Справа № 754/6044/22
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2025-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 754/6044/22 Суддя (судді) першої інстанції: І.В. Тихонов
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Сорочка Є.О., Коротких А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Луганський окружний адміністративний суд рішенням від 07 травня 2025 року позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві від 25.05.2021 №37 про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві провести з 08 квітня 2021 року перерахунок та виплату, з урахуванням виплачених сум, пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 (ЧАЕС, робота за сп. 1) в полуторному розмірі періоди роботи з 01.07.1991 по 31.08.1991, з 01.10.1992 по 31.10.1992, з 01.05.1993 по 31.05.1993, з 01.02.1994 по 31.03.1994, з 01.06.1994 по 30.09.1994, з 01.09.1995 по 30.09.1995, з 01.04.1996 по 30.04.1996, з 01.07.1997 по 31.08.1997, з 01.11.1998 по 29.03.1999. В іншій частині позовних вимог - відмовив.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках та з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може продовжити строк розгляду справи, про що постановляє ухвалу.

Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1990 році (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 01.11.1992.

28.04.2021 позивач звернувся до ГУПФУ в м. Києві (Деснянський район) із заявою № 5613 про призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУПФУ в м. Києві від 29.04.2021 № 77 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Стаж роботи з 07.08.1990 по 29.03.1999 не зараховано до списку № 1, як учасника ліквідації ЧАЕС за відсутності рішення комісії.

Листом від 06.05.2021 № 2600-0206-8/73995 відповідач повідомив позивача, що оскільки, період роботи по списку №1 ЧАЕС з 07.08.1990 по 29.03.1999 не підтверджений рішенням комісії по ліквідованим підприємствам, у призначенні пенсії за віком по списку №1, згідно заяви 28.04.2021 № 5613 відмовлено. У разі підтвердження Комісією вищезазначеного пільгового стажу роботи, пенсію за віком позивачу буде призначено з дати права.

25.05.2021 рішенням Комісії при ГУПФУ в м. Києві № 37 за результатами розгляду заяви про підтвердження стажу роботи:

1) підтверджено право на зарахування періодів роботи ОСОБА_1 з 07.08.1990 по 30.06.1991, з 01.09.1991 по 30.09.1992, з 01.11.1992 по 30.04.1993, з 01.06.1993 по 31.01.1994, з 01.04.1994 по 31.05.1994, з 01.10.1994 по 31.08.1995, з 01.10.1995 по 31.03.1996, з 01.05.1996 по 30.06.1997, з 01.09.1997 по 31.10.1998 в якості дезактиваторника в цеху дезактивації обладнання та транспортних засобів на Державному спеціалізованому підприємстві по поводженню з радіоактивними відходами та дезакцівації «Комплекс» до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 за нормами пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

2) відмовлено у підтвердженні права на зарахування періодів роботи ОСОБА_1 з 01.07.1991 по 31.08.1991, з 01.10.1992 по 31.10.1992, з 01.05.1993 по 31.05.1993, з 01.02.1994 по 31.03.1994, з 01.06.1994 по 30.09.1994, з 01.09.1995 по 30.09.1995, з 01.04.1996 по 30.04.1996, з 01.07.1997 по 31.08.1997, з 01.11.1998 по 29.03.1999 в якості дезактиваторника в цеху дезактивації обладнання та транспортних засобів на Державному спеціалізованому підприємстві по поводженню з радіоактивними відходами та дезакцівації «Комплекс» до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 за нормами пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки відсутні відомості про нарахування заробітної плати.

Архівні документи про нарахування заробітної плати у грудні 1998 року та у період з лютого 1999 по березень 1999 на розгляд Комісії не надані. До цього ж, згідно з архівними довідками Трудового архіву Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області про заробітну плату від 01.04.2021 суми нарахувань зар.плати ОСОБА_1 : у липні та серпні 1991 року; у жовтні 1992 року; у травні 1993 року; у періоди з лютого 1994 по березень 1994 та з червня 1994 по вересень 1994, у вересні 1995, у квітні 1996, у період з липня 1997 по серпень 1997, у листопаді 1998 зазначені з « 0» значенням; у січні 1999 року - сума нарахувань з від`ємним значенням.

