Справа № 320/20941/25
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2025-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Сорочко Є.О,, Коротких А.Ю.

при секретарі Дудин А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправними та скасування постанов та розпорядження в частині,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 2 постанови НКРЕКП від 15.04.2025 № 562 «Про застосування санкцій до ТОВ "Євро-Реконструкція" за порушення Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії та здійснення заходів державного регулювання» в частині накладення штрафу за порушення пункту 3.2 Ліцензійних умов, а саме: підпункту 22 у частині надання звітності, що містить достовірні дані, необхідні для виконання органом ліцензування своїх повноважень, в обсягах та у строки, встановлені органом ліцензування,

- визнати протиправним та скасувати пункт 3 постанови НКРЕКП від 15.04.2025 № 562 «Про застосування санкцій до ТОВ "Євро-Реконструкція" за порушення Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії та здійснення заходів державного регулювання»,

- визнати протиправним та скасувати пункт 4 постанови НКРЕКП від 15.04.2025 № 562 «Про застосування санкцій до ТОВ "Євро-Реконструкція" за порушення Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії та здійснення заходів державного регулювання»,

- визнати протиправним та скасувати пункт 1 розпорядження НКРЕКП від 15.04.2025 № 53-р «Про усунення порушення ТОВ "Євро-Реконструкція" Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії».

Позивачем також подано заяву про забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії постанов до набрання законної сили рішення у справі:

- пункту 3 постанови НКРЕКП від 15.04.2025 № 562 «Про застосування санкцій до ТОВ «Євро-Реконструкція» за порушення Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії та здійснення заходів державного регулювання»,

- пункту 4 постанови НКРЕКП від 15.04.2025 № 562 «Про застосування санкцій до ТОВ "Євро-Реконструкція" за порушення Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії та здійснення заходів державного регулювання»,

- пункту 1 розпорядження НКРЕКП від 15.04.2025 № 53-р «Про усунення порушення ТОВ "Євро-Реконструкція" Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року задоволено заяву про забезпечення позову.

Не погоджуючись з ухвалою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати останню та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що невиконання Розпоряджень 269-р та 53-р тягне за собою отримання комунальних послуг споживачами (у тому числі населенню) за необґрунтованими цінами. Тож вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії Розпорядження №332-р не є ефективним, адекватним та не свідчить про можливість завдання більшої шкоди позивачу, а лише підтверджує, що Регулятор діяв в межах компетенції з метою недопущення отримання споживачами послуг за необґрунтованими цінами. Апелянт зазначив, що зупинення дії ліцензії для позивача жодним чином не вплине на можливість постачати теплову енергію кінцевим споживачам з 01.06.2025 до 01.08.2025, оскільки вказане у зазначений період не здійснюється. Сам по собі факт прийняття НКРЕКП Розпорядження № 322-р, яке стосується прав та інтересів позивача, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення є очевидно протиправним і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити ухвалу суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач зазначив, що зобов`язання НКРЕКП, яке передбачене пунктом 4 Постанови № 562 призведе до критичного зменшення фінансових ресурсів ТОВ "Євро-Реконструкція", які необхідні для здійснення господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії, виробництва електричної енергії та може завдати суттєвої шкоди енергетичній безпеці міста Києва та України. Позивач вказав, що твердження скаржника не відповідає дійсності, оскільки разом з заявою про забезпечення позову Товариством було надано 24 додатки з загальною кількістю аркушів більше 100 сторінок, якими повністю підтверджена та обґрунтована позиція ТОВ "Євро-Реконструкція" в частині необхідності застосування заходів забезпечення позову. Зазначаючи такий довід НКРЕКП не посилається на жодний із доказів, наданих Товариством та не надає власного спростування обставинам, які в них зазначені/ встановлені, що свідчить про необґрунтованість скарги в цій частині. Інші доводи НКРЕКП, що зазначені у скарзі є або неактуальними (з урахуванням внесення змін до Постанови № 562) або такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що ТОВ "Євро-Реконструкція" здійснює діяльність на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії, виданої за рішенням НКРЕКП від 14.06.2012 №742 (переоформлено рішенням від 21.06.2016 №1159), та ліцензії на право провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії виданої постановою НКРЕКП від 07.06.2009 №988.

