Справа № 160/30029/24
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2025-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 серпня 2025 року м. Дніпросправа № 160/30029/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),

суддів: Юрко І.В., Білак С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 в адміністративній справі №160/30029/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якій позивач просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано- Франківській області № 86 від 25.10.2024 року про відмову у призначені ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 роботи за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України за періоди роботи з 20.12.1995 року по 09.01.2013 року в Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат», відповідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, починаючи з 17.09.2024 року - з дня подачі заяви про нарахування пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 в адміністративній справі №160/30029/24 позов задоволено частково.

Не погодившись з рішенням суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог відмовити в повному обсязі.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджено матеріалами справи, що 17.10.2024 року ОСОБА_1 повторно звернувся із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

За принципом екстериторіальності заява позивача була розглянута ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, яке своїм рішенням від 25.10.2024 року №86 відмовило у призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

В рішенні зазначено наступне: вік позивача 55 років 1 місяць 29 днів; страховий стаж позивача, який складає 37 років 2 місяці 6 днів; пільговий стаж роботи за Списком № 2 - 6 років 7 місяців 21 день.

Для врахування до пільгового стажу періодів роботи згідно довідок від 29.07.2024 року № 165, № 166, необхідно уточнити періоди, які підлягають для зарахування згідно Списку № 1 за результатами перевірки достовірності видачі довідок.

Архівні довідки від 07.08.2024 року № 4-21/2-09/1197, № 4-21/2-09/1198, № 4-21/2-09/1199 за період роботи з 20.12.1995 року по 09.01.2013 року мають бути розглянуті на Комісії, що діє при ГУ ПФУ в області з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Отже, спір між сторонами виник з підстав не зарахування спірних періодів роботи позивача до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За приписами пунктів 1, 6 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України за № 383 від 18.11.2005 року (далі Порядок № 383), передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Відповідно до п. 2 Порядку № 383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Відповідно до положень ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній.

Даним Порядком (пункт 20) передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Отже, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.

В постанові Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

У постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а Верховний Суд висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а в постанові від 19.02.2020 року зробила висновок, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджено матеріалами справи, що з трудової книжки позивача серія НОМЕР_1 вбачаються наступні записи за спірний період з 20.12.1995 року по 09.01.2013 року:

- 20.12.1995 року позивач прийнятий до Дніпропетровського металургійного комбінату ім. Ф.Е. Дзержинського в цех ремонту металургійного устаткування № 2 слюсарем-ремонтник по ремонту металургійного устаткування 5 розряду» (запис № 19, розпорядження від 27.11.1995 року);

- 01.11.1998 року присвоєно 6 розряд на тій же посаді (запис № 21, наказ від 30.10.1998 року);

- 01.07.2001 року переведений на тому ж підприємстві слюсарем-ремонтником дільниці ремонту устаткування МБЛЗ ремонт та виготовлення кристалізаторів 6 розряду (запис № 22, наказ від 22.06.2001 року);

- на підставі Постанови КМУ № 992 від 29.11.2006 року робоче місце атестоване (запис № 23);

- 20.02.2012 року в зв`язку з приведенням найменувань професій у відповідність до штатного розкладу, переведений там же слюсарем-ремонтником 6 розряду на дільниці МБЛЗ (запис № 25, розпорядження від 17.02.2012 року);

- 01.12.2012 року в зв`язку з удосконаленням структури управління комбінату переведений в цех ремонту металургійного устаткування комплексної ділянки № 5 слюсарем-ремонтником 6 розряду (запис № 26, наказ від 20.09.2012 року, розпорядження від 30.11.2012 року);

- 09.01.2013 року звільнений по ініціативі роботодавця, згідно ст. 38 КЗпП України (запис № 27, розпорядження від 09.01.2013 року).

Окрім того, факт роботи позивача також підтверджується архівними довідками від 07.08.2024 року № Ч-21/2-09/1197, № Ч-21/2-09/1198, № Ч-21/2-09/1199, виданими Архівним управлінням Кам`янської міської ради Дніпропетровської області.

Відповідно до наданих позивачем доказів, його професія слюсар-ремонтник по ремонту металургійного обладнання атестована за Списком № 2, що передбачено розділом III підрозділом 3 код КП: 2040300а Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 442 від 01.08.1992 року, розділом III підрозділом 2 код КП:2040200а Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 442 від 01.08.1992 року.

З наявного в трудовій книжці запису № 23, а також з наданих позивачем доказів вбачається, що на підприємстві, де він працював, була проведена атестація робочого місця 20.10.1994 року, строк дії якої був продовжений до 01.01.2001 року та 31.12.2001 року, а в подальшому була проведена атестація 29.11.2006 року та строк її дії продовжено до 29.12.2012 року. 26.12.2012 року постановою № 662 в ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» було атестовано робоче місце позивача за Списком № 2.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що трудова книжка позивача та наявні в матеріалах справи архівні довідки в повній мірі містять інформацію про роботу позивача, атестацію її робочого місця та віднесення її робочого місця за Списком № 2 до професій, які дають позивачу право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

У зв`язку із чим, колегія суддів доходить висновку, що вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 86 від 25.10.2024 року про відмову у призначенні пенсії є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо захисту прав позивача шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , яка повторно подана 17.10.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, колегія суддів зазначає наступне.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

Оскільки суд не наділений відповідними повноваженнями проводити розрахунок загального та пільгового стажу позивача і це відноситься до дискреційних повноважень ГУ ПФУ в Івано-Франківській області під час вирішення питання про призначення пенсії, і лише після встановлення наявності у позивача необхідного пільгового стажу за Списком № 2, відповідач має повторно вирішити питання щодо призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні суду.

Отже, колегія суддів вважає, що в даній справі ефективним способом захисту прав позивача буде зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , яка повторно подана 17.10.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 в адміністративній справі №160/30029/24,- залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 в адміністративній справі №160/30029/24,- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків, встановлених цим пунктом.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак