 12 Закону України від 19.12.1995 №481/99-ВР (із змінами та доповненнями). На зберіганні в ресторані знаходилось 1 л. настоянок в асортименті (6 видів) на загальну суму 84000,00 грн., на які суб`єктом не представлено документи, що підтверджують похідність товару (прихідні накладні), чим порушено вимоги п. 12 ст.3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР (із змінами та доповненнями)».

Відповідно до статті 1 Закону №481/95-ВР алкогольні напої - продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206 (крім квасу "живого" бродіння), 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД;

Згідно пунктом 4.17 ДСТУ 3297:95 «Лікеро-горілчана промисловість. Терміни та визначення понять» наведено поняття коктейлю лікеро-горілчаного виробництва, яким, зокрема, є лікеро-горілчаний напій міцністю від 20 до 40 % з масовою концентрацією екстрактивних речовин від 5 до 25мг/100 см 3, який перед вживанням розводять мінеральною водою або плодово-ягідними соками або безалкогольними напоями, виготовлений змішуванням готових напоїв або купажуванням окремих напівфабрикатів та інгредієнтів.

Згідно наведеного у вказаному ДСТУ визначенню наливка - лікеро-горілчаний напій міцністю від 15,0 до 35,0 % з масовою концентрацією екстрактивних речовин від 15,0 до 50,0 г/100 см 3, виготовлений на основі свіжої плодової сировини або напівфабрикатів.

Разом з цим вимоги ДСТУ 4257:2003 «Напої лікеро-горілчані. Технічні умови» передбачають виготовлення напоїв лікеро-горілчаних виключно на основі спирту етилового ректифікованого (підпункт 4.2.1 пункту 4.2) вимоги ДСТУ 4257:2003 не можуть застосовуватись до коктейлів у громадському харчуванні, оскільки розділ 4.2 цих умов не передбачає підакцизних складників (горілки) у лікеро-горілчаному напої.

Суд вказує, що слід розмежувати коктейлі у громадському харчуванні як продукт власного виробництва відповідно до технологічної карти його виготовлення та лікеро-горілчані напої промислового виробництва, в тому числі настоянки, наливки, коктейлі, тощо.

За приписами статті 12 Закону №481/95-ВР виробництво алкогольних напоїв здійснюється з використанням спирту етилового, що відповідає товарній підкатегорії 2207 10 00 90 згідно з УКТ ЗЕД, та спиртових дистилятів, що відповідають товарній позиції 2208 згідно з УКТ ЗЕД, які одержані виключно із сільськогосподарської продукції та мають статус українських товарів відповідно до Митного кодексу України.

Водночас, чинне законодавство не передбачає вимог до коктейлю у громадському харчуванні як продукту власного виробництва відповідно до технологічної карти його виготовлення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верхоного Суду від 04.08.2022 у справі №2040/7199/18.

Відповідно до статті 1 Закону № 481/95-ВР повний технологічний цикл виробництва - сукупність приміщень, технологічного та іншого обладнання, відповідних технологічних процесів, що забезпечують переробку сировини в продукцію, готову для реалізації кінцевому споживачу, а також лабораторій (власних або залучених на договірних засадах у випадках, передбачених цим Законом), акредитованих відповідно до законодавства.

Разом з тим, основні вимоги щодо роботи суб`єктів господарської діяльності (закладів, підприємств) усіх форм власності, що здійснюють діяльність на території України у сфері ресторанного господарства регламентуються Правилами роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 24.07.2002 № 219, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.08.2002 за № 680/6968 (далі - Правила № 219).

Згідно з пунктом 1.3 Правил № 219 ресторанне господарство вид економічної діяльності суб`єктів господарської діяльності щодо надавання послуг відносно задоволення потреб споживачів у харчуванні з організуванням дозвілля або без нього; заклад ресторанного господарства організаційно-структурна одиниця у сфері ресторанного господарства, яка здійснює виробничо-торговельну діяльність: виробляє і (або) доготовляє, продає і організовує споживання продукції власного виробництва і закупних товарів, може організовувати дозвілля споживачів; технологічна документація на страви та вироби - документація із зазначенням опису технологічного процесу виробництва продукції, переліку продуктів, продовольчої сировини, речовин і супутніх матеріалів, що застосовуються в процесі приготування, даних про норми їх вмісту в кінцевому харчовому продукті, термін придатності до споживання, умов зберігання, способу реалізації (подання) споживачу, вимог до якості страв та виробів.

Пунктом 1.4 Правил № 219 встановлено, що суб`єктами господарської діяльності здійснюється діяльність у сфері ресторанного господарства після їх державної реєстрації в установленому законодавством порядку. Роздрібна торгівля алкогольними напоями і тютюновими виробами в закладах (підприємствах) ресторанного господарства здійснюється суб`єктами господарської діяльності за наявності відповідних ліцензій.

Суд зазначає, що при приготуванні коктейлів відсутній повний технологічний цикл виробництва, використовуються готові, вироблені алкогольні напої вже ліцензованих виробників та приготування здійснюється безпосередньо в ресторані.

Так, згідно з Актом перевірки контролюючим органом встановлено, що коктейлі, які продаються під комерційними назвами «Вогняна вода Малинівка», «Вогняна вода Грейпфрутівка», «Вогняна вода «Лимонівка», «Вогняна вода Медовуха», «Вогняна вода Хріновуха», «Вогняна вода «Виноградівка», «Вогняна вода Тутовка», Вогняна вода «Смородинівка» виготовляються позивачем методом настоювання горілки «Немирів штоф» на 6 видах добавок (до прикладу, корінь калгану) згідно наданих підприємством технологічних карт № 1.25, № 1.26, № 1.27.

