Справа № 300/5280/25
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2025-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" серпня 2025 р. справа № 300/5280/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Матуляка Я.П.,
при секретарі Бойко Л.М.,
представника позивача - Булки Т.В.
представника відповідача - Наконечної І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 78558234 від 08.07.2025, -
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС в Івано-Франківській області звернулось до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 78558234 від 08.07.2025.
Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувана постанова винесена одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, що на думку позивача вказує на порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження". Крім того, зазначає про добровільне виконання рішення суду. Як наслідок, позивач вважає, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає до скасування.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.07.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено судовий розгляд на 14.08.2025 о 10:00 год.
05.08.2025 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позову з підстав правомірності оскаржуваної постанови.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.08.2025 задоволено заяву представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду у даній справі.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила та просила в його задоволенні відмовити.
Розглянувши матеріали адміністративної справи у відповідності до вимог статті 287 КАС України, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши докази, судом встановлено таке.
На підставі заяви представника Баганича А.З. від 01.07.2025, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батрин М.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №78558234 від 08.07.2025 з виконання виконавчого листа №260/6299/24/2025 виданого Закарпатським окружним адміністративним судом про зобов`язання Головного управління ДПС в Івано-Франківській області звільнити з податкової застави та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис щодо встановлення публічного обтяження податковою заставою об`єкта нерухомого майна (а.с.5-7, 39).
Крім того, 08.07.2025 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батрин М.П. винесено постанову про стягнення виконавчого збору (а.с.8).
Вважаючи таку постанову протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
За правилами частини п`ятої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016№1404-VIII (далі Закон №1404-VIII), виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частини шостої статті 26 Закону №1404-VIII, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Згідно частини першої статті 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Відповідно до частини третьої статті 27 Закону №1404-VIII, за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Частиною четвертою статті 27 Закону №1404-VIII визначено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Відповідно до пункту 8 Розділу III Інструкції №512/5, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.
Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.
Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.
Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.
На виконання вказаних норм відповідачем винесена оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору.
Обгрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що ним виконано рішення суду добровільно в межах встановленого 10-денного строку. Крім того, вказує на те, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
З цього приводу суд зазначає таке.
Норми частини дев`ятої статті 27 та пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII стосуються питання закінчення виконавчого провадження та не стягнення виконавчого збору з боржника на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Судом встановлено, що 21.07.2025 позивач направив до відповідача лист в якому повідомив про виконання рішення суду (а.с.10).
В той же час, постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 08.07.2021.
Тобто, в даному випадку відсутні підстави для не стягнення виконавчого збору у відповідності до положень наведеної вище норми Закону.
Крім того, суд зазначає, що законодавець не пов`язує дії державного виконавця, які б свідчили про реалізацію заходів примусового виконання рішення, передбачених статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження", з підставою для стягнення виконавчого збору. Такою підставою, з огляду на зміст частини четвертої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", є лише факт відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення.
Верховний Суд в постанові від 13.03.2019 в справі № 812/1413/17 висловив правову позицію про те, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Початок примусового виконання рішення виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.
Враховуючи, що на час відкриття виконавчого провадження боржником рішення суду в добровільному порядку не виконано, то, на переконання суду, державний виконавець правомірно розпочав примусове виконання виконавчого документа, та виніс оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору.
При цьому, встановлений частиною шостою статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" строк 10 робочих днів для виконання боржником рішення, не пов`язаний з стягненням виконавчого збору. Натомість недотримання такого строку виконання рішення є підставою для накладення на боржника штрафу, тобто притягнення до передбаченої законом відповідальності.
Як наслідок, суд доходить висновку щодо правомірності оскаржуваної постанови.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція).
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Підсумовуючи все вищевикладене, суд доходить висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, тому в задоволенні позову слід відмовити.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250, 271, 272, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня складення його в повному обсязі.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Матуляк Я.П.

Рішення складене в повному обсязі 15 серпня 2025 р.