Справа № 300/7823/24
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2025-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/7823/24 пров. № А/857/21187/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Пліша М.А., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року у справі № 300/7823/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Шумеєм М.В. у м. Івано-Франківську у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи), дата складення повного тексту судового рішення не зазначена), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_2 (далі також ВЧ НОМЕР_2 , відповідач 1), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_2 , яка полягає у нерозгляді рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 від 28.08.2024 року про звільнення з військової служби;

- зобов`язати уповноважену особу ВЧ НОМЕР_2 розглянути рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 від 28.08.2024 року про звільнення з військової служби;

- зобов`язати уповноважену особу ВЧ НОМЕР_2 звільнити військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.12.2024 року, прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну предмету позову, у якій позивач просив:

- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 , що полягають у відмові у задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 28.08.2024 року про звільнення з військової служби;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 звільнити позивача з військової служби.

Також, вказаною ухвалою залучено до участі у справі № 300/7823/24 в якості співвідповідача військову частину НОМЕР_1 (далі також ВЧ НОМЕР_1 , відповідач 2).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 , що полягають у відмові у задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 28.08.2024 року про звільнення з військової служби.

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 28.08.2024 з врахуванням висновків викладених в рішенні суду.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням в частині задоволених вимог, його оскаржив відповідач 2, оскільки вважає, що рішення є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що позивач до рапорту про звільнення з військової служби не надав документів, що підтверджують відсутність у його матері інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону її утримувати, а також акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Також вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, прийнявши до розгляду заяву представника позивача про зміну предмету позову, якою фактично одночасно змінено і предмет, і підстави позову.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відповідності до вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_2 .

28.08.2024р. ОСОБА_1 подав рапорти про звільнення з військової служби до ВЧ НОМЕР_2 . Згідно з роздруківки трекінгу зі сайту Укрпошти вищезгаданий рапорт було отримано 04.09.2024 року.

До рапорту ОСОБА_1 були додані наступні документи: нотаріально завірена копія паспорта ОСОБА_1 , нотаріально завірена копія ІПН ОСОБА_1 , нотаріально завірена копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 серія НОМЕР_3 , нотаріально завірена копія паспорта ОСОБА_2 (далі також - ОСОБА_2 ), нотаріально завірена копія ІПН ОСОБА_2 , нотаріально завірена копія довідки до акта огляду МСЕК серія 12 ААД № 055435; нотаріально завірена копія пенсійного посвідчення ОСОБА_2 , нотаріально завірена копія висновку № 24 від 15.07.2024р., нотаріально завірена копія висновку ЛКК № 24 від 15.07.2024р., витяг з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 , витяг з реєстру територіальної громади ОСОБА_2 , нотаріально завірена копія заяви ОСОБА_2 нотаріально завірена копія свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_4 , довідка № 586 від 30.07.2024р., нотаріально завірена копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 , довідка, видана начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 .

06.09.2024 на адресу ВЧ НОМЕР_5 направлено адвокатський запит від представника позивача про надання відомостей про результат розгляду рапорту ОСОБА_1 від 28.08.2024р., що підтверджується копією адвокатського запиту та поштовою квитанцією про направлення.

Крім цього 16.09.2024 була надіслана скарга від 16.09.2024р. щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 від 28.08.2024р. та адвокатського запиту від 06.09.2024р. на адреси ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ВЧ НОМЕР_2 , що підтверджується копією скарги та поштовою квитанцією про направлення.

04.10.2024 на адресу представника позивача надійшла відповідь від ВЧ НОМЕР_2 № 1474/1/4279нт від 30.09.2024, у якій ВЧ НОМЕР_2 вказує, що рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби залишено без розгляду з огляду на таке:

«Рапорт з відповідними до нього додатками військовослужбовця ОСОБА_1 , до місця розташування ВЧ НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ), не надходив та не реєструвався в журналі реєстрації рапортів особового складу ВЧ НОМЕР_6 , тому він не розглядався і рішення по ньому не приймалося. Однак, завірена копія рапорту ОСОБА_1 , який містився у Ваших матеріалах було зареєстровано в журналі реєстрації рапортів особового складу в/ч НОМЕР_2 за № 10773 від 27.09.2024, для його розгляду та прийняття рішення.

В ході розгляду рапорту ОСОБА_1 встановлено, що він поданий з порушення встановлених норм подачі рапортів військовослужбовцем, а саме: рапорт адресований командиру роти ВЧ НОМЕР_2 , а не командиру ВЧ НОМЕР_2 , а також, до рапорту не додано додатки зазначенні в рапорті, що не відповідає пункту 1 розділу III. Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 531 від 06.08.2024 .».

В подальшому, до ВЧ НОМЕР_2 надійшов оригінал рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 з відповідними до нього додатками, щодо його звільнення з військової служби, на підставі утримання військовослужбовцем одного із своїх батьків, яка є особою з інвалідністю ІІ групи. Оригінал рапорту був зареєстрований в журналі реєстрації рапортів особового складу ВЧ НОМЕР_2 № 3945 від 09.10.2024.

В ході опрацювання вказаного рапорту ОСОБА_1 з відповідно доданими до нього документами встановлено, що останній не висловлює бажання продовжувати військову службу та має наміри звільнитися з військової служби по догляду за своєю матір`ю ОСОБА_2 .

ВЧ НОМЕР_2 направлено клопотання до вищого штабу - НОМЕР_7 окремої бригади територіальної оборони (ВЧ НОМЕР_8 ), для прийняття рішення.

17.10.2024 за вх. № 3812 до ВЧ НОМЕР_2 надійшов лист про прийняте рішення, щодо рапорту ОСОБА_1 , в якому зазначено, що підстав для звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 , згідно з абзацом 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі також - Закон № 2232-XII) - відсутні.

Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідачів, звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач подав рапорт по команді 28.08.2024 року, відповідно у позивача не було обов`язку долучати акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, адже Наказ Міністерства оборони України № 495 від 23.07.2024 «Про затвердження Змін Інструкції про організацію проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» (далі також Наказ № 495), яким передбачено долучення такого акта до рапорту, не набрав чинності.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон № 2232-XII.

Згідно із частиною першою статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

На підставі частини другої цієї статті проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.

За змістом частини четвертої вказаної статті порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 3 Закону № 2232-XII визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє до тепер.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Надаючи відповідь на питання, чи були у позивача передбачені Законом № 2232-XII підстави для звільнення його з військової служби й відповідно у відповідача підстави для фактичної відмови щодо такого звільнення, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

На підставі пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008) військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

За змістом підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах (під час дії воєнного стану) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин на підставі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Зі змісту наведеної норми висновується, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов:

- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;

- інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Відтак, висновок суду першої інстанції про те, що у позивача не було обов`язку долучати акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, оскільки Наказ № 495 не набрав чинності, є помилковим та спростовується вищенаведеним положенням абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII, яке було чинним на момент подання рапорту про звільнення з військової служби позивачем.

Відтак, позивач до рапорту від 28.08.2024 про звільнення з військової служби не надав доказів відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, як цього вимагає норма абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для звільнення позивача з військової служби на підставі рапорту від 28.08.2024, оскільки позивачем не надано всіх належних документів на підтвердження підстав для звільнення з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини відповідно до абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, а відтак оскаржувана відмова у звільнені ОСОБА_1 з військової служби за його рапортом відповідає вимогам частини другої статті 2 КАС України, частини другої статті 19 Конституції України.

Щодо доводів апелянта про порушення судом першої інстанції процесуальних вимог КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 47 КАС України позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

За змістом статті 160 КАС України предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Ними будуть: юридичні факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення; доказові факти, тобто ті, що тісно пов`язані з фактами матеріально-правового характеру і на підставі яких можна зробити висновок про їх наявність чи відсутність.

Визначаючи підстави позову, як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Водночас предмет позову кореспондує із способами судового захисту права (змістом позову), які визначені статтею 5 КАС України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що свідчить про обрання позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права або його доповнення, у межах спірних правовідносин.

Позивач розпоряджається своїми правами відносно предмета спору, підстав позову та розміру позовних вимог на власний розсуд, але це право обмежене певними «стадійними вимогами».

Процесуальний кодекс передбачає право позивача змінити або предмет позову, або підстави позову, однак одночасна зміна предмету позову та підстав позову законом заборонена.

При одночасній зміні предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, а це за своєю суттю вже новий позов. Саме у зв`язку із цим законодавцем було закріплено альтернативну зміну предмета чи підстав позову.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 листопада 2018 року у справі № 806/1723/17.

Отже, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - зміну обставин, на яких ґрунтуються вимоги особи, яка звернулася з позовом. Зміна предмету або підстав позову може відбуватися лише у межах спірних правовідносин. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Наслідком розгляду заяви, зміст якої свідчить про одночасну зміну предмета і підстав позову є повернення такої заяви та розгляд раніше заявлених позовних вимог, якщо позивач не відмовляється від позову. Водночас у таких випадках позивач не позбавлений права звернутися з новим окремим позовом у загальному порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 826/19197/16, від 31 липня 2020 року у справі № 826/11947/18.

З огляду на те, що в обґрунтування зміни предмета позову позивач посилався на те, що ВЧ НОМЕР_2 засобами поштового зв`язку відправила відзив на позовну заяву з копіями документів, які підтверджують розгляд рапорту ОСОБА_1 від 28.08.2024, а також відмову ОСОБА_1 у звільненні з військової служби, правильними є доводи апелянта проте, що позивачем одночасно змінено предмет і підставу позову.

Колегія суддів погоджується з доводами ВЧ НОМЕР_1 , що у такий спосіб позивачем фактично заявлено нові, не пов`язані з попередніми, позовні вимоги, що утворює зміст позовних вимог окремого позову.

Відтак, колегія суддів констатує, що одночасна зміна позивачем підстав та предмету позову свідчить про недотримання положень процесуального закону, зокрема статей 160, 161, 172 КАС України, та згідно з пунктом 7 частини першої статті 240 КАС України є підставою для залишення таких вимог без розгляду.

Відповідно до пункту 3 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно частини першої статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що в даному випадку відповідно до приписів статті 319 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року у справі № 300/7823/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою залишити без розгляду позовну ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді М. А. Пліш
Н. М. Судова-Хомюк