Відтак, позивач не здійснює виробництва алкогольних напоїв, а лише готує коктейлі шляхом змішування готових алкогольних напоїв з іншими складниками, а тому у позивача відсутній обов`язок отримувати ліцензію на виробництво алкогольних напоїв та маркувати такі коктейлі.

Коктейлі, які продаються під комерційними назвами «Вогняна вода Малинівка», «Вогняна вода Грейпфрутівка», «Вогняна вода «Лимонівка», «Вогняна вода Медовуха», «Вогняна вода Хріновуха», «Вогняна вода «Виноградівка», «Вогняна вода Тутовка», Вогняна вода «Смородинівка» приготовлені шляхом настоювання горілки ліцензованих виробників, що придбувається позивачем у готовому вигляді з марками акцизного податку, на інших інгредієнтах (складниках) у відповідності до затверджених технологічних карт, копію якої надано до матеріалів справи.

При цьому факт придбання горілки «Немирів штоф», яка настоюється при виготовленні коктейлю позивачем підтверджено відповідними первинними документами з придбання горілки.

З урахуванням викладеного суд вважає безпідставними доводи контролюючого органу про здійснення позивачем виробництва алкогольних напоїв та вважає, що фактично позивачем здійснювалось виготовлення коктейлів, що не передбачає необхідності отримання відповідної ліцензії на право виготовлення алкогольних виробів.

Щодо зберігання та реалізації алкогольних напоїв, а саме коктейлів, які продаються під комерційними назвами «Вогняна вода Малинівка», «Вогняна вода Грейпфрутівка», «Вогняна вода «Лимонівка», «Вогняна вода Медовуха», «Вогняна вода Хріновуха», «Вогняна вода «Виноградівка», «Вогняна вода Тутовка», Вогняна вода «Смородинівка у скляній тарі з порушенням вимог маркування алкогольної продукції, порушення частини 1 абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального, п. 226.6 ст.226 Податкового кодексу України, суд зазначає, що вказані порушення є похідними від першого питання, що є спірним у контексті виготовлення алкогольних напоїв.

Відповідно до підпункту 14.1.107 пункту 14.1 статті 14 ПК України марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Положеннями статті 11 Закону №481/95-ВР встановлено обов`язковість та порядок маркування алкогольних напоїв, які реалізуються в Україні, марками акцизного податку встановленого зразка.

Відповідно до абз. 3 частини 4 статті 11 зазначеного закону алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Згідно з пунктом 226.1 статті 226 ПК України у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов`язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

Маркуванню підлягають усі алкогольні напої з вмістом спирту етилового понад 8.5 відсотка об`ємних одиниць. Маркування вироблених в Україні алкогольних напоїв із вмістом спирту етилового до 8,5 відсотка об`ємних одиниць не здійснюється (пункт 226.6 статті 226 ПК України).

Відповідно до пункту 20 Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.010 №1251 маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюється виробником зазначеної продукції. Для алкогольних напоїв використовуються марки із зазначенням сум акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, з точністю до тисячного знака, яка відповідає сумі, визначеній з урахуванням діючих на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.

Враховуючи встановлені судом обставини, за яких позивача не можна вважати виробником алкогольних напоїв, відсутнім є його обов`язок маркувати виготовлені ним коктейлі. В даному випадку, законодавство передбачає та покладає обов`язок маркування алкогольних напоїв на його виробника, в той же час позивача за встановлених обставин, не можна вважати такою особою, тому у позивача відсутній обов`язок маркування коктейлів «Вогняна вода Малинівка», «Вогняна вода Грейпфрутівка», «Вогняна вода «Лимонівка», «Вогняна вода Медовуха», «Вогняна вода Хріновуха», «Вогняна вода «Виноградівка», «Вогняна вода Тутовка», Вогняна вода «Смородинівка», які реалізуються в його ресторані.

Окрім цього, щодо незабезпечення обліку товарних запасів за місцем їх зберігання/реалізації, порушення пункту 12 статті 203 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суд зазначає наступне.

Як вже встановив суд, позивач виготовляє коктейлі шляхом змішування горілки «Немирів Штоф» із різними інгредієнтами (медом, ягодами, фруктами, соками, водою, спеціями, коренем калгана тощо) у відповідності до технологічних карток. Відповідні технологічні картки були наявні в ресторані на момент проведення перевірки і надавались інспекторам для огляду.

Враховуючи те, що позивач самостійно виготовляє зазначені коктейлі, суд вказує на те, що прихідних видаткових накладних на закупівлю цих коктейлів в позивача немає. Інгредієнти для зазначених коктейлів позивач закуповує в постачальників. Відповідні прихідні видаткові накладні були наявні в закладі на момент перевірки та надавались інспекторам для огляду.

Таким чином, позивачем правомірно ведеться облік товарних запасів за місцем їх зберігання/реалізації.

З урахуванням вищенаведених норм діючого законодавства та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про протиправність оскаржених податкових повідомлень-рішень від 23.02.2024 №1, від 23.02.2024 №1, від 23.02.2024 №1, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДПС у Львівській області податкові повідомлення-рішення від 23.02.2024 №1, від 23.02.2024 №1, від 23.02.2024 №1.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Львівській області () судовий збір в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.