Справа № 740/2401/25
Суддя: Шевченко І. М.
Дата ухвалення: 2025-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 740/2401/25
Провадження № 2-а/740/44/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участі секретаря судового засідання Ісаєнко А. М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 , територіальний центр комплектування) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

установив:

У травні 2025 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив скасувати постанову т. в. о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 Дяченка Михайла Миколайовича від 17 лютого 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою ІНФОРМАЦІЯ_4 від 17.02.2025 № 282 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. Позивач не погоджується з вищевказаною постановою, оскільки вона була складена без його участі, про існування вказаної постанови він дізнався 24.04.2025, коли його мати на підставі довіреності отримала у відділі ДВС копії матеріалів виконавчого провадження про стягнення штрафу з позивача на користь ІНФОРМАЦІЯ_4 . Так, 16 лютого 2025 року ОСОБА_1 затримали працівники ІНФОРМАЦІЯ_4 та доставили до адміністративної будівлі територіального центру комплектування, де на нього склали протокол про адміністративне правопорушення № 282 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. У протоколі зазначено, що позивач нібито порушив абз. 8 ч. 3 ст. 33 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме не прибув по повістці № 835524 на 07 листопада 2024 року 11-00 год. без поважних причин та не повідомив причину неприбуття. У протоколі позивач зробив зауваження, що не погоджується з його змістом. Після складання протоколу ОСОБА_1 перебував у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 до 17 лютого 2025 року, після чого його направлено на проходження військово-лікарської комісії. При розгляді справи та складенні постанови позивач не був присутній, постанову в день її складення позивачу не вручали. Посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 не дотримано процедури притягнення позивача до відповідальності, внаслідок чого останній був позбавлений прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 травня 2025 року поновлено позивачу строк звернення до суду з указаним адміністративним позовом, прийнято до розгляду адміністративний позов та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позовну заяву начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 Володимир Якущенко не погодився з позовними вимогами позивача, вважав їх необґрунтованими та просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач, будучи військовозобов`язаним громадянином України, на порушення вимог Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших нормативно-правових актів не прибув у період з 22 лютого 2022 року по 26 травня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 для оновлення військово-облікових даних, отримання направлення для проходження медичного обстеження військово-лікарською комісією, отримання військово-облікового документа встановленого зразка, про причини неприбуття не повідомив територіальний центр комплектування. Також у термін до 15 липня 2024 року позивач добровільно не оновив у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів свої персональні військово-облікові дані. З метою актуалізації персональних даних позивача 25 жовтня 2024 року згенеровано повістку № 835524 та направлено засобами поштового зв`язку на задекларовану позивачем поштову адресу. Згідно з повісткою позивачу необхідно було прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 07 листопада 2024 року о 11-00 год. При цьому у визначений строк позивач не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 , про причини свого неприбуття не повідомив, а тому інформацію щодо позивача передано до Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області, оскільки він підлягав адміністративному доставленню до територіального центра комплектування для складання стосовного нього адміністративного протоколу за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. 16 лютого 2025 року позивача доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 працівниками поліції, де на нього в присутності свідків складено акт за фактом неприбуття за повісткою, а також протокол про адміністративне правопорушення № 282 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. 16 лютого 2025 року примірник протоколу після його підписання вручено особисто позивачу. Отже, ОСОБА_1 у встановленому законом порядку було повідомлено про місце, дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення 17 лютого 2025 року в адміністративній будівлі ІНФОРМАЦІЯ_4 . Однак 17 лютого 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 на розгляд адміністративної справи позивач не з`явився. При цьому від позивача або його законних представників не надходило жодних заяв/клопотань про відкладення розгляду справи, а тому 17 лютого 2025 року було розглянуто адміністративну справу, за результатами якої винесено постанову № 282 від 17 лютого 2025 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. Указану постанову направлено засобами поштового зв`язку на адресу позивача. На думку відповідача, уповноважені працівники ІНФОРМАЦІЯ_4 під час розгляду адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 діяли виключно в межах компетенції та чинного законодавства.

Згідно із ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, керуючись законом і своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що повістку № 835524 від 25.10.2024 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 ) про виклик на 07.11.2024, 11-00 год. до другого ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 , для уточнення даних, направлено рекомендованим повідомленням за № 361 за вищевказаною адресою позивача.

Відповідно до копії опису вкладення до рекомендованого поштового відправлення № 361 на ім`я ОСОБА_1 за поштовою адресою: АДРЕСА_1 , 25 жовтня 2024 року направлено повістку № 835524 від 25 жовтня 2024 року, що також підтверджується копією рекомендованого повідомлення за № 361.

До відзиву додано конверт, на якому міститься трек-номер поштового відправлення № 361, найменування адресата (одержувача) та відправника, їхні адреси, а також відмітка «Повістка ТЦК», «Вручити особисто».

У наданій відповідачем копії конверта про повернення поштового відправлення міститься довідка уповноваженої особи поштового зв`язку про причини повернення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», яка проставлена 01.11.2024, про що свідчить відповідний штемпель на довідці.

Згідно з актом про неприбуття військовозобов`язаного за повісткою (офіційним повідомленням, викликом) від 16 лютого 2024 року, складеним начальником зв`язку ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 у присутності свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , військовозобов`язаний ОСОБА_1 07 листопада 2024 року об 11-00 год. не прибув до призначеного місця за повісткою (офіційним повідомленням, викликом) для уточнення облікових даних, постановки на військовий облік, визначення призначення на період воєнного стану, особливого періоду, направлення до навчального центру тощо, маючи при собі паспорт громадянина України, військовий квиток (інший військово-обліковий документ), посвідчення водія (за наявності), чим допустив порушенням вимог ст. 210-1 КУпАП.

16 лютого 2025 року начальником групи зв`язку ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 складено протокол № 282 про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за те, що 16 лютого 2025 року о 19-30 год. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 , військовозобов`язаний ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме не прибув по повістці № 835524 07.11.2024 об 11-00 год. без поважних причин та не повідомив про причину неприбуття, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце виклику, чим порушив абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим учинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

У графі «пояснення і зауваження щодо змісту протоколу особи, що притягається до адміністративної відповідальності» зазначено, що ОСОБА_1 не отримував повістку щодо виклику до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У протоколі міститься повідомлення про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 15-00 год. 17 лютого 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 , кабінет № 12. Під указаною графою міститься підпис особи, що притягається до адміністративної відповідальності, який проставлено 16 лютого 2025 року.

Відповідно до оскаржуваної постанови т. в. о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 від 17.02.2025, військовозобов`язаний ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме не прибув по повістці № 835524 07.11.2024 об 11-00 год. без поважних причин та не повідомив про причину неприбуття, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце виклику, чим порушив абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та, таким чином, учинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за що на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.

Відповідальність за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачена за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Частина 1 ст. 210-1 КУпАП встановлює відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Згідно з оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Пунктом 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який триває по цей час.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03 березня 2022 року № 2105-IX затверджено Указ Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, яким оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває і досі.

Згідно з п. 20 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації (далі Порядок), на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, з оголошенням мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: резервісти та військовозобов`язані, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти СБУ - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів - за викликом керівників відповідних підрозділів.

Відповідно до п. 21 Порядку за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Згідно із ч. 3 ст. 22 цього Закону України під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту. У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка). У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Зі змісту вищезазначених норм убачається обов`язок громадян з`явитися, зокрема, до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

За змістом п. 23 Порядку, поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форми власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

Пунктом 24 Порядку передбачено, що в разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Під час мобілізації громадяни викликаються з метою : до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів: взяття на військовий облік; проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби; уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки); призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби (п. 27 Порядку).

Згідно з п. 28 Порядку виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки.

У п. 30 Порядку передбачено, що повістка може формуватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів або оформлюватися на бланку, який заповнюється представником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. У разі формування повістки за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу накладає на повістку кваліфікований електронний підпис у день її формування. У разі оформлення повістки на бланку керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу засвідчує її особистим підписом та скріплює гербовою печаткою. Реєстраційний номер повістки фіксується в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів або Журналі реєстрації виданих для оповіщення повісток

Згідно з п. 30-2 Порядку повістки, сформовані за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, можуть: друкуватися і надсилатися військовозобов`язаним та резервістам засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення; друкуватися та вручатися військовозобов`язаним та резервістам під час оповіщення у роздрукованому вигляді.

У разі надсилання повістки, сформованої за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення, на такому відправленні повинні зазначатися штриховий кодовий ідентифікатор оператора поштового зв`язку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), адреса громадянина, якому надсилається повістка. В описі вкладення зазначається інформація про найменування поштового відправлення, власне ім`я та по батькові (за наявності), адреса громадянина, якому надсилається поштове відправлення, найменування вкладення із кількістю аркушів, власне ім`я та прізвище керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу, інформація про дату накладення кваліфікованого електронного підпису (п. 30-3 Порядку).

Відповідно до п. 41 Порядку належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки, а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Згідно з п. 82 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, рекомендовані листи з позначкою Повістка ТЦК під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою Повістка ТЦК. Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою Повістка ТЦК, працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за зазначеною адресою, яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

У п. 85 вищевказаних Правил передбачено, що поштові відправлення з позначкою Вручити особисто, адресовані фізичним особам, підлягають врученню особисто адресатам або особам, уповноваженим ними на це в установленому порядку. Рекомендовані листи з позначками Повістка ТЦК, Вручити особисто підлягають врученню особисто адресатам.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 КАС України встановлено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною 2 ст. 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Тобто ч. 2 ст. 77 КАС України встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, а повідомлені позивачем обставини справи відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує.

Отже, в адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.06.2020 у справі №520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАСУ обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Статтею 106 КАСУ встановлено, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази.

У ч. 2 ст. 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 248 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно зі ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 21.03.2019 у справі № 489/1004/17, від 30.01.2020 у справах № 308/12552/16-а та № 482/9/17, від 06.02.2020 у справі № 205/7145/16-а зазначив, що закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 у справі № 735/1246/15-а висловив правову позицію, що посилання позивача на окремі процедурні порушення при притягненні його до адміністративної відповідальності не можуть спростовувати правомірності спірної постанови відповідача, оскільки не доводять відсутності факту порушення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися, наприклад, процедури його ухвалення. Саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Фундаментальне порушення це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність. Відтак, порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.

Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий». При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.

Інакше кажучи, за принципами, які застосовує ЄСПЛ, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Тобто, напрацьовані ЄСПЛ положення щодо правових наслідків порушень допущених судами при розгляді справ та критерії їх застосування можуть бути вжиті за аналогією й до аналізу оскаржуваного у цій справі адміністративного акту відповідача.

Зокрема, не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки. Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.

Як на підставу для скасування оскаржуваної постанови позивач посилається лише на те, що його було несвоєчасно повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим порушено його права, зокрема, право на захист.

При цьому слід зазначити, що законодавцем не встановлено спеціальних строків розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210-1 КУпАП. Так само в КУпАП не встановлено строку, який повинен пройти після складення протоколу у справі про адміністративне правопорушення до моменту, коли уповноважена особа може здійснити розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Положення КУпАП не забороняють розглянути справу про адміністративне правопорушення на наступний день після складення протоколу про адміністративне правопорушення, за умови, що особа знає про розгляд такої справи. Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення задля можливості реалізації наданих їй процесуальних прав.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення від 16.02.2025 № 282 зазначено, що особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, роз`яснено положення ст. 63 Конституції України, його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, та повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 17.02.2025 о 15-00 год. Указаний протокол підписано ОСОБА_1 .

За таких обставин, позивач був обізнаний про дату, час і місце розгляду справи. Однак 17.02.2025 о 15-00 год. позивач не з`явився до територіального центру комплектування, не заявляв клопотань про перенесення розгляду справи, про намір залучити захисника, у зв`язку з чим в уповноваженої особи ІНФОРМАЦІЯ_4 не було перешкод розглянути справу 17.02.2025 без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, у силу положень ст. 286 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.

Матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 , будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, скористався своїм правом, передбаченим ст. 268 КУпАП, з яким він був обізнаний, на подання заяви/клопотання про відкладення розгляду справи.

Таким чином, ОСОБА_1 знаючи, що стосовно нього має бути розглянута справа про адміністративне правопорушення, результат розгляду якої може вплинути на його права і обов`язки, не з`явився до територіального центру комплектування, що саме по собі не є підставою для скасування постанови.

Оцінюючи вищевказані докази в сукупності, суд вважає, що позивач не довів заявлених позовних вимог щодо неправомірності оскаржуваної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з підстав недоведеності та необгрунтованості позовних вимог.

У такому разі понесені позивачем судові витрати слід залишити за ним.

Керуючись ст. 2, 5, 9, 73 - 77, 244 - 246, 255, 286 КАС України, суд

ухвалив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко