Справа № 120/4234/25
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 серпня 2025 р. Справа № 120/4234/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни ,

за участі секретаря судового засідання: Малащука О.О.

представника позивача: Руденко Т.С.

представника відповідача: Охрімовського Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: Фермерського господарства "Лемешівка -Агро"

до: Головного управління Державної податкової служби України у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Фермерське господарство «Лемешівка Агро» (далі ФГ Лемешівка Агро» , позивач ) до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі- ГУ ДПС у Вінницькій області, відповідач) із позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення №6 від 04.03.2025 р.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що висновки викладені в акті перевірки щодо нібито порушення ФГ «ЛЕМЕШІВКА-АГРО» вимог ч.2 статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», п.142 Постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 року №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» (із змінами та доповненнями), при здійсненні зовнішньоекономічних операцій по контракту №3 від 06.09.2022 року, укладеного із CONECTO LOGISTICS SP. Z O.O., POLAND, за операціями, здійсненими 07.09.2022 року на суму 126 900,00 пол. злотих, за період з 06.03.2023 по 31.12.2024 р.,- не відповідають дійсності.

А отже, податкове повідомлення-рішення за №6 стосовно застосування пені в сумі 1 112 472,90 гривеньза 667 днів порушення за операціями, здійсненими 07.09.2022 року на суму 126 900 польських злотих, є протиправним.

Позивач не погоджуючись із спірним рішенням та вказує, що після отримання від CONECTO LOGISTICS SP. Z O.O. часткової оплати за отриманий ними товар господарство розпочало претензійно- позовну роботу щодо захисту своїх порушених прав, а саме звернулось до третейського суду.

При цьому господарство зазначає, що звернулося до третейського суду, який прирівнюється до міжнародного комерційного арбітражу, а тому нарахування пені можливе лише до дати подання позову. Це свідчить про протиправність рішення контролюючого органу в частині нарахування пені після цієї дати.

Крім того, позивач не погоджується з розрахунком податкового органу, оскільки останній визначив курс іноземної валюти (польського злотого) на момент виникнення заборгованості за операціями, здійсненими 07.09.2022 року на загальну суму 126900 польських злотих, зокрема:

· за період з 06.03.2023 по 31.12.2024 р. податковим органом застосовано курс 8,241 грн за 1 польський злотий щодо операції на суму 60 210,00 злотих;

· водночас щодо операції на суму 66 690,00 злотих за той самий період чомусь було використано курс 9,241 грн за 1 злотий.

Станом на 06.03.2023 року офіційний курс гривні до польського злотого, встановлений Національним банком України, дійсно становив 8,241 грн/PLN, а не 9,241 грн/PLN.

Таким чином, розрахунок суми простроченої заборгованості у гривневому еквіваленті за операцією на суму 66 690,00 польських злотих здійснений неправомірно та безпідставно, оскільки податковим органом було використано невірний курс валют. Це призвело до штучного завищення суми заборгованості.

Ухвалою від 04.04.2025 р. прийнято рішення про відкриття провадження та розгляд справи в порядку загального позовного провадження і призначено підготовче засідання на 06.05.2025 р.

14 квітня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Зокрема, зазначає, що позивачем укладено зовнішньоекономічний контракт із нерезидентом, за умовами якого граничний строк надходження валютної виручки встановлено до 05.03.2023 року. Станом на 06.03.2023 року, відповідно до тверджень відповідача, утворилась дебіторська заборгованість у сумі 126 900 польських злотих, що, на його думку, свідчить про правомірність нарахування пені відповідно до спірного рішення.

Також у відзиві відповідач стверджує, що третейський суд, до якого звернувся позивач, не є міжнародним комерційним арбітражем, а тому застосування положень законодавства, які обмежують нарахування пені до моменту звернення до МКА, є необґрунтованим. Відтак, пеня, нарахована контролюючим органом, є законною та обґрунтованою.

05 травня 2025 року до суду надійшли додаткові пояснення відповідача, у яких зазначено, що позивачем не надано належних доказів звернення до Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України або Морської арбітражної комісії, що виключає можливість застосування до даного спору положень щодо припинення нарахування пені у разі звернення до такого органу.

Долучено новий розрахунок пені, в якому відповідач уже застосував курс 8,241 грн за 1 польський злотий, відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 06.03.2023 року. Зазначено, що розмір пені становить 1 045 782,90 грн. Надано пояснення щодо правничої допомоги, в яких відповідач вказує на її завищену вартість, що, на його думку, не відповідає принципу розумності та співмірності витрат.

Протокольною ухвалою від 06.05.2025 року підготовче судове засідання було відкладено на 19.05.2025 року.