Крім того, ТОВ "Євро-Реконструкція" провадить діяльність із постачання теплової енергії на підставі ліцензії НКРЕКП від 01.06.2018 №198, переоформленої рішенням НКРЕКП від 21.06.2016 №1159.

15.04.2025 на підставі Акту перевірки від 24.03.2025 №68, НКРЕКП було прийнято постанову № 562 «Про застосування санкцій до ТОВ "Євро-Реконструкція" за порушення Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії та здійснення заходів державного регулювання» та розпорядження № 53-р «Про усунення порушення ТОВ "Євро-Реконструкція" Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії».

Пунктом 3 резолютивної частини Постанови № 562 вирішено зупинити ТОВ "Євро-Реконструкція" () дію ліцензії на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, виданої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, від 14 червня 2012 року № 742 та переоформленої на безстрокову згідно з постановою НКРЕКП від 21 червня 2016 року № 1159, за порушення підпункту 5 пункту 3.2 Ліцензійних умов щодо виконання рішень органу ліцензування у строки, встановлені відповідним рішенням, а саме розпорядження НКРЕКП від 15 травня 2024 № 139-р «Про усунення порушення ТОВ "Євро-Реконструкція" Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії», з 01 червня 2025 року до 01 серпня 2025 року.

Пунктом 4 резолютивної частини Постанови № 562 зобов`язано ТОВ "Євро-Реконструкція" () до 01 червня 2025 року розробити та подати на схвалення відповідно до вимог Порядку формування інвестиційних програм суб`єктів господарювання, які провадять господарську діяльність з виробництва електричної та (або) з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях, атомних електростанціях та когенераційних установках, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 15 жовтня 2015 року № 2585, заходи до Інвестиційної програми на 2025 рік та передбачити як додаткове джерело фінансування невикористані кошти, отримані за результатами провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, у розмірі 75 683,04 тис. грн без ПДВ, а саме:

- суму недофінансування Інвестиційної програми на 2023 рік у розмірі 2 718,57 тис. грн без ПДВ;

- суму недофінансування Інвестиційної програми на 2022 рік у розмірі 3 593,14 тис. грн без ПДВ;

- суму невиконання Інвестиційної програми на 2024 рік у розмірі 69 371,33 тис. грн без ПДВ.

Пунктом 1 Розпорядження № 53-р, зобов`язано ТОВ "Євро-Реконструкція" усунути порушення пункту 3.2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 22 березня 2017 року № 308, а саме:

1) підпункту 5 щодо виконання рішень органу ліцензування у строки, встановлені відповідним рішенням, а саме вимог пункту 1 розпорядження НКРЕКП від 15 травня 2024 року № 139-р «Про усунення порушення ТОВ "Євро-Реконструкція" Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії», для чого у строк до 01 червня 2025 року:

- подати до НКРЕКП звітність за визначеними формами, у якій врахувати пропорційність розподілу фактичних витрат відповідно до методики, яку було застосовано при встановленні тарифів на виробництво теплової енергії, а саме виправлені форми звітності № 4-НКРЕКП-виробництво електричної та теплової енергії (квартальна) «Звіт про фінансові результати та виконання структури тарифів (цін) за видами діяльності» та № 4а-НКРЕКП-виробництво електричної та теплової енергії (місячна) «Звіт про використання палива/енергії та стан розрахунків» за період 2021 - 2022 років;

- розподілити фактичні витрати 2023 року між виробництвом електричної та теплової енергії у відповідності до нормативних документів, згідно з якими були здійснені розрахунки питомих витрат умовного палива під час формування та встановлення НКРЕКП тарифів на виробництво теплової енергії, які діяли у 2023 році, та подати зазначену інформацію до НКРЕКП;

2) підпункту 10 пункту 3.2 глави 3 Ліцензійних умов у частині дотримання структури витрат згідно зі статтями, затвердженими у тарифі на виробництво теплової енергії, для чого у строк до 01 червня 2025 року розподілити фактичні витрати 2024 року між виробництвом електричної та теплової енергії у відповідності до нормативних документів, згідно з якими були здійснені розрахунки питомих витрат умовного палива під час формування та встановлення НКРЕКП тарифів на виробництво теплової енергії, які діяли у 2024 році та подати зазначену інформацію до НКРЕКП.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку існують підстави, визначені п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки метою вжиття заходів забезпечення позову у цій справі є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція", оскільки невжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості виробляти теплову та електричну енергію на ТЕЦ протягом червня-липня 2025, до фактичної неспроможності підприємства забезпечити постачання теплової енергії кінцевим споживачам. Суд вказав, що у разі не надання тимчасового захисту позивачу до вирішення справи по суті, тобто, невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваних пунктів постанови та розпорядження, потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування, потягне за собою для позивача значних зусиль і витрат у разі задоволення його вимог по суті заявлених вимог у цій справі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (частина друга статті 150 КАС України).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено, крім іншого, шляхом: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 800/521/17 виснувала, що позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.

У разі оскарження відповідного акта суб`єкта владних повноважень особа має право заявити вимоги про відшкодування спричиненої таким актом шкоди, тому зазначене не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі № 380/11600/20.

Таким чином, заходи забезпечення позову мають бути спрямованими виключно на забезпечення можливості ефективного виконання майбутнього рішення суду, а не надання позивачу результату, якого він прагне досягти за допомогою судового рішення.

Забезпечення позову не повинно порушувати баланс інтересів сторін у справі та створювати переваги одній зі сторін до вирішення справи судом по суті.

Очевидність ознак протиправності рішення (дії) НКРЕКП може бути визнана лише у разі, якщо Регулятор ухвалює рішення, що явно не входить до його компетенції, або вчиняє дії, що перевищують надані йому законом повноваження.

В усіх інших випадках такі обставини підлягають доведенню на стадії розгляду справи по суті спору у встановленому процесуальним законом порядку, а не під час вирішення питання про забезпечення позову.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2024 року у справі № 320/4183/24.

В даному випадку при вирішенні питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову суд першої інстанції встановив, що невжиття відповідних заходів призведе до неможливості вироблення теплової енергії на ТЕЦ протягом червня-липня 2025 року і до фактичної неспроможності підприємства забезпечити постачання теплової енергії кінцевим споживачам.

За наслідками оцінки наведених позивачем доводів та доказів, наданих на їх підтвердження, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в даному випадку існують підстави, визначені п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення позову, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист і поновлення прав та інтересів позивача, для захисту яких він звернувся до суду.

Не висловлюючи думку щодо законності чи правомірності оскаржуваних пунктів 3, 4 постанови НКРЕКП від 15.04.2025 № 562 та пункту 1 розпорядження НКРЕКП від 15.04.2025 № 53-р, суд першої інстанції дійшов до висновку, що у разі не надання тимчасового захисту позивачу до вирішення справи по суті, тобто, невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваних пунктів постанови та розпорядження, потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування, спричинить для позивача необхідність докладати значні зусилля і витрати для захисту і поновлення своїх прав у разі задоволення його позовних вимог у цій справі.

Колегія суддів зазначає, що предметом апеляційного перегляду є ухвала суду про забезпечення позову, яка постановлена судом першої інстанції 30.04.2025, тобто до внесення змін у пункт 3 постанови НКРЕКП від 15.04.2025 № 562, згідно з яким замість санкції у вигляді зупинення дії ліцензії на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії до позивача було застосовано санкцію у вигляду застереження щодо недопущення надалі порушень підпункту 5 пункту 3.2 Ліцензійних умов.

Таким чином, перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду від 30.04.2025, колегія суддів враховує ті фактичні обставини справи, що існували на момент постановлення оскаржуваної ухвали суду про забезпечення позову.

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про теплопостачання» господарська діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню в порядку, встановленому законом.

За визначенням, наведеним у пунктах 1-3, 5 частини першої статті 1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензія - право суб`єкта господарювання на провадження виду господарської діяльності або частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

Зупинення дії ліцензії повністю або частково - тимчасове припинення суб`єкту господарювання права на провадження виду господарської діяльності або частини виду господарської діяльності, на який йому видано ліцензію, шляхом прийняття органом ліцензування рішення про зупинення дії ліцензії повністю або частково, про що робиться запис у ліцензійному реєстрі.

Отже, суб`єкт господарювання позбавлений права здійснювати діяльність, зокрема, з виробництва теплової енергії, у період зупинення дії виданої йому ліцензії.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що невжиття заходів забезпечення позову призвело б до неможливості вироблення позивачем теплової енергії на теплоелектроцентралях, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії.

Колегія суддів повторно зазначає, що для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза ускладнення виконання рішення суду чи ефективного захисту такого права дійсно існує. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини другої статті 150 КАС України.

За наслідками оцінки наведених позивачем доводів та доказів, наданих на їх підтвердження, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на існування підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки ухвалення рішення про задоволення заявлених ТОВ "Євро-Реконструкція" вимог після закінчення терміну, на який позивачу зупинено дію ліцензії (з 01.06.2025 по 01.08.2025), не призведе до поновлення його безповоротно порушеного права на провадження діяльності з виробництва теплової енергії протягом відповідного періоду.

З огляду на вичерпання дії пункту 3 резолютивної частини постанови НКРЕКП від 15.04.2025 № 562 на момент розгляду і вирішення спору по суті заявлених вимог, рішення суду, навіть у разі задоволення адміністративного позову, не забезпечить ефективного захисту і не призведе до поновлення прав позивача, для захисту яких ним подано адміністративний позов.

За твердженням позивача, прийняття НКРЕКП пункту 4 постанови від 15.04.2025 № 562 призводить до резервування коштів для виконання заходів інвестиційної програми замість фінансування витрат, вкрай необхідних для здійснення господарської діяльності з виробництва і постачання теплової енергії та постачання гарячої води, виробництва електричної енергії та може завдати суттєвої шкоди енергетичній безпеці міста Києва й України. Позивач зазначає, що забезпечення надійного постачання теплової енергії (опалення та гаряча вода) без обмежень та припинень є неможливим без закупівлі, зокрема, палива (вугілля та газ) і здійснення інших першочергових витрат.

Колегія суддів вважає, що застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії пункту 4 постанови від 15.04.2025 № 562 у світлі конкретних обставин даної справи та особливостей правового регулювання спірних відносин відповідає вимогам п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України.

Доводи апелянта про те, що згідно з пунктом 8 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період, який для житлового фонду та об`єктів соціальної інфраструктури міста Києва закінчився 24.03.2025, колегія суддів вважає необґрунтованими, адже постачання теплової енергії здійснюється не лише для потреб опалення, а й для забезпечення споживачів гарячою водою.

Так, згідно з пунктом 4, абзацом 2 пункту 9 зазначених Правил послуга з постачання теплової енергії надається споживачу для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт споживача для потреб опалення та приготування гарячої води.

Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Як зазначає позивач, ТОВ "Євро-Реконструкція" - єдиний постачальник теплової енергії та гарячої води для приблизно 300 тис мешканців лівого берега міста Києва та численних соціальних, промислових і комерційних об`єктів, опалює 4,5 млн квадратних метрів житлової площі міста Києва у 1036 житлових будинках та в понад 120 школах і медичних установах, що складає 8% усієї житлової площі міста, у тому числі 2/3 споживачів Лівобережного масиву.

Крім того, ТОВ "Євро-Реконструкція" є оператором об`єкта, внесеного до Реєстру об`єктів критичної інфраструктури за № UA.

Також позивач зазначає про провадження діяльності з виробництва теплової енергії на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, а також діяльності з виробництва електричної енергії.

З посиланням на пункт 8 статті 1 Закону України «Про комбіноване виробництво теплової та електричної енергії (когенерацію) та використання скидного енергопотенціалу» позивач відзначає, що когенерація - це спосіб одночасного виробництва електричної та теплової енергії в межах одного технологічного процесу і наголошує на тому, що зупинення діяльності з виробництва теплової енергії унеможливлює виробництво електричної енергії, оскільки зазначені процеси нерозривно пов`язані та не можуть здійснюватися окремо.

За змістом ч. 2 ст. 151 КАС України суд повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В контексті зазначеної норми, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи ТОВ "Євро-Реконструкція" про те, що зупинення діяльності з виробництва теплової та електричної енергії призведене до практичної неспроможності підприємства забезпечити постачання теплової енергії споживачам, які внаслідок цього будуть позбавлені базової комунальної послуги, а також забезпечити постачання електричної енергії до системи енергопостачання міста Києва та України.

Також позивач у заяві про вжиття заходів забезпечення позову зазначає, що зобов`язаний подавати форми звітності № 4-НКРЕКП-виробництво електричної та теплової енергії (квартальна) та № 4а-НКРЕКП-виробництво електричної та теплової енергії (місячна), які мають ґрунтуватися на достовірних даних первинного (бухгалтерського) обліку, що забезпечує можливість порівняння і контролю даних. Ведення бухгалтерського обліку здійснюється позивачем із застосуванням власної методики розподілу витрат палива на відпущену електричну та теплову енергію.

Подання у звітності за 2021-2024 роки на виконання пункту 1 розпорядження від 15.04.2025 № 53-р іншої інформації призведе до невідповідності даних бухгалтерського обліку підприємства з даними звітності. Застосування позивачем для цілей ведення бухгалтерського обліку за звітні періоди, що минули (за 2021-2024 роки), іншої методики розподілу витрат палива на відпущену електричну та теплову енергію, ніж була фактично застосована для формування показників бухгалтерського обліку за вказані періоди, може призвести до неможливості забезпечення порівняння і контролю даних.

Враховуючи, що пунктом 1 розпорядження від 15.04.2025 № 53-р на позивача покладено зобов`язання в інший спосіб розподілити фактичні витрати між виробництвом електричної та теплової енергії за звітні періоди, що минули (за 2021-2024 роки) та протягом яких позивачем вже були сформовані показники бухгалтерського обліку із застосуванням власної методики розподілу витрат палива на відпущену електричну та теплову енергію, колегія суддів вважає, що зупинення дії оскаржуваного положення розпорядження узгоджується з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України.

На переконання колегії суддів, невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії пункту 1 розпорядження від 15.04.2025 № 53-р може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення оспорюваного права й інтересу позивача, за захистом яких він звернувся до суду та які полягають у заповненні форм звітності, що подається до НКРЕКП, показниками, які гуртуються на даних його бухгалтерського обліку, що, у свою чергу, забезпечує можливість порівняння і контролю даних.

Колегія суддів вважає, що застосування вказаного заходу забезпечення позову у світлі конкретних обставин даної справи та особливостей правового регулювання порядку заповнення звітності, що подається до НКРЕКП, відповідає також принципу процесуальної економії, який забезпечує відсутність необхідності звернення до суду та вжиття додаткових засобів захисту.

Суд першої інстанції також обґрунтовано зазначив, що обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії пунктів 3, 4 постанови НКРЕКП від 15.04.2025 № 562 та пункту 1 розпорядження НКРЕКП від 15.04.2025 № 53-р до набрання законної сили судовим рішенням у справі про оскарження зазначених постанови та розпорядження є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення та можливості ефективного поновлення порушених прав, не є вирішенням спору по суті і не свідчить про неправомірність висновку НКРЕКП про наявність підстав для прийняття оскаржуваних актів індивідуальної дії.

Враховуючи наведені обставини у сукупності колегія суддів вважає, що вжиття заходів забезпечення позову в обраний позивачем спосіб відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову, викладені аргументи є переконливими в розумінні приписів статті 150 КАС України, а тому задоволення відповідної заяви судом першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.150, 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 13.08.2025

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Є.О.Сорочко

А.Ю. Коротких