Справа № 751/2222/25
Суддя: Овсієнко Ю. К.
Дата ухвалення: 2025-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа№751/2222/25
Провадження №2-а/751/87/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2025 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді Овсієнко Ю.К.,

за участю секретаря Решетник В.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Слєпченко С.А. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови № 268, винесену 24.02.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 20.02.2025 відносно ОСОБА_1 було складено протокол № 268 про адміністративне правопорушення згідно якого вбачається, що «20.02.2025 о 19 год 40 хв. Уповноваженим представником ІНФОРМАЦІЯ_2 було виписано направлення на проходження ВЛК гр. України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою визначення придатності до військової служби. Однак в порушення абз.4 ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» гр. ОСОБА_1 відмовився від проходження ВЛК, чим вчинив правопорушення передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП».

24.02.2025 відносно позивача було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 268, зі змісту якої вбачається, що «20.02.2025 о 19 год. 40 хв. Громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи в приміщення Чернігівського обласного мобілізаційного центру за адресою: АДРЕСА_1 , відмовився проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 (направлення за № 71 від 20.02.2025 року), чим порушив абзац 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Враховуючи, що громадянин ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП».

Позивач також зазначає, що йому не вручалось повістки про його виклик для направлення для проходження медичного огляду20.02.2025 о 19:40, хоча зазначене є обов`язковою передумовою притягнення особи до відповідальності за відмову від проходження медичного огляду. Повістку на проходження ВЛК було отримано позивачем лише 20.02.2024 з необхідністю явки саме на 21.02.2025 о 09:00.

Тобто позивача фактично було притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, яке він ще не вчиняв, а отже, притягнення відбулося передчасно та без належних правових підстав.

Зазначає, що у відповідача також відсутні докази про прийняття рішення щодо направлення позивача на ВЛК та вручення йому цього направлення, які також є одними з обов`язкових передумов притягнення його до адмін. відповідальності. Також відсутні докази вручення позивачу направлення на ВЛК під особистий підпис та роз`яснення йому вимог законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, як це передбачено абз.2-3 пункту 74 Порядку № 560.

Крім того, позивач вказує, що 24.04.2025 об 11:00 він прийшов до ТЦК аби прохати відкласти розгляд справи про адміністративну відповідальність, оскільки стан його здоров`я не дозволяв йому брати участь у справі та надавати пояснення. З 21.02.2025 він перебуває на стаціонарному лікуванні у зв`язку з бронхітом та ускладненням остеохондрозу. З огляду на бронхіт він об`єктивно не мін надати пояснення по справі, зокрема про те, що наразі він перебуває в процесі бронювання, а відтак не має підстав для призову його за мобілізацією. Також бажав зазначити, що на момент нібито відмови від проходження ВЛК (о 19:40) він не мав при собі медичних документів, а за їх відсутності не був готовий пройти ВЛК. Водночас йому повідомили, що постанову вже винесено, тим самим відповідач порушив право позивача на участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Також позивача посилався на те, що протокол складено особою, яка не мала права на його складання.

Щодо строку звернення до суду, зазначає, що оскаржувану постанову було надіслано позивачу 25.02.2025, про що свідчить штамп на конверті, лист з постановою отримано позивачем 03.03.2025, то він просить поновити строк звернення до суду та обчислювати його з 04.03.3035, тобто з наступного дня після отримання постанови.

Ухвалою судді від 19.03.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

10.04.20254 представником відповідача на адресу суду подано відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .Зазначив, що позивачу було надіслано повістку від 17.10.2024 № 777470 про необхідність його прибуття до відповідача 27.10.2024, однак позивач за викликом не прибув, тому він автоматично був поданий у розшук. У зв`язку із перебуванням позивача у розшуку, 20.02.2025 він був затриманий Національною поліцією та доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_4 , де йому виписано направлення на ВЛК та запропоновано пройти ВЛК, від чого позивач відмовився, про що він особисто вказав у протоколі. Також позивачу виписана повістка від 20.02.2025 № 02/0227 про необхідність прибуття 21.02.2025 до відповідача, яку позивач підписав, однак 21.02.2025 не з`явився. Також позивач не з`явився і 24.02.2025 на розгляд його адміністративної справи і станом на дату розгляду даної справи в суді. Позивач відмовився проходити ВЛК 20.02.2025 і так і не пройшов ВЛК станом на дату розгляду справи в суді. Щодо пояснень позивача, що він приходив до відповідача 24.02.2025, то відповідно Книги прийому відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_2 за цей день дані про явку позивача відсутні і останній не надав докази про те, що він приходив. Щодо повноважень ОСОБА_3 на складання протоколу, то останній є стрільцем 1 відділення взводу охорони, тому є посадовою особою, відповідальною за складання та зберігання протоколів про адміністративні правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_5 склав щодо позивача ОСОБА_1 повістку №777470 від 17.10.2024 про виклик для уточнення даних на 27.10.2024 о 11:00 год (а.с. 38). Цю повістку на зареєстровану адресу позивача було направлено рекомендованим поштовим відправленням, яке було повернуто відправнику у зв`язку із відсутністю позивача за вказаною адресою (а.с. 38 зворот).

За наведених обставин відомості щодо позивача було поміщено до електронної бази органів Національної поліції стосовно осіб, яких оголошено у розшук у зв`язку із порушенням мобілізаційного законодавства, що вбачається із відзиву на адміністративний позов відповідача.

Як було встановлено з матеріалів справи20.02.2025 позивача ОСОБА_1 було доставлено працівниками Національної поліції до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

У подальшому, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 було складено направлення №71 віл 20.02.2025 до військово-лікарської комісії щодо солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я в ЗСУ у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації в особливий період (а.с.39).

Проте, ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду ВЛК.

Із протоколу про адміністративне правопорушення №268 від 20.02.2025 вбачається, що 20.02.2025 о 19 год 40 хв. уповноваженим представником ІНФОРМАЦІЯ_2 було виписано направлення на проходження ВЛК гр. України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою визначення придатності до військової служби. Однак в порушення абз.4 ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» гр. ОСОБА_1 відмовився від проходження ВЛК, чим вчинив правопорушення передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП. У вказаному протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що з протоколом ОСОБА_1 ознайомився. В графі пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вказав: «Відмовляюся тому що я знаходжуся в процесі бронювання». В протоколі також зазначено, що розгляд справи про адміністративне правлпорушення відбудеться о 11 год 00 хв. 24.02.2025 (а.с.10).

Громадянину ОСОБА_1 було роз`яснено зміст ст.63 Конституції України, його права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, що підтверджується його підписом.

24.02.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_7 полковником ОСОБА_2 розглянуто справу про адміністративне правопорушення, за результатами розгляду якої позивача у цій справі визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.3 ст. 210 -1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 грн. (а.с.11)

Вказана постанова направлена на адресу позивача 25.02.2025 (а.с.12).

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Із змісту оскаржуваної постанови убачається, що позивача визнано винним у порушенні вимог абзацу 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжувався і триває дотепер.

Згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до ст. 22 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни України зобов`язані зокрема, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Згідно з ч.10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

- уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;

- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

- проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;

- проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі.

Обов`язок проходити медичний огляд підтверджений абз. 4 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» де вказано, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

Відтак з приведених положень законодавства слідує, що відмова від проходження ВЛК суперечить чинному законодавству, адже Наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 чітко регламентований прямий обов`язок проходити ВЛК з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я та неможливість відмовитися від проходження ВЛК.

Таким чином, проходження ВЛК є не правом, а обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого може наставати відповідальність.

З матеріалів справи убачається, що 20.02.2025 позивач відмовився від проходження ВЛК, що підтверджується його особистим підписом в протоколі про адміністративне правопорушення, крім того 20.02.2025 позивачу видано направлення № 71 на медичний огляд ВЛК з метою встановлення ступеня придатності до військової служби за мобілізацією на 21.02.2025, яке зареєстровано в журналі реєстрації направлень на ВЛК де позивач поставив свій підпис (а.с.45). Проте, ОСОБА_1 відмовився від погодження медичного огляду ВЛК.

Відхиляє суд також і аргументи позивача щодо порушення його права на участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Як вбачається копії книги прийому відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_2 за 24.02.2025 відсутні дані про відвідувача ОСОБА_1 в цей день (а.с.40зворот-43).

За таких умов, аргументи позивача щодо відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, так і щодо порушення процедури складення адміністративного протоколу та розгляду справи про адміністративне правопорушення, не знайшли свого підтвердження та спростовуються доказами у справі.

Щодо решти наведених учасниками аргументів суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

У ході розгляду справи не знайшло свого підтвердження порушення відповідачем жодної з вимог, передбачених частиною 2 статті 2 КАС України. Зокрема не знайшли свого підтвердження порушення принципів обґрунтованості та добросовісності рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки висновок відповідача щодо порушення позивачем мобілізаційного законодавства підтверджується наданими відповідачем в обґрунтування прийнятого ним рішення доказами.

Суд також враховує, що позивач не проходив медичний огляд і не пройшов його на час розгляду справи, а відтак в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, оскільки останній, будучи військовозобов`язаним, відмовився від проходження медичного огляду за направленням № 71 на медичний огляд ВЛК з метою встановлення ступеня придатності до військової служби за мобілізацією на 21.02.2025 в особливий період, тим самим позивач порушив вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 1 ст. 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У відповідності до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

За приписами ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Статтею 161 КАС України визначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Позивач подав заяву про поновлення строків звернення до суду, оскільки оскаржувана постанова була складена без його участі та він отримав її лише 03.03.2025.

Дослідивши позов та додані до нього матеріали, суд вважає наявними підстави для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду з вказаним позовом, а тому позивачу необхідно поновити пропущений строк.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для скасування постанови № 268, винесеної 24.02.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грнта закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до положень ст.139КАС України судові витрати присуджуються позивачу у разі задоволення позовних вимог, або ж розподіляються між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

З врахування того, що суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог, судові витрати з відповідача на користь позивача не стягуються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 14, 19, 72, 77, 90, 139, 245, 246, 250, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити повністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_5 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 )

Суддя Ю.К. Овсієнко