Справа № 580/5849/25
Суддя: Лебединець Г. С.
Дата ухвалення: 2025-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 580/5849/25 Провадження № 2-а/358/27/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області у складі головуючого судді Лебединець Г.С., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лисянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В:

23.05.2025 ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Вдовиченко В.О., звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Лисянського ВДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м.Київ) Панфілова А.О. від 25.03.2025 у ВП №77603337 про відкриття виконавчого провадження; вирішити питання про судові витрати.

В обґрунтування позову зазначив наступне. Постановою Богуславського районного суду Київської області від 28.02.2024 у справі № 358/290/24 його позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126, ч.2 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу 40 800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на 5 років. Вказана постанова набрала законної сили 12.03.2024. В подальшому 14.06.2024 постанову направлено судом для виконання в частині штрафу до Лисянського ВДВС. 25.03.2025 вказаним відділом ДВС винесено постанову про відкриття ВП №77603337. 25.04.2025 державним виконавцем винесено постанову про передачу виконавчого провадження до Першого ВДВС у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ). Разом із тим, з урахуванням вимог ст.303 КУпАП термін пред`явлення до виконання постанови суду не пізніше 12.06.2024. Таким чином, на переконання позивача, судом пропущено тримісячний строк пред`явлення виконавчого документу до виконання, а відповідач відкрив виконавче провадження із пропуском встановленого строку звернення до виконання виконавчого документу. В даному випадку, виконавчий документ підлягав поверненню стягувачу.

28.05.2025 ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду Рідзель О.А. справу передано для розгляду до Богуславського районного суду Київської області в порядку ч.6 ст.7, п.2 ч.1 ст.29, ч.8 ст.29, ч.6 ст.29 КАС України.

01.07.2025 ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області Лебединець Г.С. позивачу поновлено строк для звернення до суду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

08.07.2025 до суду надійшов відзив представника відповідача - Лисянського ВДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м.Київ). Зазначає, що позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні. Свою позицію обґрунтовує наступним. Так, постанова суду у справі №580/290/24 від 28.02.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності набрала законної сили 12.03.2024. Виконавчий документ переданий ВДВС до виконання 24.03.2025 та 25.03.2025 державним виконавцем Панфіловим А.О. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 77603337. В подальшому було встановлено, що у Першому відділі ДВС у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ) перебувають виконавчі провадження відносно боржника ОСОБА_1 , які відкриті 21.02.2019 та 08.06.2024, у зв`язку із чим ВП № 77603337 передано для виконання Першому ВДВС. 28.05.2025 головним державним виконавцем Першого ВДВС у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ) Назаренко В.А. винесена постанова про прийняття ВП № 77603337. Щодо оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження зазначив, що представником позивача безпідставно ототожнено строк давності виконання постанови про накладення адміністративного стягнення (ст.303 КУпАП) зі строком пред`явлення виконавчого документу до виконання (ст.12 Закону України «Про виконавче провадження»). Так, у п.45 постанови Касаційного адміністративного суду від 15.03.2023 у справі №260/2595/22 Верховний Суд наголошував, що строки пред`явлення виконавчого документу до виконання у справі про адміністративне правопорушення встановлені Законом України «Про виконавче провадження». Крім того, на теперішній час, так і на дату видачі виконавчого документу (28.02.2024) та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (25.03.2025) на території України діє правовий режим воєнного стану. Особливості примусового виконання рішень у період воєнного стану визначено підпунктом 4 пунктом 10.2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого тимчасово на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, з поміж іншого, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Аналогічна правова позиція підтверджується постановою ВСУ від 15.03.2023 у справі №260/2595/22. Таким чином, на переконання представника відповідача, державний виконавець ВДВС Панфілов А.О. виніс оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень та вживав заходи щодо примусового виконання рішення, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняв виконавчі дії у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, іншими законами та нормативно-правовими актами.

11.07.2025 до суду надійшов відзив представника відповідача - Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Зазначає, що позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні. Свою позицію обґрунтовує наступним. Так, з урахуванням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про внесення зміни до розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», який набрав законної сили 26.03.2022, оскаржувана постанова є правомірною. Позивачем обраний неналежний спосіб захисту, оскільки він, як боржник у виконавчому провадженні, повинен був подати скаргу на дії державного виконавця під час здійснення відповідного виконавчого провадження.

24.07.2025 ухвалою суду відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Судом встановлено наступне.

28.02.2024 постановою Богуславського районного суду Київської області у справі № 358/290/24 позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126, ч.2 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу 40 800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на 5 років. Постанова набрала законної сили 12.03.2024. -а.с.12-13.

14.06.2024 вказану постанову направлено судом для виконання в частині штрафу до Лисянського ВДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м.Київ) а.с.11.

25.03.2025 постановою державного виконавця Лисянського ВДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м.Київ) Панфілова А.О. відкрито виконавче провадження № 77603337 з примусового виконання постанови Богуславського районного суду Київської області № 358/290/24 від 28.02.2024. а.с.6.

Вказана постанова про відкриття ВП є предметом оскарження в даній справі.

25.04.2025 постановою державного виконавця Лисянського ВДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м.Київ) Панфілова А.О. ВП № 77603337, на підставі ч.1 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження», передано до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). а.с.10.

Даючи правову оцінку оскаржуваній постанові державного виконавця та доводам сторін, що викладені у заявах по суті справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року №1404-VIII, відповідно статті 1 якого, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

За приписами частини 1 статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII).

З наведених законодавчих норм вбачається, що виконавець зобов`язаний вчинити виконавчі дії у спосіб, передбачений виконавчим документом.

Пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно із статтею 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 року за №133/2022, затвердженим Законом від 15.03.2022 року №7168, продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хв. 26 березня строком на 30 діб.

В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався, останній раз Указом Президента від 14.07.2025 №478/2025, затвердженим Законом від 15.07.2025 № 4524-ІХ строком на 90 діб.

Разом з цим, відповідно до пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», доповненого Законом України від 15.03.2022 року №2129-ІХ, який набрав чинності з 26.03.2022 року, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Аналізуючи наведені норми, суд враховує, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі про адміністративне правопорушення встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Постанову про відкриття ВП № 77603337 з виконання постанови Богуславського райнного суду Київської області № 358/290/24 від 28.02.2024 винесено державним виконавцем 25.03.2025, тобто після набрання чинності Законом № 2129-IX від 15.03.2022

Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України «Про виконавче провадження», як спеціальним нормативно-правовим актом, у даному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.

З огляду на те, що постанова про накладення адміністративного стягнення виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому як Кодексом про адміністративні правопорушення так і іншими законами України, зокрема Законом України «Про виконавче провадження», суд вважає обґрунтованим врахування державним виконавцем чинних законодавчих змін у порядку пред`явлення виконавчого документа до виконання, переривання та встановлення строків звернення виконавчого документа до виконання.

Згідно з вимогами пункту 1 частини 1, частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За змістом статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802, витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 8 розділу VIІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Зважаючи на встановлені під час розгляду справи фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваної постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 25.03.2025 ВП №77603337.

Щодо доводів представника відповідача Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо обрання позивачем неналежного способу захисту, оскільки за вказаних обставин позивач, як боржник у виконавчому провадженні повинен був подати скаргу на дії державного виконавця, суд зазначає наступне.

Так, в обґрунтування такої позиції представник відповідача посилається на постанови Верховного Суду у справах №758/8416/15-ц, 335/8905/18, 645/7796/18, 712/12136/18, 577/4541/20.

Однак, правові позиції у вказаних справах стосуються оскарження постанов державного виконавця, зокрема, про розшук майна боржника, про зняття арешшту з майна, що не є релевантним до умов даної справи, в якій предмет позову оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження.

На переконання судду позивачем обраний правильний спосіб захисту, тому протилежні доводи представника відповідача суд відхиляє.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищевикладене та вивчив матеріали справи, суд вважає, що відповідачами як суб`єктами владних повноважень виконано покладений на них обов`язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, у зв`язку із чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 242-246, 287 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Головуючий: суддя Г. С. Лебединець