Справа № 461/2498/25
Суддя: Мисько Х. М.
Дата ухвалення: 2025-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №461/2498/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2025 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова в складі:

головуючого судді Мисько Х.М.,

при секретарі судового засідання Козак Ю.В.,

за участю:

представника позивача Юрчака В.В.,

представника відповідача Зирянова О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за адміністративним позовом адвоката Юрчака Владислава Валентиновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної митної служби України про скасування постанови у справі про порушення митних правил,-

в с т а н о в и в:

адвокат Юрчак В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Галицького районного суду міста Львова із адміністративним позовом до Львівської митниці Державної митної служби України, в якому просить: скасувати постанову Львівської митниці Державної митної Служби України у справі про порушення митних правил №0212/UA209000/2025 від 18.03.2025 р. відносно ОСОБА_1 , та закрити провадження у справі.

В обґрунтування позову покликається на те, що постановою Львівської митниці Державної митної Служби України у справі про порушення митних правил №0212/UA209000/2025 від 18.03.2025 р. гр. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 471 Митного кодексу України, накладено на особу адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 відсотків від суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, згідно з офіційним курсом Національного банку України на день вчинення порушення митних правил на суму 542 189, 20 грн.

Позивач вважає оскаржувану постанову незаконною та вказує, що така прийнята всупереч спливу строку притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки відповідачем було виявлено таке правопорушення 19.12.2023 р., а оскаржувана постанова прийнята 18.03.2025 р. Окрім цього зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, щоб вказували на наявність у діях особи складу зазначеного правопорушення окрім пояснень самого позивача, які самі по собі не можуть бути достатнім доказом. Вказує також, що за цим фактом позивача було притягнуто до відповідальності на території Республіки Польща, що свідчить про неможливість притягнення його двічі за одне й теж порушення.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 01.04.2025 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін в судове засідання.

09.04.2025 року представник відповідача Зирянов О.Б. скерував на адресу суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відзив вмотивований тим, що 19.12.2023 р. посадовій особі митниці стало відомо лише про факт переміщення валютних цінностей, однак не було виявлено решти елементів складу адміністративного правопорушення. Вказує, що в матеріалах справи наявні беззаперечні докази вчинення особою адміністративного правопорушення, а щодо факту притягнення особи до відповідальності на території Польщі, то представником позивача не враховано дію закону у просторі і що такий факт не виключає можливість притягнення особи до відповідальності за законодавством України. На підставі викладеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Представник позивача Юрчак В.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позові.

Представник відповідача Львівської митниці ДМС Зирянов О.О. у судовому засіданні проти позов заперечив, покликаючись на мотиви, викладені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст.55 Конституції України, кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Судом встановлено, що відповідно до доповідної записки начальника митного поста «Смільниця» Львівської митниці від 19.12.2023 р. N? 7.4-28-04-05/5057, на Telegram-каналі «Митна служба - Customs of Ukraine» повідомляється про те, що: «В пункті пропуску «Мальховіце-Нижанковичі» польські митники виявили у громадянина України при в?їзді до Республіки Польщі незадекларовані 80 тисяч євро». В ході проведення зустрічі з представниками митної служби Республіка Польща було встановлено, що зазначений вище випадок мав місце 06.11.2023 року з транспортним засобом з реєстраційним номером НОМЕР_1 / НОМЕР_2 .

До доповідної записки долучено інформацію з АСМО Інспектор, з якої вбачається, що 06.11.2023 р. о 19 год. 47 хв. за межі митної території України у напрямку виїзд з України виїхав транспортний засіб BC6105PX/BC0182XG під керуванням ОСОБА_1 . Крім цього, у транспортному засобі, як пасажир також переміщувався громадянин України ОСОБА_2 .

На виконання доповідної записки від 19.12.2023 р. № 7.4-28-04-05/5057, наказом Львівської митниці від 04.01.2024 № 04 Про проведення фактичної перевірки було призначено фактичну перевірку за даним фактом

З метою перевірки інформації викладеної в доповідній записці начальника митного поста «Смільниця» Львівської митниці від 19.12.2023 р. № 7.4-28-04-05/5057, Львівською митницею стосовно громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , до наявного програмного комплексу Львівської митниці, внесено орієнтування про необхідність отримання пояснень від вказаних осіб на предмет можливого переміщення валютних цінностей 06.11.2023 р.

