Справа № 520/5966/25
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2025 р. Справа № 520/5966/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.05.2025, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., м. Харків, повний текст складено 09.05.25 у справі № 520/5966/25

за позовом Державного реєстратора Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області ОСОБА_1

до Державного підприємства "Національні інформаційні системи" , Міністерства юстиції України

про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Державний реєстратор Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом до Державного підприємства "Національні інформаційні системи", Міністерства юстиції України (далі за текстом також - відповідачі), у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України №659/5 від 07.03.2025 "Про результат камеральної перевірки державного реєстратора Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області ОСОБА_1 ", за яким анульовано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державному реєстратору ОСОБА_1 ;

- відновити становище, яке існувало до видання Наказу Міністерства юстиції України №659/5 від 07.03.2025 "Про результат камеральної перевірки державного реєстратора Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області ОСОБА_1 " шляхом покладання на Державне Підприємство "НАЦІОНАЛЬНІ ІНФОРМАЦІЙНІ СИСТЕМИ" обов`язку негайного поновлення державному реєстратору Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області ОСОБА_1 доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано Наказ Міністерства юстиції України №659/5 від 07.03.2025 "Про результат камеральної перевірки державного реєстратора Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області ОСОБА_1 ", за яким анульовано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державному реєстратору ОСОБА_1.

Відновлено становище, яке існувало до видання Наказу Міністерства юстиції України №659/5 від 07.03.2025 "Про результат камеральної перевірки державного реєстратора Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області ОСОБА_1 " шляхом покладання на ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО "НАЦІОНАЛЬНІ ІНФОРМАЦІЙНІ СИСТЕМИ" обов`язку негайного поновлення державному реєстратору Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області ОСОБА_1 доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач наводить обставини справи та доводить, що оскаржуваний наказ є правомірним та прийнятим з дотриманням установленої процедури. Вказує, що суд першої інстанції не перевірив доводи відповідача щодо суті виявлених за результатами проведення камеральної перевірки грубих порушень законодавства у сфері державної реєстрації, допущених державним реєстратором ОСОБА_1., взагалі не надав оцінку твердженням та доводам Міністерства юстиції України щодо встановлених таких порушень, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що суд першої інстанції всупереч вимогам чинного дійшов передчасних висновків про визнання протиправним та скасування Наказу № 659/5, який прийнято за результатами встановлених неодноразових грубих порушень державним реєстратором ОСОБА_1 санкційного законодавства, законодавства у сфері державної реєстрації та неврахування статті 107 Конституції України, Указу Президента України та рішення Ради національної безпеки і оборони України. Наголошує, що суд першої інстанції в порушення норм матеріального права, неправильно тлумачить норми статті 12 Закону № 1952-IV щодо оперативного виправлення виявленої помилки позивачем та робить безпідставний висновок, що порушення вимог Закону №1952-IV та Порядку №1127 не призвели до настання будь-яких негативних наслідків. Водночас державний реєстратор не наділений правом на скасування та/або вилучення прийнятого ним рішення з порушенням норм чинного законодавства. Вказує, що Акт від 07.03.2025 містить мотиви та обґрунтування прийняття вказаного рішення, а отже висновки суду першої інстанції щодо невмотивованості оскаржуваного Наказу № 659/5 є безпідставними.

Окремо звертає увагу, що вибір одного із можливих заходів відповідальності до державного реєстратора за вчинені ним порушення є дискреційними повноваженнями Мін`юсту.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Державне підприємство "Національні інформаційні системи" надало пояснення у справі, в яких вимоги апеляційної скарги Міністерства юстиції України підтримало, просить їх задовольнити.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Наказом Міністерства юстиції України №266/7 від 17.02.2025, відповідно до статті 37-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", підпункту 6 пункту 6 Порядку здійснення Міністерством юстиції контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб-підприємців та відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 за №990, прийнято рішення про проведення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно камеральної перевірки державного реєстратора Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області ОСОБА_1 щодо реєстраційних дій за заявами, зареєстрованими в базі даних заяв Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №№64479432, 64479539, для чого було утворено відповідну комісію у визначеному складі.

За результатами проведеної камеральної перевірки Комісією складено Акт №904/19.1.4/25 від 07.03.2025, в якому зафіксовано перевірку вчинення державним реєстратором ОСОБА_1 реєстраційних дій за заявами від 11.12.2024 за №64479432 та від 11.12.2024 за №64479539, та документами, поданими ОСОБА_2 . З акту вбачається, що перевірялись відомості Державного реєстру прав, додані до заяви документи.

Щодо результатів розгляду заяви про державну реєстрацію прав від 11.12.2024 за №64479432, поданої ОСОБА_2 , державним реєстратором ОСОБА_1. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.12.2024 за №76646012, на підставі якого відкрито розділ №220 на земельну ділянку з кадастровим номером :00:003:0794 та зареєстровано право власності ОСОБА_3 на 1/2 частини земельної ділянки (номер запису 58033944) та право власності ОСОБА_4 (податковий номер НОМЕР_1 ) на 1/2 земельної ділянки (номер запису 58034037). Відповідно до відомостей Державного реєстру прав до Заяви №64479432 додано рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 19.04.2024 у справі №619/1313/24 провадження №2/619/615/24, яким, зокрема, визнано право власності на 1/2 частини земельної ділянки за ОСОБА_2 . Відповідно було встановлено, що державним реєстратором ОСОБА_1. порушено вимоги статей 3, 10, 18, 24 Закону, пунктів 12 Порядку №1127, оскільки проведено державну реєстрацію припинення прав власності на майно особи, до якої застосовано вид обмежувального заходу відповідно до Закону України "Про санкції".

Щодо результатів розгляду заяви про державну реєстрацію прав від 11.12.2024 за №64479539, поданої ОСОБА_2 , державним реєстратором ОСОБА_1. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.12.2024 за №76646533, на підставі якого відкрито розділ №120 на закінчений будівництвом об`єкт - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстровано право власності ОСОБА_2 на 1/2 частини земельної ділянки (номер запису 58033944) та право власності ОСОБА_5 (податковий номер НОМЕР_1 ) на 1/2 земельної ділянки (номер запису 58034037). Відповідно до відомостей Державного реєстру прав до Заяви №64479539 додано рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 19.04.2024 у справі №619/1313/24 провадження №2/619/615/24, яким, зокрема, визнано право власності на 1/2 частини житлового будинку за ОСОБА_2 . Відповідно було встановлено, що державним реєстратором ОСОБА_1. порушено вимоги статей 3, 10, 18, 24 Закону, пунктів 12 Порядку №1127, оскільки проведено державну реєстрацію припинення прав власності на майно особи, до якої застосовано вид обмежувального заходу відповідно до Закону України "Про санкції".

Також в акті перевірки вказано про отримані пояснення від державного реєстратора ОСОБА_1. від 20.02.2025 (вх. №29500-33-25 від 20.02.2025), в яких останній визнає порушення законодавства у сфері державної реєстрації прав. Комісія також констатувала в акті перевірки, що після отримання наказу державним реєстратором ОСОБА_1. за заявою №64479432 відмінено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.12.2024 за №76646012 як помилкове, прийнято рішення від 19.02.2025 за №77338652 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, видалено записи про право власності №58033944, №58034037 та розділ №220. Також державним реєстратором ОСОБА_1. за заявою №64479539 відмінено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.12.2024 за №76646533 як помилкове, прийнято рішення від 19.02.2025 №77338830 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, видалено записи про право власності №58034409 та розділ №120.

При визначенні заходу відповідальності за встановлені порушення у сфері державної реєстрації Комісія, яка проводила перевірку, виходила з того, що основними засадами державної реєстрації прав є гарантування державною об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом. Зважаючи на встановлені факти грубих неодноразових порушень порядку державної реєстрації, у тому числі імперативні заборони, встановлені Законом України "Про санкції", з метою забезпечення захисту національних інтересів, з урахуванням їх характеру, що полягають у недотриманні положень, які покликані встановити правовий бар`єр на шляху рішень, ухвалених усупереч кардинальним принципам, на яких тримається публічний порядок, та можливих наслідків для національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави, для захисту яких застосовуються спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), керуючись принципами законності, обґрунтованості, рівності, розумності та пропорційності, Комісія виходила із того, що застосування до державного реєстратора ОСОБА_1 заходів відповідальності у вигляді анулювання доступу до Державного реєстру прав, передбаченого абзацом першим пункту 16 Порядку №990, є виправданим та співмірним вчинених порушень, а також необхідним та єдиним можливим заходом впливу для запобігання зловживань у сфері державної реєстрації.

Як наслідок, Наказом Міністерства юстиції України №659/5 від 07.03.2025 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області ОСОБА_1 » анульовано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та виконання цього наказу покладено на державне підприємство "Національні інформаційні системи".

Вказані вище матеріали камеральної перевірки та пояснення ОСОБА_1 долучені відповідачем до матеріалів справи.

Позивач, не погоджуючись із спірним Наказом № 659/5 від 07.03.2025 про анулювання доступу до Державного реєстру прав на нерухоме майно, звернувся до суду за захистом порушених прав на здійснення діяльності у сфері Державної реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно.

Позивач уважає, що перевірка була проведена упереджено, без урахування пояснень державного реєстратора. Позивач наполягає, що акт перевірки має містити опис порушення, пропозиції стосовно змісту рішення за результатами перевірки, відповідач має приймати вмотивовані рішення, зокрема, таке як про анулювання доступу до Державного реєстру прав, проте спірний Наказ від 07.03.2025 за №659/5 не містить будь - яких мотивів чи обґрунтувань приймання саме рішення про анулювання доступу до реєстру, містяться лише посилання на акт перевірки, який містить пропозицію такого анулювання доступу до Державного реєстру прав. Також позивач звертає увагу суду на відсутність у відповідача правових підстав до застосування до державного реєстратора найсуворішої міри відповідальності у вигляді анулювання доступу до державного реєстру прав.

Відповідач, у свою чергу, вважає, що акт перевірки містить обставини, встановленого порушення Комісією, з урахуванням пояснень позивача, викладено обґрунтовану пропозицію щодо застосування заходів відповідальності та спірний Наказ від 07.03.2025 за №659/5 прийнято правомірно, відповідно до вимог чинного законодавства, обґрунтовано, розсудливо та пропорційно, з урахуванням установлених неодноразових грубих порушень законів під час проведення реєстраційних дій позивачем у сфері державної реєстрації.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваного наказу через ненаведення в ньому фактів вчинення позивачем неодноразових порушень у сфері державної реєстрації прав та не надання доказів, що такі факти досліджувалися при прийнятті оскаржуваного рішення про анулювання доступу до Державного реєстру прав на нерухоме майно.

З огляду на те, що відповідач не встановив неодноразових порушень позивачем у сфері державної реєстрації прав, що стало підставою для прийняття невмотивованого рішення в частині анулювання доступу до Державного реєстру, застосоване відповідачем до позивача стягнення у вигляді анулювання доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно судом визнано таким, що не відповідає принципу обґрунтованості та пропорційності.

Отже, предмет позову та оцінка доводів апеляційної скарги мають зводитися до вирішення питання щодо правової можливості Міністерства юстиції України з урахуванням конкретних обставин цієї справи застосувати до позивача міру відповідальності у вигляді анулювання доступу до державного реєстру.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV).

Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав (ст. 1 Закону № 1952-IV).

Згідно зі ст. 6 Закону № 1952-IV організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно.

Статтею 7 Закону №1952-IV передбачено повноваження Міністерства юстиції України у сфері державної реєстрації прав, до яких також належить, серед визначеного, забезпечення створення та функціонування Державного реєстру прав, є його держателем; організація роботи, пов`язаної із забезпеченням діяльності з державної реєстрації прав; здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього Закону та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; забезпечення доступу до Державного реєстру прав державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, визначених цим Законом, інших суб`єктів, право доступу яких визначено цим Законом, та приймає рішення про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом; розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ст. 37-1 Закону № 1952-IV контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав. За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав. У разі якщо в результаті проведеної перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав виявлено прийняття такими державними реєстраторами чи суб`єктами державної реєстрації прав рішень з порушенням законів, що має наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб, Міністерство юстиції України вживає заходів до негайного повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів, а також заінтересованих осіб.

Частиною 2 статті 37-1 Закону № 1952-IV визначено, що за результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про: 1) тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав; 2) анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав; 3) притягнення до адміністративної відповідальності державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав; 4) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; 5) направлення на обов`язкове підвищення кваліфікації державного реєстратора, крім нотаріусів, які здійснюють державну реєстрацію прав відповідно до покладених на них законом обов`язків.

За приписами ч. 3 статті 37-1 Закону № 1952-IV технічний адміністратор Державного реєстру прав у день надходження рішень, передбачених пунктами 1 і 2 частини другої цієї статті, забезпечує їх негайне виконання. У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав Міністерство юстиції України вирішує питання про передачу на розгляд суб`єкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у відповідного державного реєстратора. У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав щодо нотаріуса йому забезпечується доступ до Державного реєстру прав у режимі отримання інформації для здійснення нотаріальної діяльності відповідно до закону.

Порядок здійснення контролю, проведення камеральних перевірок, під час здійснення контролю та проведення перевірок, критерії, за якими здійснюється моніторинг, критерії, за якими визначається ступінь відповідальності за відповідні порушення, допущені в сфері державної реєстрації, визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 37-1 Закону № 1952-IV).

Абзацом 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1952-IV визначено, що рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України або до суду.

Відповідно до Порядку здійснення Міністерством юстиції контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, зареєстрованого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року № 990 (далі - Порядок №990), останній визначає процедуру здійснення Мін`юстом контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - сфера державної реєстрації), критерії, за якими здійснюється моніторинг реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та визначається ступінь відповідальності за порушення у сфері державної реєстрації.

Дія цього Порядку не поширюється на розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту, що здійснюється відповідно до статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та статті 34 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Відповідно до п. 3 Порядку №990 основними завданнями контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації є: перевірка стану дотримання визначених законами порядків державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації під час здійснення ними повноважень; запобігання, виявлення та вжиття заходів до усунення виявлених порушень вимог законів; визначення професійної компетентності осіб, які мають намір виконувати функції державного реєстратора; аналіз практики застосування законодавства у сфері державної реєстрації, надання відповідних узагальнених роз`яснень.

Пунктом 4 Порядку №990 визначено, що контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації здійснюється шляхом: 1) розгляду звернень відповідно до Закону України "Про звернення громадян"; 2) розгляду депутатських запитів, звернень відповідно до Закону України "Про статус народного депутата України"; 4) перевірки відомостей, отриманих Мін`юстом під час реалізації повноважень у сфері державної реєстрації; 5) моніторингу реєстраційних дій в реєстрах; 7) проведення тестування на знання законодавства у сфері державної реєстрації осіб, які мають намір виконувати функції державного реєстратора та претендують на посаду державного реєстратора або на іншу посаду, що передбачає виконання функцій державного реєстратора (далі - посада державного реєстратора) у суб`єкта державної реєстрації, крім Мін`юсту чи його територіального органу. Тестування на знання законодавства у сфері державної реєстрації не проводиться щодо осіб, які раніше виконували функції державного реєстратора, перебуваючи у трудових відносинах із суб`єктом державної реєстрації, крім Мін`юсту чи його територіального органу. Тестування на знання законодавства у сфері державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб - підприємців та відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, не проводиться щодо осіб, які виконували функції державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, перебуваючи у трудових відносинах із Мін`юстом чи його територіальним органом у період після 1 травня 2016 р. не менше ніж три місяці.

Під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації відповідні посадові особи Мін`юсту мають право доступу до реєстрів, зокрема до реєстраційних справ в електронній формі (п. 5 Порядку №990).

Відповідно до п. 9 Порядку №990 камеральна перевірка під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації проводиться на підставі рішення Мін`юсту в разі виявлення порушень, визначених законами, порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

За приписами п. 10 Порядку №990 у рішенні Мін`юсту про проведення камеральної перевірки зазначаються прізвище, ім`я, по батькові державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації, стосовно яких прийнято рішення про проведення камеральної перевірки, та підстава проведення камеральної перевірки. Відповідним рішенням утворюється комісія з проведення камеральної перевірки у складі не менше як трьох посадових осіб Мін`юсту (далі - комісія).

Строк проведення камеральної перевірки становить не більш як п`ятнадцять робочих днів з дня прийняття Мін`юстом рішення про проведення такої перевірки (п. 11 Порядку №990).

Мін`юст не пізніше ніж через два робочих дні з дня прийняття ним рішення про проведення камеральної перевірки надсилає суб`єкту державної реєстрації, у трудових відносинах з яким перебуває державний реєстратор, уповноважена особа, чи нотаріусу примірник відповідного рішення Мін`юсту в електронній формі з використанням системи електронного документообігу чи у разі відсутності такої системи - на електронну адресу, розміщену на офіційному вебсайті суб`єкта державної реєстрації, до якого в разі потреби додається запит про надання копій документів та іншої інформації, що стосується предмета перевірки. У разі відсутності на його офіційному вебсайті інформації про електронну адресу суб`єкта державної реєстрації чи у разі прийняття рішення про проведення камеральної перевірки щодо нотаріуса засвідчена відповідно до законодавства копія відповідного рішення Мін`юсту, запит про надання копій документів та іншої інформації, що стосується предмета перевірки, в паперовій формі надсилаються на поштову адресу відповідного суб`єкта, нотаріуса. Відомості про проведення камеральної перевірки не пізніше двох робочих днів з дня прийняття Мін`юстом рішення про її проведення також розміщуються на офіційному вебсайті Мін`юсту (п. 12 Порядку №990).

Під час проведення камеральної перевірки державний реєстратор, уповноважена особа суб`єкта державної реєстрації мають право подавати Мін`юсту свої пояснення та додаткову інформацію, що стосується предмета перевірки, які додаються до матеріалів перевірки (п. 13 Порядку №990).

Пунктом 13-1 Порядку №990 визначено, що результати камеральної перевірки викладаються у формі акта або довідки, які підписується усіма членами комісії. У разі наявності порушень установленого законом порядку державної реєстрації складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. В акті/довідці про проведення камеральної перевірки зазначаються: дата проведення камеральної перевірки; прізвище, ім`я та по батькові посадових осіб Мін`юсту, що проводили камеральну перевірку; підстава проведення камеральної перевірки; опис виявлених порушень порядку державної реєстрації (з посиланням на відповідні норми законів) із зазначенням підтвердних документів чи відомостей з реєстрів (у разі складення акта); пропозиції стосовно змісту рішення за результатами проведеної камеральної перевірки (у разі складення акта). В акті про проведення камеральної перевірки зазначаються встановлені у діях державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації одноразове грубе чи неодноразові істотні порушення законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах.

За результатами проведення камеральної перевірки у разі наявності порушень встановленого законом порядку державної реєстрації на підставі акта комісії про проведення камеральної перевірки Мін`юстом приймається вмотивоване рішення про результати проведення камеральної перевірки та притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації до передбаченої законом відповідальності з урахуванням вчинених одноразового грубого чи неодноразових істотних порушень законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах, а також з урахуванням наявних у Мін`юсті відомостей щодо неодноразового застосування до відповідного державного реєстратора протягом останніх дванадцяти місяців заходів, пов`язаних з тимчасовим блокуванням чи анулюванням доступу до реєстрів (п. 14 Порядку №990).

Абзацом 1 п. 16 Порядку №990 визначено, що у разі виявлення у діях державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації одноразового грубого чи неодноразових істотних порушень законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах, а також у разі, коли у Мін`юсту наявні відомості щодо неодноразового застосування до такого державного реєстратора протягом останніх дванадцяти місяців заходів, пов`язаних з тимчасовим блокуванням чи анулюванням доступу до реєстрів, застосовується пункт 2 частини другої статті 37-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та/або пункт 2 частини другої статті 34-1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Згідно з п. 20 Порядку №990 результати проведення камеральної перевірки (акти/довідки про проведення камеральної перевірки, рішення Мін`юсту про результати проведення камеральної перевірки та притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації, нотаріуса до передбаченої законом відповідальності) зберігаються в Мін`юсті разом з іншими матеріалами такої перевірки. Рішення Мін`юсту про результати проведення камеральної перевірки та притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації, нотаріуса до передбаченої законом відповідальності та акт про проведення камеральної перевірки, на підставі якого Мін`юстом прийнято відповідне рішення, або довідка про проведення камеральної перевірки розміщуються на офіційному вебсайті Мін`юсту протягом двох робочих днів з дня підписання рішення або довідки. Мін`юст не пізніше ніж через два робочих дні з дня прийняття ним рішення про результати проведення камеральної перевірки та притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації до передбаченої законом відповідальності надсилає суб`єкту державної реєстрації, у трудових відносинах з яким перебуває державний реєстратор, уповноважена особа, чи нотаріусу примірник відповідного рішення Мін`юсту та акт про проведення камеральної перевірки в електронній формі з використанням системи електронного документообігу чи у разі відсутності такої системи - на електронну адресу, розміщену на офіційному вебсайті суб`єкта державної реєстрації. У разі відсутності на офіційному вебсайті суб`єкта державної реєстрації інформації про електронну адресу чи у разі прийняття рішення про проведення камеральної перевірки щодо нотаріуса засвідчена відповідно до законодавства копія відповідного рішення Мін`юсту та акт про проведення камеральної перевірки в паперовій формі надсилаються на поштову адресу відповідного суб`єкта, нотаріуса.

У разі прийняття Мін`юстом рішення, передбаченого пунктами 1 і 2 частини другої статті 37-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та/або пунктами 1 і 2 частини другої статті 34-1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", один примірник відповідного рішення Мін`юсту в електронній формі з використанням системи електронного документообігу не пізніше двох робочих днів з дня його прийняття надсилається технічному адміністратору реєстрів. Рішення, дії або бездіяльність Мін`юсту під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації можуть бути оскаржені до суду (п. 34 Порядку №990).

Отже, законодавством чітко визначені алгоритм дій Міністерства юстиції України під час здійснення контролю у сфері державної реєстрації прав, дотримання якого є обов`язковою передумовою умовою для застосування Міністерством юстиції України санкцій, визначених статтею 37-1 Закону №1952-IV.

Водночас з положень Закону №1952-IV вбачається, що законодавець, наділяючи Міністерство юстиції України функціями контролю у сфері державної реєстрації прав та визначаючи порядок застосування ним видів заходів впливу до державних реєстраторів, також зобов`язав Мін`юст мотивувати рішення, прийняте за наслідками такого контролю.

Судом установлено, що анулювання Державному реєстратору ОСОБА_1. доступу до Державного реєстру прав на підставі оскаржуваного наказу відбулося внаслідок здійснення Міністерством юстиції України моніторингу законності вчинення ним реєстраційних дій за заявами, зареєстрованими в базі даних заяв Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 64479432, № 64479539, у зв`язку з виявленням контролюючим органом порушень Закону №1952-IV та Порядку №990.

Дослідивши наявний в матеріалах справи Наказ від 07.03.2025 за №659/5 "Про результатами проведення камеральної перевірки державного реєстратора Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області ОСОБА_1 ", суд установив, що на виконання Наказу Міністерства юстиції України від 17.02.2025 за №266/7 "Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області ОСОБА_1 " та відповідно до статті 37-1 Закону №1952-IV, Порядку №990 вирішено анулювати державному реєстратору Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Виконання цього наказу покладено на державне підприємство "Національні інформаційні системи".

Підставою вказано: акт від 07.03.2025 за №904/19.1.4/25 за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області ОСОБА_1 .

Дослідивши наявний у матеріалах справи Акт за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області ОСОБА_1 №904/19.1.4/25 від 19.12.2024 суд установив, що останній містить відомості про порушення позивачем вимог статей 3, 10, 18, 24 Закону №1952-IV та пунктів 12, Порядку №1127 за результатами перевірки реєстраційних дій за заявами, зареєстрованими державним реєстратором в базі даних заяв Державного реєстру прав за №64479432, № 64479539.

Так, згідно з актом від 07.03.2025 за №904/19.1.4/25 Комісією при проведенні камеральної перевірки встановлено, що рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 02.09.2024 «Про застосування, скасування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введеного в дію Указом Президента України від 02.09.2024 за № 601/2024 (далі - Рішення РНБО України від 02.09.2024), застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до фізичних та юридичних осіб згідно з додатком.

Відповідно до позиції 122 додатку 1 до Рішення РНБО України від 02.09.2024, до ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство - Україна, Російська Федерація, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ( ОСОБА_5 ) застосовано вид обмежувального заходу: блокування активів - тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними строком на десять років.

Оскільки до ОСОБА_5 застосовано вид обмежувального заходу, передбачений пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про санкції», державний реєстратор ОСОБА_1. не мав права проводити реєстраційні дії, внаслідок яких припинено право власності ОСОБА_5 на 1/2 частини земельної ділянки та право власності ОСОБА_5 на 1/2 частини житлового будинку, а зобов`язаний був відмовити у проведенні реєстраційних дій на підставі пункту 6-1 частини першої статті 24 Закону.

Разом з цим колегія суддів ураховує, що при прийнятті рішення про анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав відповідно до Закону №1952-IV, Міністерство юстиції України повинно встановити не тільки наявність у діях державного реєстратора одноразового грубого чи неодноразових істотних порушень визначених законами порядків державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а і вказати зв`язок між подією недотримання державним реєстратором законодавства у сфері державної реєстрації прав та порушенням прав фізичної або юридичної особи.

Також слід зауважити, що застосування певного виду стягнення, передбаченого статтею 37-1 Закону №1952-ІV повинно відповідати загальним принципам законності, справедливості, індивідуальності, пропорційності, оскільки наслідки негайного виконання рішення про обмеження доступу впливають на професійну діяльність державних реєстраторів, робота яких безпосередньо залежить від можливості мати такий доступ.

Тому, визначаючи вид стягнення, відповідач повинен урахувати характер порушення, його систематичність, сукупність з іншими порушеннями, наявність/відсутність негативних наслідків з відображенням цих обставин у спірному наказі про застосування заходу стягнення.

Водночас в оскаржуваному наказі немає відомостей про те, що Міністерство юстиції України здійснило дослідження чи перевірку фактів, викладених у Акті за результатами проведення камеральної перевірки позивача та встановило порушення прав певних фізичної або юридичної особи вищенаведеними реєстраційними діями позивача, вчинення яких слугувало підставою для видання спірного наказу.

Доречно зауважити, що в оскаржуваному наказі не зазначено ані норм, які було порушено позивачем, ані не вказано відомостей про негативні наслідки цих порушень, зокрема, зміст порушення прав та законних інтересів юридичних та фізичних осіб, а також мотивів застосування до державного реєстратора саме такої санкції, як анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав.

Також не містять ані спірний наказ, ані матеріали справи, ані апеляційна скарга будь-яких фактів вчинення позивачем неодноразових істотних порушень у сфері державної реєстрації прав, а також конкретних даних про юридичних та фізичних осіб, права яких було порушено позивачем, як і не містить відомостей щодо неодноразового застосування до такого державного реєстратора протягом останніх дванадцяти місяців заходів, пов`язаних з тимчасовим блокуванням чи анулюванням доступу до реєстрів, що є визначальним для правильного застосування пункту 2 частини другої статті 37-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та/або пункту 2 частини другої статті 34-1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

У постанові від 26.07.2023 у справі №200/3265/21-а Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду зробив такі висновки щодо дискреції:

"Разом з цим Верховний Суд зазначає, що дискреція - це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.

Дискреція є необхідною та безальтернативною для управлінської діяльності адміністративного органу юридичною конструкцією, завдяки якій вирішується низка важливих завдань, центральними з яких є забезпечення справедливої, ефективної та орієнтованої на індивідуальні потреби приватної особи правозастосовної та правотворчої діяльності названих суб`єктів.

Дискреція не є довільною; вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.

У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі "Hasan and Chaush v.Bulgaria" № 30985/96).

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятою 11.03.1980, державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, як дискреційне повноваження слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою дискреції, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Таким чином дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Проте, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі "Олссон проти Швеції" від 24.03.1988), запорукою правильного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців.

Закон вимагає, щоб він був доступний для особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї, та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. В національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Гавенда проти Польщі" від 14.03.2002)".

Таким чином, у разі виявлення порушень законодавства у сфері державної реєстрації перший відповідач розглядає питання відповідальності суб`єкта у сфері державної реєстрації та приймає рішення про застосування до санкцій. При застосуванні санкцій перший відповідач повинен дотримуватися принципів недискримінації та пропорційності порушення і покарання та ефективності санкцій, які мають стримуючий вплив.

В свою чергу, обов`язковість дотримання принципу пропорційності зумовлює обов`язок суб`єкта владних повноважень, при визначенні розміру санкції, обґрунтовувати в своєму рішенні ступінь тяжкості вчиненого правопорушення та його небезпечність.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.08.2023 у справі №640/16809/20.

Колегія суддів ураховує наявність у відповідача дискреції в питаннях визначення певного виду санкцій, проте наголошує, що такі рішення мають прийматися з урахуванням принципу пропорційності, який має на меті досягнення балансу між публічними інтересами та індивідуальними інтересами особи, а також між цілями та засобами їх досягнення. Наявні дискреційні повноваження не можуть використовуватися з порушенням цих принципів.

За матеріалами справи державним реєстратором ОСОБА_1. за заявою № 64479432 відмінено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.12.2024 за № 76646012 як помилкове, прийнято рішення від 19.02.2025 за № 77338652 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, видалено записи про право власності №58033944, №58034037 та розділ № 220; за заявою № 64479539 відмінено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.12.2024 за № 76646533 як помилкове, прийнято рішення від 19.02.2025 за № 77338830 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, видалено запис про право власності № 58034409 та розділ № 120.

Колегія суддів зауважує, що акт камеральної перевірки за своїх змістом і правовим визначенням має рекомендаційний характер та не звільняє Мін`юст надавати оцінку підставам винесення наказу, зважаючи на вимоги пункту 1 частини 2 статті 37-1 Закону №1952-IV щодо обов`язку першого відповідача вмотивувати рішення.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що Міністерство юстиції України, як суб`єкт владних повноважень, за наслідками камеральної перевірки має право на те, щоб обмежити чи анулювати доступ до Реєстру, але водночас, таке рішення повинно мати зрозуміле і обґрунтоване пояснення.

У випадку з позивачем відповідач не зазначив мотивів спірного наказу. Натомість він посилається на свої дискреційні повноваження, які, утім не можуть слугувати переконливим аргументом для того, щоб уникнути чи звільнити себе від зобов`язання пояснити/мотивувати своє рішення.

Зі змісту оскаржуваного наказу суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що встановлюючи термін анулювання доступу позивача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно безстроково, Мін`юстом усупереч принципу обґрунтованості рішення не наведено мотивів, якими керувався, обираючи саме такий строк.

Колегія суддів наголошує, що стаття 37-1 Закону №1952-ІV не визначає мінімальних та максимальних строків застосування заходу стягнення у вигляді анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав. Проте застосування певного виду стягнення повинно відповідати загальним принципам законності, справедливості, індивідуальності, пропорційності, оскільки наслідки негайного виконання рішення про обмеження доступу впливають на професійну діяльність державних реєстраторів, робота яких безпосередньо залежить від можливості мати такий доступ.

Визначаючи вид стягнення, відповідач повинен був урахувати характер порушення, його систематичність, сукупність з іншими порушеннями, наявність/відсутність негативних наслідків з відображенням цих обставин у спірному наказі про застосування заходу стягнення.

Отже, у разі виявлення порушень законодавства у сфері державної реєстрації відповідач розглядає питання відповідальності суб`єкта у сфері державної реєстрації та приймає рішення про застосування санкцій. При застосуванні санкцій відповідач повинен дотримуватися принципів недискримінації та пропорційності порушення і покарання та ефективності санкцій, які мають стримуючий вплив.

Колегія суддів зауважує, що в оскаржуваному наказі не наведено фактів вчинення позивачем неодноразових порушень у сфері державної реєстрації прав та не надано доказів, що такі факти досліджувались при прийнятті оскаржуваного рішення про анулювання доступу до Державного реєстру.

Отже, відповідач не встановив неодноразових порушень позивачем у сфері державної реєстрації прав, що стало підставою для прийняття невмотивованого рішення в частинні анулювання доступу до Державного реєстру, а тому застосоване відповідачем до позивача стягнення не відповідає принципу обґрунтованості та пропорційності.

У постановах від 02.08.2023 у справі №320/7192/22, від 22 лютого 2023 року у справі №640/28931/20 Верховний Суд указав, що за відсутності у матеріалах справи даних, що свідчать про наявність раніше скасованих Мінюстом інших рішень, прийнятих цим нотаріусом, є всі підстави вважати, що відповідні дії нотаріуса, як державного реєстратора, не мають системного характеру, що свідчило б про високий ризик повторення аналогічних незаконних дій в майбутньому. Тому обставин, за яких Міністерство юстиції України анулювало приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та враховуючи, що ця реєстрація була разовою, дають Верховному Суду підстави для висновку, що це є крайнім (непропорційним) заходом застосованим до позивача.

Крім того, колегія суддів ураховує, що в силу пункту 13 Порядку №990 під час проведення камеральної перевірки державний реєстратор, уповноважена особа суб`єкта державної реєстрації мають право подавати Мін`юсту свої пояснення та додаткову інформацію, що стосується предмета перевірки, які додаються до матеріалів перевірки.

Так, у межах камеральної перевірки комісія, яка її проводила, дотрималася положень законодавства щодо забезпечення права державного реєстратора на надання пояснень, який цим правом скористався та пояснив, що під час проведення перевірок за поданими заявами від 11.12.2024 за №64479432 та №64479539 пролунала повітряна тривога, внаслідок чого довелось перервати вчинення реєстраційних дій; після отримання Наказу № 266/7 були перевірені документи, сформовані в процесі проведення реєстраційних дій за заявами та виявлено помилку - не встановлено факту застосування санкцій відповідно до Закону України "Про санкції", які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав. Позивач просив звернути увагу та врахувати, що особа, відомості про яку містились у Державному реєстрі санкцій, була відмінною від особи заявника; після виявлення помилки її оперативно виправлено та прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 77338652, № 77338830.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що Міністерство юстиції України прийняло спірний наказ без урахування всіх обставин, що мали значення для прийняття рішення, непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, а тому такий наказ підлягає скасуванню.

Висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 15.08.2023 у справі №640/16809/20.

Разом з цим, оскільки анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав є наслідком прийняття Міністерством юстиції України відповідного наказу, який визнаний судом протиправним, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що належним захистом, установлених судом порушених прав та інтересів позивача є зобов`язання технічного адміністратора Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - Державне підприємство "Національні інформаційні системи" відновити доступ державному реєстратору Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області позивача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

З огляду на вищезазначене, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку, що судом були досліджені всі основні і ключові питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

З урахуванням приписів статті 139 КАС України підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.05.2025 у справі № 520/5966/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк С.П. Жигилій