Справа № 320/37692/25
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2025-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

15 серпня 2025 року Київ № 320/37692/25

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання про забезпечення позову в межах адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 24.07.2025 звернувся через підсистему «Електронний суд» до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Коваля Віталія Васильовича, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Подільського ВДВС у м. Києві № 78663242 від 22.07.2025 про відкриття виконавчого провадження;

- зобов`язати державного виконавця припинити примусове виконання вказаної постанови;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати належні докази існування та вручення позивачу постанови № 4А-4462 від 12.02.2025.

До вирішення питання про відкриття провадження, 06.08.2025 від позивача через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про уточнення позовних вимог (зареєстрована 11.08.2025), відповідно до якої просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Подільського ВДВС у місті Києві №78663242 від 22.07.2025 про відкриття виконавчого провадження;

- визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 №4А-4462 від 12.02.2025 як таку, що була винесена без належного повідомлення, попри наявність актуальних облікових даних призовника та офіційного працевлаштування в міжнародній організації ОБСЄ в Україні;

- зобов`язати державного виконавця припинити примусове виконання виконавчого провадження № 78663242, зняти арешт з усіх банківських рахунків та вжити заходів щодо повернення стягнених коштів у разі задоволення позову;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати докази належного вручення постанови № 4А-4462 від 12.02.2025;

- визнати протиправними дії державного виконавця Подільського ВДВС у м. Києві, вчинені після 25.07.2025 у межах виконавчого провадження №78663242, а саме: винесення постанови про арешт коштів, направлення запитів до банківських установ та здійснення фактичного стягнення коштів з банківських рахунків позивача.

У цій же заяві повідомлено, що заявником подано окреме клопотання від 04.08.2025 про зупинення виконавчих дій у межах названого виконавчого до моменту набрання законної сили рішенням у справі.

Станом на день постановлення цієї ухвали, питання про відкриття провадження не вирішено.

15.08.2025 відділом документального забезпечення і контролю (канцелярія) Київського окружного адміністративного суду зареєстроване клопотання, що надійшло через підсистему «Електронний суд» 04.08.2025, відповідно до якого заявник просить суд зупинити вчинення виконавчих дій у межах виконавчого провадження № 78663242, відкритого на підставі оскаржуваної постанови державного виконавця, до набрання законної сили рішенням суду у справі № 320/37692/25.

За положеннями частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування клопотання зазначає, що станом на дату його подання, виконавчі дії вже розпочаті: 28.07.2025 банківські рахунки заявника було арештовано, а грошові кошти повністю стягнуто на підставі постанови, правомірність якої наразі оскаржується в судовому порядку. Стверджує, що це відбулося після подання позовної заяви 25.07.2025 та відкриття судового провадження, що вказує на недотримання відповідачем принципу добросовісності та обережності при вчиненні виконавчих дій, а також створює реальні ризики подальшого завдання шкоди його правам та інтересам.

З огляду на необхідність запобігти подальшому порушенню його прав, а також відповідно до положень статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, заявник додатково повідомив, що 30.07.2025 ним подано окрему заяву до начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 як до вищого органу щодо ІНФОРМАЦІЯ_4 , із проханням про додатковий розгляд ситуації та перевірку обґрунтованості винесеної постанови.

Розглянувши клопотання, суд звертає увагу на таке.

Забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Інститут забезпечення адміністративного позову врегульований статтями 150-158 Кодексу адміністративного судочинства України, які регламентують підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання постанови адміністративного суду і спрямовані на забезпечення принципу обов`язковості судових рішень.

Відповідно до частин першої, другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При розгляді та вирішенні такої заяви суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; ймовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб в тому числі й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Отже у випадку звернення сторони із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини такого звернення.

Забезпечення позову це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватись судом із підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За правилами статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Не допускається забезпечення позову, зокрема шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (пункт 5 частини третьої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України).

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема прийматись у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17.

Крім того Верховний Суд у своїй постанові від 25.03.2020 у справі № 240/9592/19 зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. У свою чергу співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При цьому у своїй постанові від 23.06.2020 у справі № 640/110/20 Верховний Суд зазначив, що викладені у постанові, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з наслідками, які настануть внаслідок, зокрема, зупинення дії оскаржуваного адміністративного акта. Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас, для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у частині другій статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до вимог частини другої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України зазначені висновки Верховного Суду враховані судом у спірних правовідносинах.

Зі змісту клопотання та доданих до нього доказів убачається, що необхідність застосування заявлених заходів обґрунтовано тим, що виконавчі дії вже розпочаті: 28.07.2025 банківські рахунки заявника було арештовано, а грошові кошти повністю стягнуто на підставі постанови, правомірність якої наразі оскаржується в судовому порядку. Зазначено, що це відбулося після подання позовної заяви 25.07.2025 та відкриття судового провадження, що вказує на недотримання відповідачем принципу добросовісності та обережності при вчиненні виконавчих дій, а також створює реальні ризики подальшого завдання шкоди його правам та інтересам.

До клопотання надано копії таких документів, зокрема: відповідь на запит № 283173927 від 28.07.2025 14:39 до Державної фіскальної служби України; заява начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 від 30.07.2025; заява ІНФОРМАЦІЯ_4 від 14.05.2025 про стягнення штрафу на користь держави, постанова № 4А-4462 по справі про адміністративне правопорушення від 12.02.2025; постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 78663242 від 22.07.2025; постанова про арешт коштів боржника ВП № 78663242 від 28.07.2025; постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 78663242 від 22.07.2025.

Установлено, що постановою державного виконавця про арешт коштів боржника ВП № 78663242 від 28.07.2025, накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 56369 грн (UAH).

При цьому суд зазначає, що арешт коштів це операція, що полягає в обмеженні прав власника щодо розпоряджання своїми грошовими коштами. Арешт коштів як такий не означає зміну їх власника. Арешт коштів як банківська операція становить собою зупинення видаткових операцій по рахунку (при цьому кошти, що надходять на рахунок, продовжують прийматись).

Таким чином арешт коштів за своєю суттю не є списанням коштів із рахунків позивача, а лише свідчить про забезпечення державним виконавцем гарантії сплати коштів в подальшому у порядку виконавчого провадження.

Суд констатує, що така обов`язкова умова для забезпечення позову, як наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, може бути встановлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Отже на цьому етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваної вимоги. Крім того, встановлення ознак протиправності оскаржуваної вимоги є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, враховуючи предмет позову, що є неприпустимим на цій стадії судового процесу.

Також суд зазначає, що всі наведені заявником обставини у позовній заяві (із урахуванням уточненої) потребують доказуванню, крім того, їх не можна вважати такими, що очевидно призведуть до заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі або свідчать про очевидність ознак протиправності оскаржуваної вимоги відповідача.

Крім того, заявником не надано жодних доказів направлення державними виконавцями платіжних вимог на примусове списання коштів ОСОБА_1 , у той же час заявник не заперечує факт списання його коштів, що свідчить про фактичне виконання виконавчого документа, тож такі доводи не можуть бути не взяті судом до уваги як такі, що свідчать про вже здійснені виконавцем дії щодо виконання виконавчого документа.

До того ж, обраний заявником вид забезпечення позову не відповідає частині першій статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України. Окремо суд звертає увагу, що спосіб звернення до суду з питанням про забезпечення позову передбачає подання заяви, а не клопотання.

За вказаних обставин суд доходить висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову за відсутності доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також за відсутності реальної загрози невиконання судового рішення у випадку ухвалення його на користь заявника.

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 150-154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

у забезпеченні позову - відмовити.

Копію ухвали надіслати (видати) учасникам справи (їхнім представникам).

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвалу про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Скрипка І.М.