14.05.2025 року надійшли заперечення на пояснення до відзиву, в яких представник позивача вказала, що третейський суд має однакову юридичну природу з міжнародним комерційним арбітражем. На підтвердження цієї позиції представниця послався на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 17.06.2013 року. Також зазначено, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 11.01.2023 року у справі №802/2020/16.

16.05.2025 року надійшли пояснення відповідача (податкового органу), у яких зазначено, що господарством на перевірку не було подано рішення третейського суду. Представниця позивача це не заперечила, що, на думку відповідача, свідчить про правомірність прийнятого контролюючим органом спірного рішення.

Ухвалою від 19.05.2025 року суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; витребував додаткові докази; продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів; оголосив перерву в підготовчому засіданні до 23.06.2025 року.

20.06.2025 року до суду надійшли пояснення представника відповідача, в яких повторно зазначено, що відсутні докази, які б підтверджували, що третейський суд, який прийняв рішення у справі між позивачем і його контрагентом, є міжнародним комерційним арбітражем. Відтак, вважає нарахування пені правомірним.

Протокольною ухвалою від 23.06.2025 року в підготовчому засіданні оголошено перерву до 10.07.2025 року. Також ухвалою від 23.06.2025 р. витребувано додаткові докази, застосовано заходи процесуального примусу.

Протокольною ухвалою від 10.07.2025 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті на 04.08.2025 року.

У судовому засіданні 04.08.2025 року представниця позивача просила задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, вказуючи на правомірність застосування пені та, відповідно, на відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, заслухавши пояснення учасників справи, суд встановив наступне.

В період з 16.01.2025 р. по 22.01.2025 р. посадовими особами ГУ ДПС у Вінницькій області проводилась позапланова виїзна документальна перевірка ФГ «Лемешівка Агро» за наслідками якої складено акт №2406/02-32-07-06/38309199 від 29.01.2025 р., в якому зазначено, що встановлено порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» , в результаті чого допущено порушення вимог валютного законодавства при здійснення зовнішньоекономічних операцій по контракту №3 від 06.09.2022 р. укладеного із CONECTO LOGISTICS SP. Z O.O. за операціями здійсненими 07.09.2022 р. на суму 126 900 пол.злотих , за період з 06.03.2023 р. по 31.12.2024 р.

Зокрема, в акті вказано, що ФГ «Лемешівка Агро» укладено контракт №3 від 06.09.2022 р. із CONECTO LOGISTICS SP. Z O.O.

Всього за період контракту , що перевірений поточною перевіркою з 06.09.2022 р. по 31.12.2024 р. відвантажено товару на користь нерезидента на суму 193 590 пол.злотих, валютна виручка надійшла на суму 66 690 пол.злотих.

Граничний строк надходження валютної виручки 05.03.2023 р. Станом на 06.03.2023 р. утворилась дебіторська заборгованість на суму 126 900 поль.злотих, відтак, встановлено порушення п. 5 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції».

Не погоджуючись із висновками акту господарство подало заперечення на акт, за наслідком розгляду яких складено висновок ГУ ДПС у Вінницькій області від 25.02.2025 р., яким залишено без змін висновки викладені в акті.

За наслідком даного акту прийнято податкове повідомлення рішення №6 від 04.03.2025 р., яким нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД на суму 1 112472,90 грн.

При цьому слід зазначити, що в обґрунтування правомірності нарахування пені відповідачем подано розрахунок, згідно з яким курс іноземної валюти (польського злотого) на момент виникнення заборгованості за операціями на загальну суму 126 900,00 польських злотих у період з 06.03.2023 по 31.12.2024 визначено наступним чином:

8,241 грн за 1 польський злотий щодо операції на суму 60 210,00 польських злотих;

9,241 грн за 1 польський злотий щодо операції на суму 66 690,00 польських злотих.

Не погоджуючись із цим рішенням позивач звернувся до суду із цим позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства, регламентує Закон України "Про валюту і валютні операції " (далі - Закон №2473-VIII)

Згідно зі статтею 13 Закону №2473-VIII Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).

У разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою цієї статті, зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою цієї статті, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин.

Підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту).

У разі прийняття до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, що виникла внаслідок недотримання нерезидентом строку, передбаченого зовнішньоекономічним договором (контрактом), або прийняття до провадження уповноваженим органом відповідної країни документа про стягнення такої заборгованості з боржника-нерезидента на користь резидента в позасудовому (досудовому) примусовому порядку строк, встановлений відповідно до цієї статті, зупиняється з дня прийняття до розгляду такої заяви (прийняття до провадження відповідного документа) і пеня за порушення строку в цей період не нараховується.

