Справа № 240/21797/23
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2025-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року м. Житомир справа № 240/21797/23

категорія 113070200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Токаревої М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу Державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить:

-визнати протиправною Постанову про застосування адміністративно - господарських санкцій від 04.05.2023 № 028640 складену в.о. начальником відділу Державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України безпеки на транспорті Олегом Богінським про накладення на мене ФОП ОСОБА_1 штрафу у розмірі 17000 гривень;

- скасувати Постанову про застосування адміністративно-господарських санкцій від 04.05.2023 № 028640 складену в.о. начальником відділу Державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України безпеки на транспорті Олегом Богінським про накладення на мене ФОП ОСОБА_1 на мене штрафних санкцій у розмірі 17000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що посадовими особами Відділу Державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України безпеки на транспорті була проведена перевірка належного йому на праві приватної власності транспортного засобу MERCEDES-BENZ державний номер НОМЕР_1 . За результатами перевірки був складений акт №350935, в якому зафіксовано порушення ним вимог статті 34,48 Закону України "Про автомобільний транспорт". У зв`язку з цим, Відділ державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях областях Державної служби України з безпеки на транспорті виніс оскаржувану постанову від 04.05.2023 №028640, якою на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосував до нього адміністративно-господарський штраф в розмірі 17000,00 гривень. Позивач вважає вказану постанову протиправною, оскільки суб`єктом відповідальності за правопорушення, передбачене в частині 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", є автомобільний перевізник (фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами). Натомість, вона хоч і є власником вантажного автомобіля MERCEDES-BENZ державний номер НОМЕР_1 , однак передала вказаний автомобіль в користування ОСОБА_2 . Таким чином, позивач вказує, що на момент проведення рейдової перевірки транспортного засобу автомобільним перевізником вона не була, а тому не може бути притягнута до відповідальності на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання (у письмовому провадженні).

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив. Зазначив, що транспортний засіб позивача обладнано тахографом, водій останнього повинен мати та пред`являти особам, що здійснюють перевірку, протокол перевірки та адаптації тахографа, відсутність якого зафіксовано у акті № 350935 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень, пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 17.03.2023. Крім того, актом № 350935 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 17.03.2023 зафіксовано також відсутність товарно-транспортної накладної встановленої форми на вантаж. Посилання позивача на відсутність у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань виду діяльності щодо перевезення вантажів, не є безумовною підставою ненастання юридичної відповідальності, оскільки приписи Закону України «Про автомобільний транспорт» не містить таку умову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті на підставі направлення від 10.03.2023 №015718 здійснювалась рейдова перевірка за додержанням транспортними засобами вимог законодавства про автомобільний транспорт.

17 березня 2023 року під час вищезазначеної рейдової перевірки посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області на блокпосту с. Вересневе Рівненської області було проведено перевірку транспортного засобу MERCEDES-BENZ номерний знак НОМЕР_1 , керуванням яким здійснював водій ОСОБА_2 .

Із акта перевірки №350935вбачається, що ОСОБА_1 є власником вищезазначеного автомобіля MERCEDES-BENZ номерний знак НОМЕР_1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 .

В ході перевірки даного транспортного засобу посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області було виявлено порушення ст. 34, 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт». Внутрішні перевезення вантажу виконувалися без товаро-транспортної накладної на вантаж, або інший визначений законодавством документ на вантаж. Без протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу., порушено вимоги п. 3.3. Наказу МТЗУ №385 від 24.06.2010.

У зв`язку з цим був складений акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 17.03.2023 №350935.

Розгляд справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт здійснювався Відділом державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України на транспорті.

Згідно наявного у матеріалах справи повідомлення від 18.04.2023 адресованого ФОП ОСОБА_1 , розгляд справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт по акту від 17.03.2023 №350935 був призначений на 27.04.2023.

Вказане повідомлення з інформацією про дату, час та місце розгляду справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт було надіслано ФОП ОСОБА_1 рекомендованим поштовим відправленням, що підтверджується матеріалами справи, та отримане позивачем 22.04.2023.

ОСОБА_1 подала заяву про відкладення розгляду справи.

Розгляд справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт по акту від 17.03.2023 №350935 був призначений на 04.05.2023.

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, Відділ державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України на транспорті на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 цього Закону України "Про автомобільний транспорт" виніс постанову від 04.05.2023 №028640 про застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000,00 гривень за порушення вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Позивач, вважаючи вищезазначену постанову протиправною, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту в Україні регулюються Законом України від 05.04.2001 №2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт"(далі Закон №2344-ІІІ, в редакції на момент спірних правовідносин) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; контроль за дотриманням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах.

Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Підпунктами 2, 19, 54 пункту 5 даного Положення передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює: державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; контроль за додержанням перевізниками вимог режиму праці та відпочинку, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом; контроль за додержанням перевізниками вимог режиму праці та відпочинку, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Згідно з пунктом 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до пункту 3 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567(далі - Порядок № 1567, в редакції на момент спірних правовідносин) органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Частиною 12статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт`визначено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Відповідно до частини 14 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт`державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України (частина 17статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) та порядок здійснення габаритно-вагового контролю визначаються Кабінетом Міністрів України (частина 20 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Відповідно до пункту 3 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок № 1567, в редакції на момент спірних правовідносин) органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Згідно з пунктом 14 Порядку №1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Відповідно до пункту 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Пунктом 15 Порядку №1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, серед іншого: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Статтею 48 Закону №2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Отже, положення наведеної норми закону мають частково бланкетний характер, адже замість викладення у тексті цієї норми вичерпного переліку усіх необхідних документів, законодавець вдався до застосування юридичної конструкції «інші документи, передбачені законодавством».

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 19.03.2020 по справі №823/1199/17 до іншого законодавства належить, зокрема і Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 07.06.2010 № 340 (далі - Положення № 340).

Пунктами 1.2 та 1.3 Положення № 340 визначено, що це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку. Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Відповідно до пункту 6.1 Положення №340 вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

За визначенням, наведеним у п. 1.5 Положення №340 тахограф - обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв.

Використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті визначає Інструкція з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затверджена наказом Міністерства транспорту і зв`язку України від 24.06.2010 р. № 385 (далі - Інструкція № 385).

Згідно з п. 3.3.Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Відповідно до Поправки № 6 до ЄУТР з 20.12.2010 р. водії мають пред`явити посадовим особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті, реєстраційні листки за кожен поточний день та попередні 28 календарних днів, тобто 1+28 тахокарт чи індивідуальних реєстраційних листків.

Отже, вказаним Положенням передбачено те, що вантажні автомобілі повинні бути обладнанні тахографами, а водій такого автомобіля повинен мати при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, заповнені тахокарти або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344 встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, застосовуються адміністративно-господарський штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що відсутність у водія транспортного засобу документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, передбачених статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", до який в тому числі відноситься: картка водія та роздруківка даних цифрового тахографа, є підставою для застосовування адміністративно-господарського штрафу.

Під час проведення рейдової перевірки 17.03.2023 встановлено факт обладнання у транспортному засобі марки MЕRCEDES-BЕNZ державний реєстраційний номер НОМЕР_1 аналогового тахографа, проте водієм транспортного засобу не здійснювалася фіксація режиму праці та відпочинку, та були відсутні документи на вантаж.

Так, суд зазначає, що підставами для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови, згідно доводів позивача, є те, що позивач не здійснював перевезення вантажу як автомобільний перевізник.

Щодо належності позивача до автомобільного перевізників в розумінні Закону №2344-III, суд зазначає наступне.

У частині 1 статті 1 Закону №2344-III наведено наступні визначення:

- автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;

- автомобільний самозайнятий перевізник це фізична особа - суб`єкт господарювання, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів на таксі без застосування праці найманих водіїв.

- власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Тобто, за змістом положень Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником, а отже і суб`єктом відповідальності може бути фізична особа без статусу суб`єкта господарювання.

Поняття «здійснення перевезень на комерційній основі» розвинуто законодавцем у частині першій статті 33 Закону України «Про автомобільний транспорт», згідно із якою, автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Тобто, під формулюванням «здійснення на комерційній основі» законодавець має на увазі саме здійснення підприємницької діяльності із перевезення вантажів автомобільним транспортом. Відтак, положення частини першої статті 33 Закону України «Про автомобільний транспорт» стосуються лише частини змісту абзацу 21 частини першої статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме здійснення автомобільних вантажних перевезень на комерційній основі.

У той же час, під «перевезенням вантажів за власний кошт» слід розуміти такі випадки, за яких особа здійснює перевезення, тобто, переміщує ті чи інші види вантажу з одного місця у інше, у той же час, не отримуючи плату за здійснення такого перевезення. Тобто, під «перевезенням вантажів за власний кошт» слід розуміти й ті випадки, за яких здійснюється перевезення певного власного вантажу без отримання за це відповідної плати, серед іншого, з метою забезпечення здійснення власної діяльності.

Суд зауважує, що поняття «власник транспортного засобу» та «автомобільний перевізник» не є тотожними, оскільки автомобільним перевізником є фактичний користувач транспортного засобу, натомість власник транспортного засобу не завжди є автомобільним перевізником.

А тому, вирішальним при розгляді даної справи є встановлення факту чи є ОСОБА_1 у спірних правовідносинах автомобільним перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».

Судом встановлено, що позивач, який є власником транспортного засобу MЕRCEDES-BЕNZ державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у позовній заяві посилається на те, що зазначений транспортний засіб був переданий в користування ОСОБА_2 .

Як вже зазначалося, статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначений перелік документів, на підставі яких здійснюється перевезення вантажу, та які мають пред`явити автомобільні перевізники та водії під час перевірки. Тим самим Законом визначено коло документів, на підставі яких відповідач повинен встановити автомобільного перевізника, що може відповідати за додержання законодавства при перевезенні вантажу автомобільним транспортом.

Верховний Суд, проаналізувавши наведені положення законодавства у постанові від 19 жовтня 2023 року у справі № 640/27759/21 зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Судом з матеріалів справи встановлено, що водій під час перевірки не надав жодного товарно-транспортного документа.

Суд зазначає, що відсутність товарно-транспортної накладної, на підставі якої можливо встановити автомобільного перевізника, чи інших товаросупровідних документів не повинна унеможливлювати здійснення контролю на автомобільному транспорті та виключати відповідальність за порушення вимог законодавства автомобільними перевізниками.

Зважаючи на те, що для автомобільного перевізника обов`язковим для пред`явлення під час перевірки є документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, саме цей документ може використовуватися при визначенні особи, яка є автомобільним перевізником.

Таке відповідає встановленому статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначенню автомобільний перевізник як фізичної або юридичної особи, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

За відсутності інших документів ця особа може визначатися виходячи з наявного під час перевірки документу, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах.

Як слідує зі змісту складеного відповідачем акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом від 17.03.2023, під час її проведення водієм був пред`явлений документ, який підтверджує право власності на автомобіль MЕRCEDES-BЕNZ державний реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстроване за ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Разом з тим, суд зазначає, що позивач не надав суду жодних доказів (ні договору оренди, ні договору позички, ні тимчасового реєстраційного талону) щодо передачі в законне використання транспортного засобу іншим особам на момент рейдової перевірки 17.03.2023, а відтак правові підстави для володіння транспортним засобом марки MЕRCEDES-BЕNZ державний реєстраційний номер НОМЕР_1 іншими особами на момент перевірки були відсутні, транспортний засіб не вибував з володіння та користування позивача на момент перевірки.

За умови підтвердження підстав використання транспортним засобом документами, що підтверджують право власності (реєстраційними документами на транспортний засіб) за відсутності документів, які б підтверджували інші підстави такого використання вважається, що перевізником є власник транспортного засобу.

Отже відповідач мав достатньо підстав для визначення позивача як автомобільного перевізника на підставі наданих документів, що засвідчують право власності на транспортний засіб.

Крім того, суд зазначає, що позивачу скеровувалось повідомлення про розгляд матеріалів справи про порушення законодавства, призначений на 27.04.2023.

За клопотанням позивача розгляд справи перенесено на 04.05.2023.

Отже, позивачу надано можливість під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності подати контролюючому органу докази, які містять інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

Позивачем відповідачу під час розгляду справи про порушення не було надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідний вантажний автомобіль з його розпорядження знаходився у правомірному користуванні іншої особи, а також докази того, що позивач у даному випадку не є автомобільним перевізником.

Таким чином, суд дійшов висновку, що під час розгляду матеріалів про порушення законодавства про автомобільний транспорт і вирішенні питання стосовно того, хто має нести відповідальність, відповідач правомірно виходив з того, що автомобільним перевізником є саме позивач, як власник транспортного засобу.

З урахуванням наведеного, матеріалами перевірки підтверджується порушення позивачем статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та наявність підстав для застосування до позивача штрафних санкцій за абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» у розмірі 17 000,00 грн.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, при прийнятті постанови від 04.05.2023 №028640 про застосування до позивача штрафу в розмірі 17000 грн діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а відтак вказана постанова відповідає критеріям правомірності і підстави для її скасування у суду відсутні.

З огляду на викладене, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Підстави для застосування положень статті 139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд -

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) до Відділу Державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України безпеки на транспорті (Майдан Свободи, 5, "Держпром", 6 під`їзд, 7 поверх, Харків, 61022) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева

13.08.25