19.10.2024 року, під час переміщення через митний кордон України громадянина ОСОБА_1 , у останнього відібрано пояснення щодо обставин перетину ним кордону 06.11.2023 транспортним засобом із реєстраційними номерами НОМЕР_3 / НОМЕР_2 .

22.10.2024 року, під час переміщення через митний кордон України відібрано пояснення у громадянина ОСОБА_3 , який повідомив, що пригадує події 06.11.2023 р. під час переміщення транспортним засобом із реєстраційними номерами НОМЕР_4 , однак жодного відношення до валютних коштів у сумі 80 000,00 євро він не має.

Відповідно до інформації наявної у базах даних Львівської митниці факт декларування валютних коштів громадянином України ОСОБА_4 не зафіксовано.

Таким чином, з матеріалів перевірки вбачається, що громадянин України ОСОБА_5 перемістив через митний кордон України іноземну валюту, а саме 80 000,00 євро, яка перевищувала дозволену до вивезення норму готівки, визначену Положенням N?3, а також підлягає обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України та відповідно до пункту 18 Положення N?5 потребувала документів, що підтверджують зняття готівки з рахунків у банках (фінансових установах) на ту суму, що перевищувала 10 000 євро, а саме на суму еквівалентну 70 000,00 євро, що згідно з курсом Національного банку України відповідає сумі 2 710 946,00 грн.

Враховуючи викладене, встановлено, що громадянин України ОСОБА_5 , на думку автора протоколу, вчинив недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування.

На підставі цього, Львівською митницею складено протокол про порушення митних правил №0212/UA209000/2025 від 18.02.2025 р. в якому вказано, що зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбаченого частиною 1 статті 471 МК України.

Постановою заступника начальника Львівської митниці Хомутянським В.В. №0212/UA209000/2025 від 18.03.2025 р., ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 471 МК України, накладено на особу адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 відсотків від суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, згідно з офіційним курсом Національного банку України на день вчинення порушення митних правил на суму 542 189, 20 грн.

Приписами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.5 КАС України, кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

За положеннями п.3 ч.1 ст.8 МК України, державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.

Відповідно до ч.1 ст.458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Статтею 466 МК України визначено, що адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

Додержання митними органами вимог закону в разі застосування адміністративних стягнень за порушення митних правил забезпечується здійсненням систематичного контролю з боку органів вищого рівня та їх посадових осіб, правом оскарження постанов у справах про порушення митних правил та іншими заходами, передбаченими законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються митними органами або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення. Строк накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зупиняється на час розгляду таких справ судом.

Згідно із ч. 1 ст. 486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 489 МК України).

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, перебіг строку притягнення до адміністративної відповідальності розпочинається з моменту виявлення винної (умисної або необережної) дії чи бездіяльності, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З цього випливає, що датою виявлення адміністративного правопорушення є дата саме виявлення ознак складу такого адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд зазначає, що сам факт виявлення адміністративного правопорушення не є тотожним факту складання протоколу. Це різні юридичні факти: виявлення факту адміністративного правопорушення - це отримання органом, уповноваженим на складання відповідного протоколу, відомостей про вчинення такого правопорушення та особу, яка його вчинила. У той же час, складання протоколу про адміністративне правопорушення є процесуальним наслідком факту виявлення, це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення.

Таким чином, виявлення адміністративного правопорушення та його фіксування в результаті заходів, проведених уповноваженим органом (посадовою особою), спрямованих на встановлення обставин справи, шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення, є двома різними юридичними фактами, які не можна ототожнювати.

Складання протоколу про адміністративне правопорушення - це остаточний, завершальний етап складання процесуального документу на підставі раніше виявлених фактів щодо встановлених порушень, які підпадають під встановлені заборони визначені законодавством у сфері боротьби з корупцією.

З цього випливає, що протоколом про адміністративне правопорушення з посиланням на фактичні дані виключно фіксуються ознаки складу адміністративного правопорушення (тобто припущення про існування цих ознак), а з`ясування відсутності чи наявності у діях особи складу адміністративного правопорушення віднесено саме до компетенції органу, який розглядає таку справу.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що момент складання протоколу не збігається з моментом виявлення адміністративного правопорушення, оскільки правопорушення є виявленим з моменту одержання уповноваженим суб`єктом фактичних даних стосовно всіх ознак адміністративного правопорушення, а складання протоколу спрямоване виключно на фіксацію таких ознак.

У постанові Верховного Суду у справі №149/2498/17 (адміністративне провадження №К/9901/4274/18) від 28 лютого 2019 року суд дійшов висновку, що початок перебігу строку накладення адміністративного стягнення слід пов`язувати з днем виявлення правопорушення саме органом, який уповноважений на складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, як початкового етапу процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності. Днем виявлення правопорушення слід також вважати і день, коли до уповноваженого органу надійшли будь-які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення.

Як вбачається із обставин справи, переміщення гр. ОСОБА_1 валютних цінностей мало місце 06.11.2023 р., зокрема особа рухалася на транспортному засобі з реєстраційним номером BC6105PX/BC0182XG через митний кордон України у напрямку виїзд з України через пункт пропуску митного поста «Смільниця» (відділ митного оформлення N? 5).

Суд зазначає, що факт переміщення ОСОБА_1 валютних цінностей був виявленим співробітниками митно-податкової служби Республіки Польща.

Як вбачається із доповідної записки начальника митного поста Смільниця Олександра Черкунова від 19.12.2023 р. № 7.4-28-04-05/5057, останній 19.12.2023 р. звернувся до в.о. начальника Львівської митниці Андрія Кузніка із доповідною запискою, в якій повідомив, що із Telegram-каналу «Митна служба - Customs of Ukraine» стало відомо, що «В пункті пропуску «Мальховіце-Нижанковичі» польські митники виявили у громадянина України при в?їзді до РП незадекларовані 80 тисяч євро». В ході проведення зустрічі з представниками митної служби Республіка Польща було встановлено, що зазначений вище випадок мав місце 06.11.2023 року з транспортним засобом з реєстраційним номером НОМЕР_1 / НОМЕР_2 .

На підставі викладеного, просив провести перевірку за вказаним фактом в частині дотримання вимог митного законодавства, проведення якої просив доручити Управлінню боротьби з контрабандою та порушенням; митних правил Львівської митниці.

До вказаної доповідної записки долучено інформацію з АСМО Інспектор з якої вбачається, що 06.11.2023 р. о 19 год. 47 хв. за межі митної території України у напрямку виїзд з України виїхав транспортний засіб BC6105PX/BC0182XG під керуванням ОСОБА_1 .

Отже, з наведених матеріалів вбачається, що станом на 19.12.2023 р. у розпорядженні начальника митного поста Смільниця ОСОБА_6 була наявна інформація про те, що гр. ОСОБА_1 06.11.2023 р. виїхав за межі митної території України і у останнього співробітниками митно-податкової служби Республіки Польща було виявлено валютні цінності в розмірі 80 тис. Євро, на підставі чого з їх боку до останнього застосовано штраф у сумі 25 000 польських злотих.

На виконання доповідної записки від 19.12.2023 р. № 7.4-28-04-05/5057 наказом Львівської митниці від 04.01.2024 р. № 04 Про проведення фактичної перевірки було призначено фактичну перевірку за даним фактом в ході якої лише 11.10.2024 р. до модуля Орієнтування АСМО Інспектор внесена інформація щодо необхідності отримання пояснень від ОСОБА_1

19.10.2024 р. на виконання вказаного орієнтування було відібрано письмові пояснення у гр. ОСОБА_1 в яких він визнав факт переміщення у зв`язку із чим 29.10.2024 р. ОСОБА_7 склав доповідну записку за № 20-03/20-03/41952 в якій було підтверджено факт переміщення вказаним громадянином 80 тисяч євро без їх належного декларування та надано вказівку забезпечити проведення заходів щодо документування порушень митних правил гр. ОСОБА_1 06.11.2023 р.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 р. у справі № 912/2797/21 вказано, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04, пункт 70) Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він зазначив, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Враховуючи наведене, суд вважає, що Львівською митницею було виявлено правопорушення не пізніше 19.12.2023 р., оскільки того дня начальник митного поста «Смільниця» звернувся із доповідною запискою в якій вказав про відповідний факт, що мав місце, та надав відомості щодо осіб, які були причетні до вказаної події.

Суд погоджується із позицією позивача, що Львівською митницею майже рік не проводилась ефективна фактична перевірка та відібрано пояснення у причетних осіб лише через 10 місяців після того, як така перевірка була розпочата, що не може виправдовувати бездіяльність митного органу.

Суд зазначає, що неефективність діяльності структурних підрозділів Львівської митниці, яка полягала у скеровуванні повідомлення про вчинене правопорушення за належністю, протягом більше шести місяців, не може бути врахована як підстава не враховувати вказаний строк у строк накладення адміністративного стягнення.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 жодним чином не переховувався від митного органу, а вказівка щодо необхідності його допиту та відбору пояснень була надана лише 11.10.2024 р., після чого такого було допитано 19.10.2024 р.

Згідно із доповідною запискою № 20-03/20-03/41952 від 29.10.2024 р. Львівською митницею на адресу Департаменту міжнародної взаємодії Державної митної служби України 15.01.2024 направлено лист із проєктом запиту до митних органів Республіки Польщі щодо встановлення обставин переміщення через митний кордон України 80 тисяч євро, які були виявлено митними органами Республіки Польщі на ділянці польського кордону в Мальховіце

Тобто, 15.01.2024 р. Львівська митниця намагалася з?ясувати відомості про відповідний факт, однак з того часу близько 9 місяців не могла прийняти рішення про необхідність відбору пояснень у гр. ОСОБА_1 .

Суд вважає, що у Львівської митниці не було жодних перешкод у відборі письмових пояснень у гр. ОСОБА_1 протягом 6 місяців з 19.12.2023 р., а тому пропуск шестимісячного строку є наслідком бездіяльності відповідача, а не діянь ОСОБА_1 .

На підставі цього, суд приходить до висновку, що бездіяльність Львівської митниці щодо проведення перевірки за фактами, які були вказані у доповідній записці від 19.12.2023 № 7.4-28-04-05/5057 не може легалізовувати таке тривале зволікання у часі, а митний орган не може отримувати можливість притягнути особу до адміністративної відповідальності тільки з тих підстав, що жодним чином не реагував на виявлені факти.

З наведеного, суд приходить до переконання, що строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності збіг 19.06.2024 р., а тому провадження у справі підлягало закриттю у зв?язку із спливом шестимісячного строку, визначеного ч. 1 ст. 467 МК України.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У відповідності до частини 2 цієї статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тому, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо складання адміністративної постанови, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а справа - закриттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 МК України, у справі про порушення митних правил митний орган або суд (суддя), що розглядає справу, виносить одну з таких постанов: 1) про проведення додаткової перевірки; 2) про накладення адміністративного стягнення; 3) про закриття провадження у справі.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем пропущений шестимісячний строк для притягнення особи до адміністративної відповідальності, а тому постанова про накладення на ОСОБА_1 штрафу підлягає до скасування, а справа підлягає закриттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Крім того, відповідно до ч.1ст.139 КАС України,при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці сума сплаченого судового збору у розмірі 484, 48 грн.

Керуючись ст. ст.2,6,77,241,242 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

позов адвоката Юрчака Владислава Валентиновича , який діє в інтересах ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної митної служби України про скасування постанови у справі про порушення митних правил - задовольнити.

Постанову Львівської митниці Державної митної Служби України у справі про порушення митних правил № 0212/UA209000/2025 від 18.03.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 471 Митного Кодексу України скасувати.

На підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку із відсутністю в діях особи складу зазначеного правопорушення.

Стягнути з бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної митної служби України на користь позивача ОСОБА_1 484, 48 грн. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 13.08.2025 року.

Учасники у справі:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 )

Відповідач: Львівська митниця Державної митної служби України (адреса: 79008, м. Львів, вул. Костюшка, 1, )

Суддя Х.М.Мисько