Справа № 200/3745/25
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2025-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2025 року Справа№200/3745/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення від 21.03.2025 року № 44 та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення від 21.03.2025 року № 44 та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він 14.03.2025 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. В свою чергу, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач) 21.03.2025 року прийняв рішення №44 про відмову в призначенні пенсії. Позивач зауважив, що відповідач при розгляді його заяви застосував ч.3 ст.114 Закону України №1058-ІV, коли мав застосовувати та провести її розгляд з урахуванням приписів п.1 ч.2 ст.114 Закону України №1058-ІV. Позивач закцентував свою увагу на тому, що зі спірного рішення вбачається, що відповідач визначив у нього тривалість страхового стажу: 29 років 04 місяці 13 днів; пільговий підземний стаж 15 років 02 місяці 05 днів. З урахуванням наведеного позивач вважає, що він має право на призначення йому пенсії у відповідності до приписів п.1 ч.2 ст.114 Закону України №1058-ІV та мав застосувати приписи ст. 8 Закону України «Про престижність шахтарської праці», оскільки його пільговий стаж за Списком №1 перевищує 15 років.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було надано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що 14.03.2025 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах. Заяву позивача було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яке в свою чергу своїм рішенням від 21.03.2025 року відмовило позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах. Відповідач зауважив, що відповідно до розрахунку стажу (форма РС-право) страховий стаж позивача складає 29 років 04 місяці 13 днів, пільговий стаж на провідних професіях (20) 15 років 02 місяці 05 днів; за постановою КМУ №202 (25) 03 роки 02 місяці 26 днів. Враховуючи вищезазначене, відсутні підстави для призначення позивачу пенсії відповідно до приписів ч.3 ст.114 Закону України №1058-ІV, оскільки він має менше 20 років на провідних професіях та 25 років на інших підземних роботах. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26.05.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач про відкриття провадження у справі був повідомлений судом належним чином, про що свідчить наявність у нього реєстрації кабінету електронного суду із відповідною відміткою в графі «доставлено» та графі «дата встановлення статусу» зазначено 26.05.2025.

Позивач про відкриття провадження по справі був повідомлений належним чином, шляхом розміщення повідомлення про наявність процесуального документа по справі на сайті Донецького окружного адміністративного суду.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , є громадянином України про що свідчить наявна копія в матеріалах справи паспорту серії НОМЕР_2 виданого Шахтарським МВ УМВС України в Донецькій області від 05 січня 2001 року.

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, 14.03.2025 року позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах до територіальних органів Пенсійного фонду України, що підтверджується спірним рішенням про відмову, прийнятим відповідачем від 21.03.2025 року, копією заяви про призначення пенсії.

За принципом екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що підтверджується спірним рішенням про відмову у призначенні пенсії №44 від 21.03.2025 року.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії рішення про відмову в призначенні пенсії, прийнятому відповідачем від 21.03.2025 №44, в якому зазначене наступне: - «Рішення про відмову у призначенні пенсії №44 від 21.03.2025 року. Відмова про призначення пенсії ОСОБА_1 . Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 14.03.2025 року. Вік заявника 50 років. Відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (із змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення»). Зазначеною статтею визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професії, що затверджується Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, машиністи кранів металургійного виробництва, - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Загальний стаж складає 29 років 4 місяці 13 днів. Пільговий стаж заробітку на провідних професіях (20) складає 15 років 2 місяці 5 днів, а за постановою No202 (25) 3 роки 2 місяці 26 днів. Відмовлено в призначенні пенсії незалежно від віку відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`якове державне пенсійне страхування» в зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу роботи (20 років або 25 років).».

Позивач звертаючись до суду з даним адміністративним позовом просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в призначенні пенсії від 21.03.2025 року №44;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 14.03.2025 і призначити пенсію на підставі ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначаються положеннями Закону № 1058-IV.

Відповідно до положень абз. 1 п. 2 розд. ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Згідно з приписами абз. 3 п. 2 розд. ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах визначає ст.114 Закону № 1058-IV.

З оскаржуваного рішення №44 від 21.03.2025 року вбачається, що підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах стала відсутність у нього на момент звернення передбаченого ч.3 ст.114 Закону № 1058-IV пільгового стажу на провідних професіях 20 років, за постановою КМУ №202 25 років.

