Справа № 280/5253/25
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2025-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

14 серпня 2025 року Справа № 280/5253/25 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Сіпака А.В., перевіривши матеріали адміністративного позову Комунального підприємства Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7 (просп. Металургів, 11, м. Запоріжжя, 69032; ) до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Лобановського, 10, м. Запоріжжя, 69006; ) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Комунального підприємства Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7 (далі - позивач) до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій позивач просить суд:

визнати постанову заступника начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Гнідої Юлії Володимирівни ВП №34930413 від 15.05.2015 р. про арешт коштів боржника в межах суми 1 299 855,49 грн. на користь УПФУ, не законною та скасувати її.

Ухвалою від 25.06.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з обґрунтуванням причин поважності його пропуску з наданням відповідних доказів на підтвердження цих обставин.

07.07.2025 до суду від представника позивача надійшла заява про поновлення прощеного строку звернення до суду. В обґрунтування заяви вказано що позивач зазначив, що дізнався, що не може закрити рахунок у АКБ «Індустріалбанк» у 2025 р. Письмових доказів про це банк не надавав, оскільки про обтяження було повідомлено усно та рекомендовано звернутися до відповідача. Листом від 23.01.2025 за вих.№29 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив надати постанови у виконавчому провадженні №34930413 про відкриття виконавчого провадження, про накладення арешту на кошти боржника, постанову, якою закінчилося (завершилося) виконавче провадження. 05.02.2025 з листом відповідача від 04.02.2025 р. за вих№8184/29.22-38 позивачем отримана копія постанов ВП №34930413 про відкриття виконавчого провадження від 29.10.2012 по виконанню вимоги УПФУ в Ленінському районі м. Запоріжжя №Ю-250 від 01.10.2012 по стягненню з КП «ВРЕЖО №7» боргу у розмірі 102 236,09 грн. (з ідентифікатором доступу 6ГГ59ДДГ2Б76), про арешт коштів боржника від 05.05.2015, якою накладено арешт на кошти КП «ВРЕЖО №7» у межах стягнення 1 299 855,49 грн. у зведеному виконавчому провадженні №2005/14 та постанову про закінчення виконавчого провадження від 02.08.2015. 5.05.2015, позивач вважав, що саме вона перебуває на виконанні у банку та порушує його права на закриття банківського рахунку. Листом від 18.02.2025 за вих№60 позивач звернувся до відповідача із запитом щодо пояснення боргу у постанові від 05.05.2015 про арешт коштів у розмірі 1 299 855,49 грн., адже виконавче провадження відкривалося по виконанню вимоги №Ю-250 про стягнення боргу у розмірі 102 236,09 грн. Листом від 21.04.2025 за вих№49602/29.22-38 відповідач повідомив, окрім іншого, що за наявною інформацією у виконавчому провадження №34930413 державним виконавцем не приймалася постанова про арешт коштів КП «ВРЕЖО №7» від 05.05.2015. 21.04.2025 на адресу позивача надійшов лист від ПАТ АКБ «Індустріалбанк» від 28.03.2025 за вих№18.02.01-01-543/БТ, якою банк повідомив, що на виконанні у банку перебуває постанова ВП №34930413 про арешт коштів від 15.05.2015 на суму 520 882,00 грн., накладений відповідачем для забезпечення виконання виконавчого документу - №Ю-250, виданого 01.10.2012. Тобто, згідно наданої банком відповіді постанова про арешт коштів від 05.05.2015, надана відповідачем на запит позивача, не порушує права позивача на закриття рахунку, а порушує постанова ВП №34930413 про арешт коштів від 15.05.2015 на суму 520 882,00 грн., проте як вбачається з матеріалів виконавчого провадження така постанова відповідачем взагалі не виносилася. Винесення постанов поза межами Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень чи Автоматизованої системи виконавчих проваджень заборонено законодавством України. Отже, станом на 21.04.2025 було відомо, що є порушення прав, проте яким саме рішенням відповідача, щоб його оскаржити, не встановлено. У зв`язку з невідповідністю дат винесення постанов про арешт коштів та розміру боргу, наданих відповідачем (дата постанови 05.05.2015 1 299 855,49 грн.) та банком (дата постанови 15.05.2015 520 882,00 грн.) позивач звернувся до ПАТ АКБ «Індустріалбанк» та 10.06.2025 отримав копію постанови про арешт коштів боржника ВП №34930413 від 15.05.2015 на суму 1 299 855,49 грн. Отже, враховуючи, що позивач встановив на підставі зібраної ним інформації лише 10.06.2025, що саме одна конкретна постанова про арешт коштів, з трьох існуючих у виконавчому провадженні, направлялася відповідачем до АКБ «Індустріалбанк», то враховуючи приписи ст. 287 КАС України, позовна заява подається до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася про порушення прав позивача на закриття банківського рахунку. Тобто, з 10.06.2025 позивачу достеменно відомо, що саме постанова про арешт коштів від 15.05.2015 на суму 1 299 855,49 грн., а не постанова від 15.05.2015 на суму 520 882,00 грн., чи постанова від 05.05.2015 на суму 1 299 855,49 грн., порушує право позивача.