02.06.2021 ОСОБА_1 звернувся до ГУПФУ в м. Києві (Деснянський район) з заявою № 7598 про призначення пенсії за віком

Рішенням ГУПФУ в м. Києві (Деснянський район) від 11.06.2021 № 77 призначено пенсію ОСОБА_1 за віком з 08.04.2021. Пенсію обчислено з урахуванням страхового стажу 23 роки 7 місяців 16 днів, в тому числі додаткового страхового стажу за роботу по Списку №1 - 7 років без врахування заробітної плати.

З розрахунку стажу позивача форми РС-право вбачається, що періоди роботи позивача по списку №1 з 01.07.1991 по 31.08.1991, з 01.10.1992 по 31.10.1992, з 01.05.1993 по 31.05.1993, з 01.02.1994 по 31.03.1994, з 01.06.1994 по 30.09.1994, з 01.09.1995 по 30.09.1995, з 01.04.1996 по 30.04.1996, з 01.07.1997 по 31.08.1997, з 01.11.1998 по 29.03.1999 на посаді дезактиваторника в цеху дезактивації обладнання та транспортних засобів на Державному спеціалізованому підприємстві по поводженню з радіоактивними відходами та дезакцітивації «Комплекс» зараховані до загального страхового стажу ОСОБА_1 , проте не зараховані , як пільговий стаж.

Не погоджуючись з такими діями та рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України за громадянами закріплено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За правилами частини першої статті 4 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XIІ, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з ст. 6 Закону України "Про пенсійне забезпечення" особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини чи при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення" звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Пунктом "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції до 02 березня 2015 року) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за - списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

На підставі вищевказаної норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 цього Порядку визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній).

За приписами абзацу першого пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Із записів трудової книжки позивача від 25.07.1986 серії НОМЕР_2 , судом встановлено. що останній у період з 07.08.1990 по 29.03.1999 працював на посадах дезактиваторника 3, 4, 5 розряду в цеху дезактивації обладнання та транспортних засобів на Державному спеціалізованому підприємстві по поводженню з радіоактивними відходами та дезактивації «Комплекс».

В трудовій книжці позивача є посилання на підставу внесення записів, вони завірені підписами повноважних осіб та печатками, не містять виправлень, підчисток, тобто оформлені належним чином, що не викликає сумнівів у їх достовірності, адже ці періоди роботи зараховані до страхового стажу позивача.

Відповідач не заперечує віднесення посади позивача в період його роботи з 07.08.1990 по 29.03.1999 до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Список № 1), проте не включає періоди роботи позивача з 01.07.1991 по 31.08.1991, з 01.10.1992 по 31.10.1992, з 01.05.1993 по 31.05.1993, з 01.02.1994 по 31.03.1994, з 01.06.1994 по 30.09.1994, з 01.09.1995 по 30.09.1995, з 01.04.1996 по 30.04.1996, з 01.07.1997 по 31.08.1997, з 01.11.1998 по 29.03.1999 до пільгового стажу, посилаючись відсутність сум нарахування заробітної плати у липні, серпні 1991 року; у жовтні 1992, у травні 1993, з лютого по березень 1994 року та з червня по вересень 1994 року, у вересні 1995 року, у квітні 1996 року, з липня по серпень 1997 року, у листопаді 1998 року, у січні 1999 року. Також відповідач зазначив про відсутність архівних документів про нарахування заробітної плати у грудні 1998 року та з лютого по березень 1999 року надані не були.

Колегія суддів зазначає, що механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника визначає Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 №18-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.11.2006 за №1231/13105 (пункт 1 цього Порядку).

Пунктом 11 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, визначено, що для підтвердження стажу роботи заявник подає до управління Пенсійного фонду України в районі, місті, районі у місті, об`єднаних управлінь, за місцем проживання (реєстрації) такі документи: 1) заяву про підтвердження стажу роботи; 2) документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01.07.2004 та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр); 3) трудову книжку; 4) документи, видані архівними установами, зокрема: а) довідку про заробітну плату; б) копії документів про проведення атестації робочих місць; в) копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати (у разі відсутності - довідку про їх відсутність). У разі необхідності заявник може подавати інші документи, які можуть підтверджувати виконання робіт, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

Згідно з пунктом 10 Порядку №18-1 рішення про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи приймається більшістю голосів членів Комісії, присутніх на засіданні, підписується головою Комісії або його заступником та набуває чинності з дня його прийняття.

Відповідно до пункту 15 Порядку №18-1 рішення Комісій можуть бути оскаржені в Пенсійному фонді України або в судовому порядку.

Відтак, для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлену для окремої категорії працівників, у разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника визначено окремий порядок для підтвердження стажу роботи. Для підтвердження стажу роботи заявник (уповноважений представник) подає до територіального органу Пенсійного фонду України відповідну заяву, за результатами розгляду якої комісією, що діє при органі Пенсійного фонду, приймається рішення про підтвердження (відмову в підтвердженні) стажу роботи.

На виконання вимог Порядку №18-1 позивачем подано до ГУ ПФУ заяву про підтвердження стажу роботи.

До заяви позивачем долучено: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт НОМЕР_3 , військовий квиток НОМЕР_4 , диплом № НОМЕР_5 від 19.07.1986, довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення, довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 № 01-27/131-01.04.2021, довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 № 01-27/132-01.04.2021, довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 № 01-27/133-01.04.2021, довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 № 01-27/134-01.04.2021, довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 № 01-27/135-01.04.2021, довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 № 01-27/136-01.04.2021, довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 № 01-27/130-01.04.2021, довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 № 01-27/128-01.04.2021, довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 № 01-27/129-01.04.2021, довідку про зміну назви організації № 01-27/139 від 01.04.2021, довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників № 01-27/138 від 01.04.2021, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 №637 (архівна) № 01-27/137 від 01.04.2021, посвідчення ліквідатора аварії на ЧАЕС НОМЕР_7, трудову книжку НОМЕР_6 .

Комісія, що діє при Головному управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві, розглянула подану ОСОБА_1 заяву та відмовила заявнику в підтвердженні періоду роботи з 01.07.1991 по 31.08.1991, з 01.10.1992 по 31.10.1992, з 01.05.1993 по 31.05.1993, з 01.02.1994 по 31.03.1994, з 01.06.1994 по 30.09.1994, з 01.09.1995 по 30.09.1995, з 01.04.1996 по 30.04.1996, з 01.07.1997 по 31.08.1997, з 01.11.1998 по 29.03.1999 як такого, що дає право на пенсію на пільгових умовах, оскільки відсутні відомості про нарахування заробітної плати.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідачем не надано доказів того, що Комісія на виконання приписів пункту 7 Порядку № 18-1 зверталася до відповідних установ чи організацій за отриманням необхідної інформації, зокрема до Трудового архіву.

Правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. Отже у разі сумніву щодо наданих документів відповідач мав право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Фактично спірний період роботи позивача підтверджується наведеними записами в трудовій книжці.

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення Комісії, що діє при Головному управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві № 37 від 25 травня 2021 року є протиправним та підлягає скасуванню, а належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві провести з 08 квітня 2021 року перерахунок та виплату, з урахуванням виплачених сум, пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 (ЧАЕС, робота за сп. 1) в полуторному розмірі періоди роботи з 01.07.1991 по 31.08.1991, з 01.10.1992 по 31.10.1992, з 01.05.1993 по 31.05.1993, з 01.02.1994 по 31.03.1994, з 01.06.1994 по 30.09.1994, з 01.09.1995 по 30.09.1995, з 01.04.1996 по 30.04.1996, з 01.07.1997 по 31.08.1997, з 01.11.1998 по 29.03.1999.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В частині відмовлених позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому не підлягає перегляду апеляційним судом.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Є.О.Сорочко

А.Ю. Коротких