Позивач звертаючись до суду з даним адміністративним позовом зазначив, що відповідач при розгляді його заяви мав застосувати приписи п.1 ч.2 ст.114 Закону України №1058-ІV.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за необхідне зазначити підстави призначення пенсії за віком на пільгових умовах, що передбачені ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV:

- п.1 ч.2 ст.114: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

- п.2 ч.2 ст.114: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

- ч.3 ст.114: працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

Відповідно до п.5 ст.114 Закону України №1058-ІV, у разі призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до частин другої і третьої цієї статті проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Варто зазначити, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області при розгляді заяви позивача про призначення пенсії на пільгових умовах взагалі не надавало оцінку наявності права у позивача на призначення йому пенсії у відповідності до приписів п.1 ч.2 ст.114 Закону України №1058-ІV.

З цього приводу суд зауважує, що при розгляді заяви про призначення пенсії на пільгових умовах, необхідно враховувати приписи більш сприятливі для особи, яка звернулася з відповідною заявою.

В даному випадку, відповідач, відмовляючи у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах у відповідності до приписів ч.3 ст.114 Закону України №1058-ІV, зазначає у спірному рішенні від 21.03.2025 року, так само як і у відзиві: - «Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 14.03.2025 року. Вік заявника 50 років. […]. Загальний стаж складає 29 років 4 місяці 13 днів. Пільговий стаж заробітку на провідних професіях (20) складає 15 років 2 місяці 5 днів, а за постановою No202 (25) 3 роки 2 місяці 26 днів. Відмовлено в призначенні пенсії незалежно від віку відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`якове державне пенсійне страхування» в зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу роботи (20 років або 25 років).».

Суд зауважує, що у відповідності до приписів ч.1 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Тобто, встановленим та зазначеним відповідачем у його рішенні від 21.03.2025 року, визнається наявність у позивача вік 50 років; страховий стаж 29 років 04 місяці 13 днів; пільговий стаж (провідні професії) 15 років 02 місяці 05 днів; стаж за постановою КМУ №202 3 роки 02 місяці 26 днів, теж саме відповідач зазначає у своїй заяві поданої ним по суті справи (відзив на позовну заяву).

Суд розглянув наявну в матеріалах справи копію довідки форми РС-право ППВП ПФУ сформовану по позивачу станом на 14.03.2025 року, в якій зазначено наявність пільгового стажу за періоди трудової діяльності у наступному розрахунку:

- з 10.12.2012 по 30.06.2014 року (ст.14, пост.202 підземні, сп.1 р.1, п-р.1, п.а-в) 1 рік 06 місяців 21 день;

- з 18.08.2022 по 27.10.2022 року (ст.14, П/П, підземні, сп.1 р.1 п-р.1 п.а-в) 0 років 02 місяці 10 днів;

- з 18.09.2023 по 14.03.2025 року (ст.14, П/П, підземні, сп.1, р.1, п-р.1 п.а-в) 1 рік 05 місяців 27 днів, що загалом складає 03 роки 02 місяці 26 днів (роботи підземні, професії за пост.№202 (25)).

Інших даних вищезазначена довідка щодо наявності пільгового стажу за Списком №1 позивача не містить та відповідно до позовних вимог позивача спірних правовідносин щодо не зарахування певних періодів його трудової діяльності між позивачем та відповідачем немає.

В свою чергу, у відповідності до приписів ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В даному випадку, зазначене у спірному рішенні відповідача від 21.03.2025 року про наявність у позивача пільгового стажу на провідних професіях 15 років 04 місяці 13 днів та зазначеного у довідці форми РС-право не відповідає дійсності, оскільки довідка містить лише тільки наявність у позивача пільгового стажу за провідними професіями - 1 рік 08 місяців 05 днів та за постановою №202 1 рік 06 місяців 21 день.

З урахуванням наведеного, а також для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень суд вважає вийти за межі позовних вимог та дослідити належним чином періоди трудової діяльності позивача та співзіставити їх із зарахованими відповідачем періодами у відповідності до довідки форми РС-право.

Суд вважає необхідним зазначити, що згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років.

Тобто, працівники провідних професій це - робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень).

В свою чергу, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №202 від 31.03.1994 року «Про затвердження Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років», якою визначено що до підземних гірничих роботах в шахтах і на будівництві вугільних (сланцевих) шахт відносяться усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю).

