Справа № 160/23181/25
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2025-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
3. 13.08.2025 заявником подано до суду заяву про забезпечення позову, у якій просить:
5. Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.
6. Відповідно до ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
7. Частинами 1, 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
8. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
9. За приписами ч. 4 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
10. Заходи забезпечення позову відповідають предмету позовної заяви та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.
11. Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
12. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
13. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
14. Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти певні дії.
15. При розгляді та вирішенні заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову судом надається оцінка обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не беруть участь у розгляді справи.
16. Порядок розгляду заяви про забезпечення позову визначений ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
17. За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову, існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
20. Справу повернуто до господарського суду Дніпропетровської області на стадію розпорядження майном для подальшого розгляду.
21. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2025 було продовжено строк процедури розпорядження майном у справі №904/1926/23 про банкрутство ТОВ "БОРІВАЖ" та повноваження розпорядника майна ТОВ "БОРІВАЖ" арбітражного керуючого Шевченка В.Є. (свідоцтво про право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №1231 від 24.07.2013) до 14.09.2025.
22. Відповідно до ч. 3 ст. 44 КУзПБ під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації).
23. 02.06.2025 заявником було направлено запит від 02.06.2025 вих. №01-07/01 до Міністерства юстиції України з проханням:
- повідомити чи надходили до Міністерства юстиції України скарги на дії арбітражного керуючого Шевченко В.Є., під час виконання повноважень розпорядника майна або ліквідатора ТОВ «Боріваж»;
25. Вищезазначені звернення були розглянуті Міністерством юстиції України. Станом на день надання даної відповіді скарги щодо діяльності позивача під час виконання повноважень розпорядника майна та ліквідатора у справі №904/1926/23 про банкрутство ТОВ «Боріваж» на розгляді у Міністерства юстиції України не перебувають.
26. 05.06.2025 позивачем було направлено запит від 05.06.2025 вих. №01-07/02 до Міністерства юстиції України з проханням:
28. Заявник вважає, що дії Міністерства юстиції України та Захiдного мiжрегiонального управлiння Мiнiстерства юстиції щодо призначення та проведення позапланової перевірки є необґрунтованими та протиправними, у зв`язку з чим позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом.
29. Згідно ст. 1 КУзПБ арбітражний керуючий фізична особа, яка отримала відповідне свідоцтво та інформація про яку внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України.
30. Арбітражний керуючий є суб`єктом незалежної професійної діяльності (ст. 10 КУзПБ).
31. Стаття 12 КУзПБ визначає права та обов`язки арбітражного керуючого, а також визначає, його правовий статус під час виконання повноважень.
32. Згідно ст. 20 КУзПБ контроль за діяльністю арбітражних керуючих здійснюється державним органом з питань банкрутства або саморегулівною організацією арбітражних керуючих. Державний орган з питань банкрутства здійснює контроль за діяльністю арбітражних керуючих шляхом проведення планових і позапланових перевірок у встановленому ним порядку.
33. Планові перевірки проводяться за певний період не більше одного разу на два роки за місцезнаходженням державного органу з питань банкрутства або суб`єкта, щодо якого арбітражний керуючий здійснює свої повноваження, або у приміщенні контори (офісу) арбітражного керуючого з обов`язковим повідомленням арбітражного керуючого про час і місце проведення перевірки. Арбітражний керуючий зобов`язаний надати особам, уповноваженим на проведення перевірки, відомості, документи для огляду та їх копії для залучення до матеріалів перевірки. Повторна перевірка з питань, що вже були предметом перевірки, не допускається. Попередні періоди, що перевірялися раніше, не можуть бути предметом наступних перевірок, крім перевірки за зверненням фізичної чи юридичної особи.
34. Позапланові виїзні та невиїзні перевірки проводяться за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, якщо з таких звернень випливає необхідність здійснення додаткового контролю з боку державного органу з питань банкрутства. Для проведення невиїзної перевірки державний орган з питань банкрутства надсилає арбітражному керуючому письмовий запит у межах предмета звернення. У зазначений у запиті строк арбітражний керуючий надсилає державному органу з питань банкрутства вмотивовану відповідь та копії відповідних документів.
35. За змістом ст. 21 КУзПБ, арбітражні керуючі несуть за свої дії та бездіяльність цивільно-правову, адміністративну, дисциплінарну та кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, встановлених законом. Арбітражні керуючі несуть дисциплінарну відповідальність у порядку, встановленому цим Кодексом.
проведення перевірки;
складання довідки про результати перевірки діяльності арбітражного керуючого (далі - Довідка);
надання арбітражним керуючим комісії з перевірки пояснень, зауважень, заперечень до Довідки та/або усунення зазначених у Довідці порушень;
складання акта перевірки діяльності арбітражного керуючого (далі - Акт перевірки) з урахуванням Довідки, пояснень, зауважень, заперечень та усунутих арбітражним керуючим порушень.
37. Згідно з п. 1 розділу V Порядку №3928/5 в останній день перевірки орган контролю складає та підписує довідку про результати перевірки діяльності арбітражного керуючого у двох примірниках. Один примірник Довідки надається арбітражному керуючому, діяльність якого перевіряється, або його представнику, інший зберігається в органі контролю.
38. У резолютивній частині Довідки комісія підсумовує результати перевірки та зазначає:
порушення та посилання на структурні елементи нормативно-правового акта, вимоги якого порушено,- у разі встановлення під час проведення перевірки порушень вимог законодавства;
порушення, які підлягають усуненню, та порушення, усунення яких є неможливим (арбітражний керуючий пропустив строки виконання повноважень, встановлено порушення, допущені на попередній стадії процедури банкрутства (неплатоспроможності), тощо);
дату, до якої комісія приймає пояснення, зауваження, заперечення до Довідки, або інформацію про усунення порушень, зазначених у Довідці;
дату, час і місце підписання Акта перевірки.
39. Пунктом 6 розділу VІ Порядку передбачено, що акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Порядком випадках та підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.
40. Відповідно до п. 14 розділу VІ Порядку у разі виявлення під час перевірки вчинення арбітражним керуючим дій, що завдали великої матеріальної шкоди боржнику та/або кредиторам боржника, орган контролю зобов`язаний передати правоохоронним органам документи, що підтверджують завдання такої шкоди.
41. Згідно з п. 15 розділу VІ Порядку Мін`юст має право вносити на розгляд Дисциплінарної комісії пропозиції щодо встановлення відповідності висновків Акта перевірки або акта про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки вимогам законодавства.
42. Пропозиція має містити висновок структурного підрозділу Мін`юсту щодо відповідності висновків Акта перевірки або акта про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки вимогам законодавства.
43. Відповідно до п. 3 розділу VІІ Порядку Мін`юст має право тимчасово зупинити право на здійснення діяльності арбітражного керуючого, якщо Актом перевірки встановлено грубі порушення в діяльності арбітражного керуючого, є очевидна небезпека подальшого порушення арбітражним керуючим прав та інтересів боржника чи кредитора(ів), передбачених законодавством.
44. Про тимчасове зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого Мін`юст видає наказ, який не пізніше наступного робочого дня з дня його видання надсилається арбітражному керуючому рекомендованим поштовим відправленням на адресу контори (офісу) арбітражного керуючого та електронною поштою до виконання.
45. Наказ про тимчасове зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого підлягає негайному виконанню арбітражним керуючим, і протягом часу зупинення діяльності арбітражний керуючий не має права здійснювати будь-яких повноважень, визначених законодавством, крім заходів щодо збереження майна боржника.
48. У випадку проведення перевірки арбітражного керуючого Шевченка В.Є. до розгляду справи судом по суті та прийняття рішення у справі відповідачами може бути проведена перевірка, наслідком якої для арбітражного керуючого може стати зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого.
49. Проведення перевірки Міністерством юстиції України та Захiдним мiжрегiональним управлiнням Мiнiстерства юстиції до вирішення по суті позовних вимог про визнання протиправними дій Міністерства юстиції України та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо призначення та проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого, та до вирішення питання про законність таких дій є нівелюванням зазначеного права заявника щодо оскарження в суді відповідних дій відповідачів, що становлять предмет позову.
50. Поряд з цим, реалізація Міністерством юстиції України своїх функцій контролю шляхом проведення перевірки може призвести до порушення прав та інтересів позивача, а саме: зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого.
51. Вказане в свою чергу унеможливить виконання заявником обов`язків у судових справах про банкрутство, у тому числі у справі про банкрутство ТОВ «Боріваж», як арбітражного керуючого, через можливе прийняття відповідних рішень господарськими судами про заміну арбітражного керуючого Шевченка Віталія Євгеновича на інших осіб, отже відновлення таких прав на здійснення діяльності в межах тих ліквідаційних процедур та справ про банкрутство, в яких заявник приймає участь, буде неможливим.
52. Таким чином, проведення перевірки до розгляду судом позовних вимог, заявлених у цій справі, призведе до вичерпаності спору між сторонами, що нівелює визначене ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завдання адміністративного судочинства.
53. При цьому для відновлення порушених прав заявника необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, оскільки для їх відновлення постане необхідність ініціювання судових процесів щодо оскарження актів, прийнятих за результатами перевірки. Тобто спір у цій справі втратить мету звернення позивача до суду з позовом у цій справі.
55. Велика Палата Верховного Суду виснувала про те, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20).
56. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду із заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
57. Дотримуючись висновків Великої Палати Верховного Суду, судом вирішуючи питання щодо забезпечення позову, встановлено наявність спору та співмірність обраного позивачем виду забезпечення позову щодо заборони розгляду заяв та скарг, та прийняття рішення за наслідками розгляду з пред`явленими позовними вимогами, встановлено ризик незабезпечення позову шляхом розгляду заяви та скарг до розгляду спору по суті заявлених вимог.
58. Судом не встановлено умислу на зловживання учасником справи своїми правами, оскільки забезпечення позову у цій справі має на меті зберегти правове становище учасників справи до розгляду по суті судом заявлених позовних вимог.
59. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено забороною відповідачу вчиняти певні дії.
61. Стосовно вимоги заяви про забезпечення позову шляхом заборони іншим територіальним органам Міністерства юстиції України проводити перевірку, суд зазначає наступне.
62. Позивач оскаржує до суду дії Міністерства юстиції України та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо призначення проведення перевірки арбітражного керуючого.
64. Забезпечення позову у цій справі має на меті зберегти правове становище учасників справи до розгляду по суті судом заявлених позовних вимог.
65. Отже, судом не встановлено співмірності заявлених позовних вимог з вимогою, викладеною в заяві про забезпечення позову, щодо заборони іншим міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції України проводити перевірку стосовно позивача, оскільки суду не надано доказів призначення перевірки іншими міжрегіональними управліннями Міністерства юстиції України, що свідчить про відсутність обґрунтування наявності порушеного права в цій частині.
66. Відтак, вимога щодо заборони іншим міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції України проводити перевірку не обґрунтована та не є доцільною станом на день розгляду заяви про забезпечення позову, оскільки судом збережено правове становище учасників справи до розгляду по суті судом заявлених позовних вимог шляхом заборони проведення перевірки саме тим органам, якими призначено проведення перевірки, що нівелює можливість прийняття рішень за результатом такої перевірки до розгляду справи судом по суті позовних вимог.
67. Суддя акцентує увагу, що застосовуючи заходи забезпечення позову судом не розглядається питання правомірності заявлених позовних вимог і наявності обставин, як підстав для задоволення позову. У даному випадку судом встановлюється саме існування спору між сторонами та обрано адекватні заходи забезпечення позову, які будуть діяти до моменту вступу в законну силу судового рішення в цій справі.
68. Згідно з ч. 6 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
69. Керуючись ст. ст. 150-154, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,
72. У задоволенні іншої частини заяви - відмовити.
73. Виконання ухвали з питань забезпечення адміністративного позову здійснюється негайно в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень.
74. Стягувач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
77. Ухвала може бути пред`явлена до виконання в порядку Закону України "Про виконавче провадження" до 14.08.2028 (включно).
78. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
79. Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя Р.З. Голобутовський