В період з 07.07.2025 по 10.08.2025 суддя Сіпака А.В. перебував у відпустці, відповідно до довідки Запорізького окружного адміністративного суду від 08.08.2025 №02-35/25/72.

При вирішенні даної заяви, суддя виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду: 1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні норми містить ч. 5 ст. 74 Закон України Про виконавче провадження, відповідно до якої, рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що загальний строк для звернення до суду з адміністративним позовом становить шість місяців, однак у справах щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, останній становить 10 днів та починає обчислюватись з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить суд скасувати постанову ВП №34930413 від 15.05.2015 про арешт коштів боржника.

Позовну заяву подано позивачем до суду 20.06.2025.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено законом з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Суд звертає увагу, що позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства, пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії).

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття особа повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Суд критично оцінює доводи представника позивача про те, що не було відомо про існування постанови про арешт коштів ВП №34930413 від 15.05.2015, та зазначає, що наявність арешту є суттєвою обставиною, яка, як правило, неминуче виявляється в ході діяльності юридичної особи.

Суд зауважує, що Єдиний державний реєстр боржників, Автоматизована система виконавчого провадження діють з 2016 року.

Саме в автоматизованій системі виконавчого провадження здійснюється реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження та фіксуються всі виконавчі дії.

Автоматизована система виконавчого провадження - це комп`ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу.

Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі на своєму офіційному веб-сайті за допомогою індивідуального ідентифікатора доступу: https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors. Доступна можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації (без обмежень та цілодобово).

Саме ж лише посилання позивача на те, що йому не було відомо про існування постанови про арешт коштів протягом тривалого часу (більше 9 років) не може бути виправданням для пропуску строку звернення до суду.

Суд зазначає, що допущення можливості оскарження постанови більше ніж через 9 років суперечить принципу правової визначеності та остаточності правовідносин. Законодавець спеціально встановлює строк звернення до суду, щоб забезпечити стабільність правової ситуації.

Суд вважає, що позивач мав реальну, об`єктивну можливість бути ознайомленим із наявністю оскаржуваної постанови та відповідно мав можливість виявити належну зацікавленість до стану своїх прав у відповідному виконавчому провадженні та бажання ознайомитися з матеріалами такого виконавчого провадження, якщо і не в межах десятиденного строку, встановленого кодексом, то хоча б без зайвих зволікань та в межах розумного строку з огляду на встановлення законодавцем для такої категорії спорів скорочених строків звернення до суду.

Отже, обставини, на які покликається представник позивач, не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду, оскільки не перешкоджали зверненню до суду у встановлений строк.

Верховним Судом неодноразово, зокрема у постановах від 11 липня 2019 року у справі №0940/1181/18, від 31 жовтня 2019 року у справі № 823/1915/18, від 22 січня 2020 року у справі №826/4464/17, від 16 липня 2020 року у справі №487/3042/16-а тощо, була висловлена позиція, згідно з якою пропуск відповідного строку на звернення до суду через необізнаність щодо прийнятих актів законодавства або байдужість до своїх прав чи небажання скористатися цим правом не є поважними причинами пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Суд наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Оскільки доказів на підтвердження наявності обставин, які були об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили звернення до суду у строк, який пропущено, позивачем суду не надано, суд не знаходить підстав для визнання вказаних причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Положеннями статті 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду з позовною заявою, наведені на виконання ухвали від 25.06.2025 у заяві причини пропуску строку суддею визнано неповажними, то позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст.123, 248 КАС України, суддя,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду та відмовити в задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку звернення до суду.

Позовну заяву Комунального підприємства Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови, - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя А.В. Сіпака