Суд зазначає, що 18.11.2005 року Міністерством праці та соціальної політики України було прийнято наказ № 383, яким затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Відповідно до п. 2 Порядку № 383, під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Згідно з п. 3 Порядку № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Порядок підтвердження стажу роботи регулюється положеннями ст.62 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Згідно з приписами ст. 62 Закону № 1788-ХІІ (які кореспондуються зі змістом ст. 48 Кодексу законів про працю України), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637).

Відповідно до п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з вимогами п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до положень пп. 2 п. 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

Аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка і лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу.

Водночас, надання уточнюючої довідки підприємства, установи, організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або за відсутності необхідних записів у трудовій книжці, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах під час встановлення трудового стажу також констатовано Верховним Судом у постанові від 16.09.2022 року у справі № 560/1399/19.

Суд, розглянувши наявну в матеріалах справи копію трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 дата заповнення 14.09.1999 року, встановив наступну трудову діяльність позивача:

- з 14.09.1994 по 12.12.1994 року прийнятий в ПТУ 71, записи №1 та №2;

- з 12.12.1994 по 29.05.1996 року служба в збройних силах, запис №3;

- з 14.09.1996 по 31.07.1997 року прийнятий гірником підземним 1 розряду з повним робочим днем під землею з направленням на курси, запис №4;

- з 01.08.1997 переведений гірником підземним 1 розряду з повним робочим днем під землею, запис №5;

- з 11.09.1997 направлений на курси прохідників, терміном 1 місяць, запис №6;

- з 01.09.1997 по 25.01.1998 року переведений гірником підземним 1 розряду з повним робочим днем під землею, запис №7;

- з 26.01.1998 по 31.10.1998 року переведений прохідником 5 розряду з повним робочим днем під землею, запис №8 та №9;

- з 14.02.1999 по 01.03.2004 року прийнятий оператором на приватну універсальну фірму «Аскольд», записи №10 та №11;

- з 11.03.2004 по 04.11.2004 року прийнятий в СТОВ «Відродження» заступником директора, запис №12 та №13;

- з 19.11.2004 по 07.12.2012 року проходив службу в МНС України, запис №14 та №15;

- з 12.12.2012 по 10.01.2018 року прийнятий гірником з ремонту гірничих виробок 3 розряду на підземній дільниці з повним робочим днем під землею, записи №16, №17 (атестація Список №1 розділ 1 пункт 1 позиція 1.1 а) №18 перейменування ділянки, №19 перейменування підприємства у зв`язку з реорганізацією;

- з 11.01.2018 по 12.03.2019 року переведений гірником з ремонту гірничих виробок 1 розряду з повним робочим днем під землею, запис №20;

- з 13.03.2019 по 03.03.2021 року переведений прохідником 5 розряду з повним робочим днем під землею, запис №21, атестація Список №1 розділ 1 п.1 поз. 1.1а запис №22, звільнення запис №23;

- з 02.06.2021 по 02.08.2021 року прийнятий прохідником 4 розряду підземним з повним робочим днем у шахті, запис №24 та №25;

- з 04.10.2021 по 01.08.2022 року прийнятий гірником 2 розряду підземним з повним робочим днем у шахті, запис №26 та №27;

- з 18.08.2022 по 27.10.2022 року прийнятий прохідником 5 розряду на дільницю підготовчих робіт з повним робочим днем під землею, запис №28 та №29;

- з 18.09.2023 року прийнятий прохідником 5 розряду з повним робочим днем під землею на дільниці підготовчих робіт, запис №24.

Трудова книжка не містить записів про звільнення позивача.

Також, відповідно до наявної в матеріалах справи копії довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відсутніх записів у ній виданої ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ВСП «Шахтоуправління Тернівське» від 14.03.2025 року №191, в якій зазначено, що позивач у період з 18.08.2022 по 27.10.2022 року та з 18.09.2023 року по теперішній час виконував роботи передбачені за Списком №1 розділ 1 підрозділ 1 у відповідності до постанови КМУ №461 від 24.06.2016 та в якій зазначено, що дана професія дає право на пенсію на пільгових умовах передбачених п.1 ч.2 ст.114 Закону України №1058.

Розглянувши періоди трудової діяльності позивача у відповідності до трудової книжки та співзіставивши їх з довідкою форми РС-право ППВП ПФУ, а саме періоди роботи які були зараховані позивачу відповідачем до його пільгового стажу за Списком №1 з 10.12.2012 по 30.06.2014 року, з 18.08.2022 по 27.10.2022 року та з 18.09.2023 по 14.03.2025 року, які наразі не є спірними.

В свою чергу періоди роботи: з 14.09.1996 по 31.07.1997 року (гірником підземним); з 01.08.1997 (гірником підземним); з 11.09.1997 направлений на курси прохідників; з 01.09.1997 по 25.01.1998 року (гірником підземним); з 26.01.1998 по 31.10.1998 року (прохідником); з 12.12.2012 по 10.01.2018 року гірником з ремонту гірничих виробок на підземній дільниці з повним робочим днем під землею (зарахований період тільки з 10.12.2012 по 30.06.2014 року);з 11.01.2018 по 12.03.2019 року (гірником з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем під землею; з 13.03.2019 по 03.03.2021 року (прохідником); з 02.06.2021 по 02.08.2021 року (прохідником); з 04.10.2021 по 01.08.2022 року (гірником) не відображені у довідці форми РС-право щодо зарахування їх до пільгового стажу позивача.

Розглянувши наявну в матеріалах справи копію довідки форми РС-право по позивачу судом встановлено, що вищезазначені періоди роботи було зараховано до його страхового стажу: з 14.09.1996 по 31.10.1998 року (2 роки 1 місяць 18 днів); з 12.01.2018 по 13.03.2019 року (1 рік 2 місяці 2 дні); з 14.03.2019 по 03.03.2021 року (1 рік 11 місяців 20 днів); з 02.06.2021 по 02.08.2021 року (2 місяці 1 день); з 04.10.2021 по 01.08.2022 року (9 місяців 28 днів).

Період роботи з 01.07.2014 по 10.01.2018 року взагалі не був зарахований ані до страхового стажу, ані до пільгового стажу за Списком №1.

Суд зауважує, що посади, на яких працював позивач, віднесені до Списків № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що були чинними у вказані періоди роботи позивача (постанови Кабінету Міністрів України: від 11.03.1994 року №162, від 16.01.2003 року № 36 та від 24.06.2016 року № 461).

Трудова книжка містить відповідні записи та дає змогу встановити підземний характер роботи позивача у вищезазначені періоди, протилежних доказів зі сторони відповідача на адресу суду не надано.

Отже, з урахуванням наведеного, періоди роботи позивача з 14.09.1996 по 31.07.1997 року (гірником підземним); з 01.08.1997 (гірником підземним); з 11.09.1997 направлений на курси прохідників; з 01.09.1997 по 25.01.1998 року (гірником підземним); з 26.01.1998 по 31.10.1998 року (прохідником); з 01.07.2014 по 10.01.2018 року гірником з ремонту гірничих виробок на підземній дільниці з повним робочим днем під землею (3 роки 06 місяців 9 днів); з 11.01.2018 по 12.03.2019 року (гірником з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем під землею; з 13.03.2019 по 03.03.2021 року (прохідником); з 02.06.2021 по 02.08.2021 року (прохідником); з 04.10.2021 по 01.08.2022 року (гірником) підлягають зарахуванню позивачу як до пільгового стажу за Списком №1 так і до підземних робіт передбачених постановою КМУ №202, що за підрахунком складає загалом 9 років 09 місяців 18 днів.

Період роботи з 01.07.2014 по 10.01.2018 року підлягає зарахуванню також до загального страхового стажу.

Загалом страховий стаж позивача визначений відповідачем 29 років 04 місяці 13 днів; пільговий стаж роботи за Списком №1 3 роки 2 місяць 26 днів, про що й зазначено у довідці форми РС-право.

В свою чергу, у спірному рішенні відповідач зазначає про наявність у позивача: страхового стажу 29 років 04 місяці 13 днів; пільговий стаж провідні професії 15 років 2 місяці 05 днів; постанова №202 (підземні роботи) 3 роки 02 місяці 26 днів.

Судом під час розгляду встановлена наявність у позивача пільгового стажу не зазначеного належним чином у довідці форми РС-право 9 років 09 місяців 18 днів та з врахуванням вже зазначених у довідці 3 роки 02 місяці 26 днів, що загалом становить 13 років 0 місяців 14 днів.

Варто зазначити також наступний правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду по справі №200/1009/24 від 18.11.2024 року: - «28. Як вбачається з оскаржуваного рішення, відповідачем визнається наявність у позивача стажу роботи на посадах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 року № 202 - 23 роки 07 місяців 26 днів.

29. Спірним є питання зарахування набутого позивачем стажу за Списком № 1 (2 роки 3 місяці 22 дні) до стажу необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у порядку визначеному частиною п`ятою цієї статті.

30. Згідно із пунктом 5 постанови Верховної Ради України «Про порядок введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення"» від 06 грудня 1991 року № 1931-ХІІ Міністерству соціального забезпечення України було надано право давати роз`яснення про порядок застосування Закону України "Про пенсійне забезпечення", обов`язкові для всіх підприємств, установ і організацій, розташованих на території України.

31. На виконання постанови Верховної Ради України «Про порядок введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення"» від 06 грудня 1991 року № 1931-ХІІ Міністерством соціального забезпечення України видано роз`яснення від 20 січня 1992 року № 8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсії незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

32. Відповідно до роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення"» працівникам, зайнятим на підземних роботах та в металургії, які мають не менше 10 років стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку у відповідності зі статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», але не відпрацювавши повного стажу, передбаченого зазначеною статтею Закону, пенсія незалежно від віку може призначатися при наявності не менше 25 років стажу підземної та в металургії роботи із зарахуванням до нього:

кожного повного року гірничим очисного забою, прохідником, забійником на відбійних молотках, машиністом гірничих виємочних машин, сталеваром, горновим, агломератником, вальцювальником гарячого прокату - за 1 рік роботи 3 місяці;

кожного повного року роботи, передбаченої у відповідних розділах списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, - за 9 місяців.

33. Тобто відповідно до роз`яснення Міністерства соціального захисту населення України від 20 січня 1992 року № 8 основною умовою для взаємозаліку пільгового трудового стажу роботи є наявність 10-річного стажу роботи.

34. У листі від 02 жовтня 2018 року № 19997/0/2-18 адресованому Пенсійному фонду України Міністерство соціальної політики України зазначило про доцільність застосування роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення"».

35. Згідно з листом Міністерства соціальної політики України від 12 вересня 2018 року № 1209-27, до законодавчого врегулювання питання внесення змін до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», органи Пенсійного фонду України при призначенні пенсії відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» враховують Роз`яснення № 8.

36. Колегія суддів зазначає, що статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачена можливість взаємного зарахування періодів роботи як за Списком робіт і професій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 року № 202, так і періодів роботи, передбаченої у відповідних розділах списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а Роз`ясненням № 8 лише розтлумачено як правильно застосовувати цю норму.

[…].

40. Колегія суддів зауважує, що висновок суду апеляційної інстанції про те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення», так як цей документ за своєю суттю і юридичною природою не належить до актів законодавства, в тому числі до актів нормативно-правового характеру, а носить лише рекомендаційний характер ґрунтується на неправильному розумінні висновків Верховного Суду, сформованих у постановах від 08 липня 2021 року у справі № 212/1743/17-а та від 26 жовтня 2022 року у справі № 200/591/19-а, оскільки у зазначених постановах Верховний Суд не вказав на неприпустимість застосування роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 8 в цілому, а зазначив, що Роз`яснення № 8 носить рекомендаційний характер.

41. Постанова Верховного Суду від 18 липня 2019 року у справі № 826/2426/16, на яку послався суд апеляційної інстанцій, не містить висновків щодо неправомірності застосування Роз`яснення № 8. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що Судом надавалась оцінка вимогам позивача щодо оскарження листа адресованого позивачу на його звернення до суб`єкта владних повноважень. У цій постанові Верховним Судом зроблено висновок про те, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинені ним при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушуються, створено або створюються перешкоди для реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод. Оскаржене рішення саме по собі не є юридично значимим для позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, а, відтак, вказане рішення безпосередньо не порушує права та інтереси позивача.

42. Зазначене є свідченням того, що у справах № 826/2426/16 та № 200/1009/24 обставини є різними.».

Відповідно до приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В свою чергу, судом не було враховано роз`яснення та застосовано кратність під час підрахунку пільгового стажу позивача у відповідності до висновків Верховного Суду, оскільки це не є наразі спірним між учасниками справи та відповідач у межах наданих йому обов`язків та дискреційних повноважень при розрахунку пільгового стажу та наявності такого права, має застосувати Роз`яснення №8.

Одним із спірних питань є відсутність розгляду заяви відповідачем у відповідності до приписів п.1 ч.2 ст.114 Закону України №1058-ІV, та як похідна вимога, відсутність призначення відповідачем позивачу пенсії у відповідності до приписів п.1 ч.2 ст.114 Закону України №1058-ІV станом на час звернення позивача з його заявою.

Враховуючи, що у спірному рішенні відповідачем зазначена кількість пільгового стажу за провідними професіями у розмірі 15 років 02 місяці 05 днів, що в свою чергу не відображено у довідці форми РС-право, та між сторонами немає спору щодо не зарахованих певних періодів трудової діяльності, суд вважає зазначити наступний висновок.

Приписами п.1 ч.2 ст.114 Закону України №1058-ІV передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Спірним рішенням від 21.03.2025 року підтверджено, що станом на дату звернення позивач мав вік 50 років, загальний страховий стаж 29 років 04 місяці 13 днів, кількість пільгового стажу за провідними професіями у розмірі 15 років 02 місяці 05 днів. Судом встановлено під час розгляду справи наявність пільгового стажу за Списком №1 13 років 0 місяців 14 днів (розрахунок надано вище). З урахуванням наведеного, позивач мав право на призначення пенсії з часу його звернення та відповідно розгляду його заяви за приписами п.1 ч.2 ст.114 Закону України №1058-ІV.

Щодо позовної заяви позивача визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №44 від 21.03.2025 про відмову у призначені пенсії позивачу, суд зазначає наступне.

Суд зауважує, що рішення суб`єкта владних повноважень мають ґрунтуватися на оцінці всіх фактичних обставин, що мають значення для об`єктивного вирішення питання в межах дискреційних повноважень такого суб`єкта. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати, як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо. При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а за конкретними обставинами.

Підсумовуючи все вищенаведене та встановлене при розгляді справи, суд вважає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Судом під час розгляду справи було встановлено, що відповідачем було розглянуто заяву позивача про призначення йому пільгової пенсії за віком у відповідності до приписів ч.3 ст.114 Закону України №1058, коли приписи з більш сприятливими умовами для призначення пенсії позивачу визначені саме п.1 ч.2 ст.114 Закону України №1058 та спірне рішення в частині визначення пільгового стажу відрізняється від зазначеного у довідці форми РС-право, що не дає змогу встановити, які періоди трудової діяльності зараховані позивачу до його пільгового стажу за Списком №1 (провідні професії, підземні), які ні.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу від 21.03.2025 №44 прийнято не на підставі Конституції та законодавства України, а отже підлягає скасуванню.

З огляду на визнання протиправним та скасування спірного рішення, належним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 на отримання обґрунтованого та вмотивованого рішення за його заяви є зобов`язання відповідача повторно розглянути дану заяву та вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням висновків суду зазначених в даному рішенні.

Такий висновок щодо способу захисту узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 22.12.2020 по справі №461/4544/18 та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 06.11.2019 по справі №509/1350/17.

Щодо позовної вимоги позивача зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення пенсії відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та застосувати ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», суд зазначає наступне.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Європи N R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.80, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. N 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року N 21-87а13.

Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи, що відповідачем розгляд заяви позивача був проведений у відповідності до приписів ч.3 ст.114 Закону України №1058 та не надано жодної оцінки у відповідності до приписів п.1 ч.2 ст.114 Закону України №1058, суд не в праві як зобов`язати відповідача призначити пенсію у відповідності до цих приписів так і застосувати ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Таким чином, суд дійшов висновку, що в даному випадку ці позовні вимоги позивача є передчасними та такими, що задоволенню не підлягають.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до приписів ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, з урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень суд вважає за необхідне визнати протиправним та як наслідок скасувати рішення відповідача №44 від 21.03.2025 року про відмову у призначенні пенсії позивачу за віком на пільгових умовах, та як похідна вимога, зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 14.03.2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду по цій справі.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.8 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією від 19.05.2025, позивач за подання адміністративного позову сплатив 1211,20 грн. судового збору.

Суд повертає позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.26, ) про визнання протиправним та скасування рішення від 21.03.2025 року № 44 та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () №44 від 21.03.2025 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) від 14.03.2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду по цій справі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.26, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 15 серпня 2025 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець