Справа № 640/15420/22
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2025-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.
суддів: Парінова А. Б., Ключковича В. Ю.
за участю секретаря: Волошка О. Л.

представника позивача Цимбалюка М. Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року (місце ухвалення: м. Дніпро, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 05.03.2025) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

На виконання приписів пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» адміністративну справу № 640/15420/22 передано на розгляд до Луганського окружного адміністративного суду.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував добровільне виконання боржником своїх зобов`язань перед стягувачем та відсутність підстав для стягнення виконавчого збору.

До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, що з`явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 28.05.2013 у справі № 753/4115/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного банку «Банк Форум» 136845 (сто тридцять шість тисяч вісімсот сорок п`ять) доларів США 34 центи, що за офіційним курсом НБУ складає 1093804 (один мільйон дев`яносто три тисячі вісімсот чотири) гривні 80 копійок заборгованості та 148370 (сто сорок вісім тисяч триста сімдесят) грн 70 копійок пені.

За вказаним рішенням суд видав стягувачу виконавчий лист.

Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві від 19.12.2013 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 753/4115/13-ц, виданого 12.07.2013 Дарницьким районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості в загальній сумі боргу 1242175,50 грн.

В подальшому державним виконавцем вчинялись виконавчі дії, що підтверджується наданими ним матеріалами.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 17.11.2021 у справі № 753/21252/21 замінено сторону виконавчого провадження № НОМЕР_1 з ПАТ «Банк Форум» на його правонаступника ОСОБА_2 у цивільній справі № 753/4115/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0427/07/01-CL 08.11.2007.

Постановою старшого державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 09.12.2021 ВП № НОМЕР_1 замінено стягувача у виконавчому провадженні, на підставі ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 17.11.2021 у справі № 753/21252/21.

10.12.2021 ОСОБА_2 звернулась до Дарницького відділу державної виконавчої служби України у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) із заявою в якій просила повернути та залишити без виконання виконавчий лист № 753/4115/13-ц, що виданий Дарницьким районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 1242175,50 грн.

11.01.2022 старшим державним виконавцем Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову ВП № НОМЕР_1, якою виконавчий лист № 753/4115/13-ц, що виданий 12.07.2013 Дарницьким районним судом міста Києва, повернуто стягувачу; припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Також 11.01.2022 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП № НОМЕР_1, якою стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 124217,55 грн.

12.01.2022 старшим державним виконавцем Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_4 з примусового виконання постанови від 11.01.2022 № НОМЕР_1, виданої Дарницьким відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 124217,55 грн.

Також 12.01.2022 та 04.10.2022 відповідачем винесено постанови про об`єднання виконавчих проваджень № НОМЕР_3, № НОМЕР_4 у зведене виконавче провадження № НОМЕР_2, про арешт коштів та майна боржника.

Вважаючи протиправною постанови відповідача від 11.01.2022 ВП № НОМЕР_1 про стягнення виконавчого збору позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначав умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що, відповідно до закону, підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, до 05.10.2016 був Закон № 606-XIV.

За встановлених обставин цієї справи виконавче провадження розпочато на підставі саме Закону № 606-ХІV, який був чинний на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (26.01.2015).

Закон № 606-XIV втратив чинність 05.10.2016 у зв`язку з набранням чинності Законом № 1404-VIII.

Пунктом 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII передбачено, що рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Зміст розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII вказує, що положення попереднього Закону № 606-XIV застосовуються не щодо всього виконавчого провадження, а лише щодо тих виконавчих дій, які в межах виконавчого провадження були розпочаті в період дії цього Закону, а тому підлягають і завершенню в порядку Закону № 606-XIV. Водночас кожна окрема виконавча дія, яка оформлюється, у тому числі, шляхом винесення відповідної постанови державного виконавця, повинна бути вчинена відповідно до того закону, в період дії якого вона розпочата.

Слід зауважити, що положення частини третьої статті 28 Закону № 606-XIV (у редакції, станом на 26.01.2015) передбачають, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред`явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

При цьому згідно з пунктом 4.16.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 N 74/5 та була чинна під час дії Закону № 606-XIV, постанова про стягнення виконавчого збору, зокрема, виноситься після завершення добровільного строку та встановлення, що рішення боржником у добровільному порядку не виконано.

Щодо строку винесення постанови про стягнення виконавчого збору, Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в листі від 07.09.2006 № 25-2/256/17 роз`яснив, що державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору після пересвідчення в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження та здійснення ним дій, спрямованих на добровільне виконання рішення та закінчення добровільного строку виконання рішення, але до початку здійснення примусового заходу, зокрема звернення стягнення на кошти боржника.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується апелянтом, державний виконавець не приймав постанову про стягнення виконавчого збору під час дії Закону № 606-XIV.

Натомість така постанова прийнята державним виконавцем 11.01.2022 на підставі частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII, відповідно до змісту якої в разі закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої зокрема пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Прийняття постанови про стягнення виконавчого збору за Законом № 1404-VIII, а не за Законом № 606-XIV жодним чином не вплинуло на права позивача та не погіршило його становище.

У продовження зазначеного, цілком безпідставними є доводи представника позивача щодо необхідності застосування частини другої статті 27 Закону № 1404-VIII, у редакції, яка була чинна до 28.08.2018, з огляду на таке.

Частиною другою статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28.08.2018, визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

З аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VІІІ (у редакції, що діяла до 28.08.2018) можна дійти висновку, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 № 2475-VIII (далі - Закон 2475-VIII), який набрав чинності 28.08.2018, внесені зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ, у частині другій якої слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінено словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів».

Поряд із цим, на момент прийняття спірної постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 діяла редакція частини другої статті 27 Закону № 1404-VIII зі змінами, внесеними Законом № 2475-VIII, яка передбачала, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Отже, розмір виконавчого збору законодавчо поставлений у залежність від суми, що підлягає примусовому стягненню, а не від суми, яка є фактично стягнутою в межах виконавчого провадження.

Висновки аналогічного змісту щодо застосування частини другої статті 27 Закону № 1404-VIII (у редакції Закону № 2475-VIII) викладено в постановах Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 420/1373/19 та від 20.11.2019 у справі № 480/1558/19, згідно з якими фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.

Відтак, визначення державним виконавцем виконавчого збору з суми, що підлягала до примусового стягнення, є законним і таким, що узгоджується з положеннями норм Закону № 1404-VIII, у редакції, чинній на дату винесення оскарженої постанови.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що положення частини другої статті 27 Закону № 1404-VIII, у редакції Закону № 2475-VIII, погіршили становище позивача у порівнянні з нормами частини другої статті 27 Закону № 1404-VIII, у редакції, яка була чинна до 28.08.2018, оскільки розмір виконавчого збору обраховувався, як 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, а не від фактично стягнутої суми, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що аналогічне правове регулювання, передбачено частиною другою статті 27 Закону № 1404-VIII, у редакції Закону № 2475-VIII, діяло і станом на час відкриття виконавчого провадження (26.01.2015).

Так, відповідно до вимог статті 28 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній станом на момент відкриття виконавчого провадження) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Таким чином, Закон № 606-XIV (у редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження), так само як і Закон № 1404-VIII (у редакції чинній на момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору), не ставлять можливість застосування відповідальності у вигляді стягнення виконавчого збору в залежність від фактичного вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду або іншого виконавчого документу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно відхилив доводи позивача про те, що виконавчий збір може бути стягнено лише за умов фактичного виконання судового рішення та вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 28.04.2020 у справі № 520/9144/18, від 26.06.2020 у справі № 360/3324/19, від 11.08.2021 у справі № 640/23271/21, від 27.07.2023 у справі № 500/3394/22.

Також цілком безпідставними є доводи апелянта в частині відсутності підстав для стягнення виконавчого збору в силу його добровільного виконання боржником вимог стягувача.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується апелянтом, умови, що спричинили відкликання стягувачем виконавчого листа виникли в рамках відкритого виконавчого провадження.

Крім того, винесення Київським апеляційним судом 10.06.2025 постанови, якою виконавчий лист від 12.07.2013 року № 753/4115/13-ц визнано таким, що не підлягає виконанню, жодним чинено не звільняє апелянта від сплати виконавчого збору встановленого спірною постановою.

Вказаним судовим рішенням лише констатовано, що зобов`язання за вказаним виконавчим листом ОСОБА_1 виконано відповідно до дотакової угоди від 01.08.2021 укладеної між ОСОБА_1 (боржником) та ОСОБА_2 (стягувач).

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 12.08.2025)