У разі ухвалення судом, міжнародним комерційним арбітражем рішення про відмову в позові повністю чи частково в частині майнових вимог або про відмову у відкритті провадження у справі чи про залишення позову без розгляду, а також у разі визнання документа про стягнення заборгованості з боржника-нерезидента таким, що не підлягає виконанню, недійсним, незаконним тощо та (або) закриття (припинення) провадження без зарахування грошових коштів на рахунки резидентів у банках України за таким документом строк, встановлений відповідно до цієї статті, поновлюється і пеня за його порушення нараховується за кожний день прострочення, включаючи період, на який цей строк було зупинено.

У разі ухвалення судом, міжнародним комерційним арбітражем рішення про задоволення позову сплаті підлягає лише пеня, нарахована до дня прийняття позовної заяви до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем. Отже, із процитованого видно, що строки встановлені Національним банком України зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується виключно у випадках звернення резидента до суду, Міжнародного комерційного арбітражного суду .

Відповідних висновків дійшов і Верховний Суду України в постановах від 13 лютого 2012 року у справі № 21-422а11 та від 27 лютого 2012 року у справі № 21-387а11, які мають враховуватися при застосуванні норм права у подібних правовідносинах згідно з підпунктом 8 пункту 1 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Утім, позивачем в ході розгляду справи та перевірки не надано рішення суду, Міжнародного комерційного арбітражного суду про задоволення позову щодо стягнення з контрагента-нерезидента простроченої заборгованості за зовнішньоекономічним контрактом, щодо яких виник спір.

При цьому, позивач посилається на рішення постійно діючого третейського суду при ПУМТБ суду від 12.01.2024 р. у справі №3/5-23, вважаючи таке рішення належними в розумінні статті 13 Закону №2473-VIII як підстава для несплати пені за порушення відповідних строків розрахунків.

Оцінюючи аргументи позивача стосовно того, що постійно діючий третейський при ПУМТБ є МКА, суд вказує наступне.

За визначенням, наведеним у статті 2 Закону України "про третейські суди" (далі -Закон № 1701-IV), третейський суд - недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 6 Закону № 1701-IV третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України.

Отже, третейські суди створені відповідно до Закону № 1701-IV і не можуть розглядати справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України

За правилами частини другої статті 1 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" (далі- Закон№ 4002-XII) до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися, зокрема: спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв`язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном; спори підприємств з іноземними інвестиціями і міжнародних об`єднань та організацій, створених на території України, між собою, спори між їх учасниками, а так само їх спори з іншими суб`єктами права України.

Статтею 2 Закону № 4002-XII визначено, що арбітраж - це будь-який арбітраж (третейський суд) незалежно від того, чи утворюється він спеціально для розгляду окремої справи, чи здійснюється постійно діючою арбітражною установою, зокрема Міжнародним комерційним арбітражним судом або Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України (додатки № 1 і № 2 до цього Закону); третейський суд - це одноособовий арбітр або колегія арбітрів; суд - це відповідний орган судової системи держави.

Під судом у розумінні статті 13 Закону України "Про валюту і валютні операції" (далі -Закон №2473-VIII) слід розуміти відповідний орган судової системи держави, тобто створений відповідно до Розділу VІІІ Конституції України, Закону України Про судоустрій і статус суддів, або Міжнародний комерційний арбітражний суд чи Морську арбітражну комісію при Торгово-промисловій палаті України або інший арбітраж (третейський суд), створений у відповідності до положень Закону № 4002-XII.

Тобто, правовідносини, що врегульовують між собою учасники господарських міжнародних відносин в укладених ними контрактах, у тому числі щодо порядку вирішення спорів між собою, та правовідносини, врегульовані Законом №2473-VIII, мають різну правову природу виникнення та правове навантаження.

Таким чином, третейський суд, до якого звернувся позивач, був створений відповідно до Закону України «Про третейські суди» на підставі третейської угоди, про що прямо зазначено в п. 1.1 Положення про постійно діючий третейський суд при Першій українській міжрегіональній товарній біржі.

З урахуванням пункту 12 частини першої статті 6 Закону №1701-IV, зазначений третейський суд не належить до судових органів, визначених у статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» , які відповідно до законодавства дають підстави для зупинення нарахування пені у зв`язку з розглядом справи у міжнародному комерційному арбітражі.

Суд також зауважує, що Положення про постійно діючий третейський суд при Першій українській міжрегіональній товарній біржі не містить посилання на Закон України «Про міжнародний комерційний арбітраж» , що свідчить про відсутність підстав вважати цей третейський суд міжнародним арбітражним органом.

Більше того, пункт 4.1 зазначеного Положення дослівно відтворює пункт 12 частини першої статті 6 Закону №1701-IV, який встановлює, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, крім справ, у яких хоча б одна із сторін є нерезидентом України.

Отже, третейський суд, до якого звернувся позивач, не є міжнародним комерційним арбітражем у розумінні законодавства України, що унеможливлює застосування норм Закону України "Про валюту і валютні операції" щодо припинення нарахування пені.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09 січня 2025 року у справі № 320/5804/18.

Щодо посилань представника позивача на постанову Верховного Суду у справі №802/2020/16, в якій нібито досліджувались повноваження самого третейського суду при Першій українській міжрегіональній товарній біржі, то суд зазначає, що такі посилання не підлягають прийняттю до уваги.

Вказана справа не містила дослідження Положення саме цього третейського суду, зокрема питання, чи створений він відповідно до Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та чи належать до його повноважень розгляд спорів із участю нерезидентів.

Отже, посилання на названу постанову Верховного Суду не є підставою для висновку про міжнародний характер спору або надання третейському суду статусу міжнародного комерційного арбітражу у справі, що розглядається.

Більш того, ураховуючи актуальність правового регулювання та розвиток судової практики, суд вважає за доцільне у спірних правовідносинах врахувати постанову Верховного Суду від 09 січня 2025 року у справі № 320/5804/18.

Отже, аргументи позивача щодо припинення нарахування пені у зв`язку з зверненням до третейського суду судом не приймаються, оскільки зазначений третейський суд не є міжнародним комерційним арбітражем і не має відповідного правового статусу, який би передбачав зупинення нарахування пені.

Разом з тим надаючи оцінку нарахованій сумі пені, суд зазначає наступне.

Так, з офіційних даних Національного банку України станом на 06.03.2023 року встановлений курс польського злотого становив 8,241 грн за 1 злотий, що не заперечується жодною із сторін.

Відповідно, загальна сума пені, розрахована із застосуванням офіційного курсу, мала б становити: 126 900 злотих Ч 8,241 грн = 1 045 782,90 грн.

Натомість, відповідачем пеня була нарахована, виходячи з курсу 9,241 грн за 1 злотий, унаслідок чого загальна сума пені склала 1 112 472,90 грн.

Таким чином, суд доходить висновку, що нарахування пені у сумі 1 112 472,90 грн є неправомірним у частині 66 690,00 гривень (різниця між 1 112 472,90 грн та 1 045 782,90 грн), оскільки здійснене з порушенням вимог щодо застосування офіційного валютного курсу НБУ.

У цій частині спірне рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

Відтак, позов у досліджуваній частині підлягає задоволенню.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведену норму, витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 16687,09 грн. судового збору підлягають відшкодуванню частково у розмірі 1001, 23 грн. (6% задоволених вимог).

Окремо щодо зазначення у позові про орієнтовну суму витрат на правничу допомогу в сумі 80000 грн., суд вказує наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За текстом пункту 1 частини першої статті 132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За частиною четвертою статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Разом з тим, за приписами частини 3 статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У цьому випадку суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу (частина 5 цієї статті).

З аналізу наведених норм процесуального закону вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі.

За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви про це до закінчення судових дебатів.

Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).

Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 зауважила, що вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Судом встановлено, що заява про вирішення питання щодо відшкодування витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, а також докази на їх підтвердження не були подані в межах строку, встановленого частиною сьомою статті 139 КАС України.

Зазначення ж у мотивувальній частині адміністративного позову узагальненої вимоги про орієнтовні витрати на правничу допомогу не може розцінюватись як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу мотивувальної частини, без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення та розмір.

Відповідну правову позицію викладено в постанові ВС від 26.07.2023 р. у справі 160/16902/20.

Як було зазначено вище, відповідно до позиції об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 саме своєчасне звернення сторони із заявою про стягнення судових витрат є передумовою розгляду судом питання про розподіл судових витрат.

Відтак, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу під час та після прийняття рішення.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області №6 від 04.03.2025 р. в частині нарахування пені на суму 66 690 гривень.

Стягнути на користь Фермерського господарства "Лемешівка - Агро" (вул. Академічна, 16, с. Агрономічне, Вінницька область , ) судовий збір в сумі 1001, 23 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

В іншій частині заявлених вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Фермерське господарство "Лемешівка-Агро" (вул. Академічна, 16, с.Агрономічне, Вінницька область, )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, )

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна