Справа № 640/6498/22
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2025-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2025 року Справа№640/6498/22

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку загального позовного провадження за участю секретаря судового засідання Ященко А.В. адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради - відповідач 1,

Департаменту економічного розвитку, екології та енергозбереження Івано-Франківської міської ради - відповідач 2,

про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

УСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Департаменту економічного розвитку, екології та енергозбереження Івано-Франківської міської ради, про:

- визнання протиправним та скасувати розпорядження від 31.01.2022 № 49 "Про звільнення з роботи ОСОБА_1 ",

- поновлення позивача на посаді,

- стягнення середнього заробітну за час вимушеного прогулу,

- стягнення моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00 гривень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 640/6498/22, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

18.07.2022 року від відповідача 2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач 2 просив відмовити у задоволенні позову, а також клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

18.07.2022 року від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач 1 просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

13 грудня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2825-ІХ "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон № 2825), який набрав чинності 15 грудня 2022 року, та яким Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідований та припиняє здійснення правосуддя.

На підставі п. 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2825 (в редакції Закону № 3863) проведений автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженому наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399.

За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, справа № 640/6498/22 передана на розгляд та вирішення Донецькому окружному адміністративному суду.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2025 року, справу передано на розгляд судді Кониченку Олегу Миколайовичу.

10 березня 2025 року ухвалою суду прийнято до розгляду адміністративну справу № 640/6498/22; клопотання відповідача 2 про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін залишено без задоволення; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання; розгляд справи розпочато спочатку; підготовче судове засідання у справі призначено на 02 квітня 2025 року о 10 год 00 хв у приміщенні Донецького окружного адміністративного суду за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Незалежності, буд. 1.

16 квітня 2025 року від відповідача 1 надійшло клопотання про залишення без розгляду адміністративного позову.

30 квітня 2025 року ухвалою суду у задоволенні клопотання відповідача 1 про залишення адміністративного позову без розгляду відмовлено.

21 травня 2025 року судове засідання у справі призначено на 21 травня 2025 року.

21 травня 2025 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів з ініціативи суду та відкладено підготовче судове засідання на 17 червня 2025 року о 12 год. 30 хв.

27 травня 2025 року до суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій позивач виклав позовні вимоги у наступній редакції: визнати незаконним Розпорядження міського голови від 31.01.2022 року № 49-с «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 »; поновити позивача на роботі з часу звільнення (31.01.2022 року) на раніше займаній посаді заступника начальника Управління економічного розвитку Департаменту економічного розвитку екології та енергозбереження Івано - Франківської міської ради; стягнути на користь позивача оплату вимушеного прогулу за весь період, рахуючи з часу мого звільнення з посади; стягнути з відповідачів відшкодування спричиненої позивачу незаконним звільненням моральної шкоди в розмірі 1 000 000,00 грн (один мільйон гривень).

13 червня 2025 року від відповідача 1 до суду надійшли письмові пояснення щодо граничного терміну перебування на службі в органах місцевого самоврядування.

17 червня 2025 року підготовче судове засідання у справі відкладено на 20 червня 2025 року о 9 год 00 хв.

19 червня 2025 року від відповідача 2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

20 червня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження в адміністративній справі № 640/6498/22, вирішено перейти до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 03 липня 2025 року о 10 год 00 хв; витребувано у відповідача 2 довідку про середньомісячну та середньоденну заробітну плату позивача на день звільнення, відповідно до абзацу 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100.

23 червня 2025 року від відповідача 2 до суду надійшла витребувана ухвалою суду довідка про середній заробіток позивача.

03 липня 2025 року розгляд справи відкладено на 22.07.2025 року о 10:35 год.

10 липня 2025 року від відповідача 2 до суду надійшли письмові пояснення щодо реорганізації.

22 липня 2025 року розгляд справи відкладено на 05.08.2025 року о 09:10 год.

05 серпня 2025 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення у справі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач 1 - Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, , місце реєстрації, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 76608, Івано-Франківська обл., місто Івано-Франківськ, вул. М. Грушевського, будинок 21, організаційно-правова форма: ОРГАН МІСЦЕВОГО САМОВРЯДУВАННЯ.

Відповідач 2 - Департамент економічного розвитку, екології та енергозбереження Івано-Франківської міської ради, , місце реєстрації, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_2 , організаційно-правова форма: ОРГАН МІСЦЕВОГО САМОВРЯДУВАННЯ.

Позивач в обґрунтування позовної заяви зазначив, що в квітні 2014 року Розпорядженням міського голови № 187-с від 25.04.2014 року «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 » його було звільнено з роботи.

В жовтні 2016 року на виконання ухвали колегії Київського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2016 року про роз`яснення постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2016 року у справі № 752/8033/14-а Розпорядженням міського голови Р. Марцінківа від 06.10.2016 року № 942-с «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » позивача було поновлено на посаді заступника начальника управління економічного та інтеграційного розвитку виконавчого комітету міської ради м. Івано-Франківськ та виплачена матеріальна компенсація за час вимушеного прогулу в сумі 93 375, 00 гривень.

В листопаді 2019 року Розпорядження міського голови від 27.11.2019 року № 860-с «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 » позивача знову було звільнено із займаної посади, а Розпорядженням міського голови від 22.11.2021 року № 1379 - с «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » поновлено з часу звільнення на посаді заступника начальника Управління економічного розвитку Департаменту економічного розвитку екології та енергозбереження Івано - Франківської міської ради на підставі рішення Окружного Адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року у справі № 640/25497/19 з урахуванням ухвали Окружного Адміністративного суду міста Києва від 28.09.2021 року по справі № 640/25497/19.

Розпорядженням міського голови від 31.01.2022 року № 49-с «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 » позивача 31.01.2022р. було втретє звільнено із займаної посади керуючись частиною 2 статті 34 Закону України «Про запобігання корупції» та враховуючи листи Департаменту з питань дотримання законодавства про конфлікт інтересів та обмежень щодо запобігання корупції Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.11.2021р. № 30-24/81243-21 та від 05.12.2021р. № 30-24/86387-21, лист виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 30.11.2021 р. № 2702/01-20/35в та відмову ОСОБА_1 від запропонованої посади, згідно п. 4 ст. 41 КЗпП України, у зв`язку з перебуванням всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції» у прямому підпорядкуванні у близької особи.

Позивач з викладеним не погодився, оскільки вважає, що відсутність конфлікту інтересів підтверджується також листом Національного агентства з питань запобігання корупції (НАЗК) від 13.12.2019 року № 35-07/84592/19 отриманому ОСОБА_2 в грудні 2019 року, в якому сказано, що у зв`язку з тим, що відповідно до положень частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» міські голови належать до виборних осіб, а тому положення абзаців першого та другого частини першої не поширюється на позивача та його двоюрідного брата ОСОБА_3 .

Позивач вказує на те, що у відповідності до ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про запобігання корупції» не підпадають під обмеження спільної роботи близьких осіб, як на «близьких осіб, які прямо підпорядковані один одному у зв`язку з набуттям одним з них статусу виборної особи».

Позивач зазначає, що третьому звільненню із займаної посади заступника начальника Управління економічного розвитку Департаменту економічного розвитку екології та енергозбереження Івано-Франківської міської ради передував багаторічний системний адміністративний та моральний утиск з боку керівників виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради.

Відповідач 1 проти задоволення адміністративного позову заперечує та зазначає, що позивач працював в Департаменті економічного розвитку, посаді заступника начальника управління економічного розвитку, екології та енергозбереження Івано-Франківської міської ради та згідно розпорядження міського голови від 31.01.2022 року № 49-с ОСОБА_1 було звільнено 31.01.2022 року з посади заступника начальника управління економічного розвитку, екології та енергозбереження Івано-Франківської міської ради.

Згідно інформації відділу кадрів Івано- Франківської міської ради від 04.07.2022р. №11.1-03/129 ОСОБА_1 відповідно до ст. 18 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» досягнув граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування 12.05.2022р.

Відповідач 1 вказує на те, що в силу Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про службу в органах місцевого самоврядування» та Кодексу законів про працю України міський голова наділений повноваженнями, щодо: призначення на посади та звільнення з посад, преміювання та накладення дисциплінарних стягнень, надання відпусток та матеріальних допомог тощо працівників виконавчих органів Івано-Франківської міської ради, то Івано-Франківський міський голова звернувся до Національного агентства про надання роз`яснення щодо порядку врегулювання конфлікту інтересів у даному випадку.

Листом від 10.11.202ІР №30-24/81243-21 Національне агентство з питань запобігання корупції повідомило, «що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.04.2021 року по справі №640/25497/19 про визнання протиправним розпорядження Івано-Франківського міського голови від 27.11.2019р. №860-с та поновлення на посаду заступника начальника управління економічного та інтеграційного розвитку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Вашого двоюрідного брата підлягає обов`язковому виконанню, що свідчить про відсутність дискреції під час прийняття Вами відповідного рішення та відповідно конфлікту інтересів». Також зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про запобігання корупції», особи зазначені п. 1 ч. 1 ст. 3 даного Закону, у тому числі міські голови, не можуть мати у прямому підпорядкуванні близьких їм осіб або бути прямо підпорядкованими у зв`язку з виконанням повноважень близьким їм особам.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону пряме підпорядкування - відносини прямої організаційної або правової залежності підлеглої особи від її керівника, в тому числі через вирішення (участь у вирішенні) питань прийняття на роботу, звільнення з роботи, застосування заохочень, дисциплінарних стягнень, надання вказівок, доручень тощо, контролю за їх виконанням.

Враховуючи викладене, якщо Івано-Франківський міський голова має повноваження щодо розгляду та прийняття рішень в рамках вищезазначених питань стосовно заступника начальника управління економічного та інтеграційного розвитку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, після поновлення на зазначеній посаді двоюрідного брата ОСОБА_1 у міського голови виникнуть відносини прямого підпорядкування.

Зокрема в даному листі зазначено, що після поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління економічного та інтеграційного розвитку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, міському голові необхідно буде вжити заходів, передбачених ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про запобігання корупції»».

25.11.2021р. Івано-Франківський міський голова повторно звернувся до Національного агентства з питань запобігання корупції про надання роз`яснень щодо шляхів врегулювання конфлікту інтересів у вище описаній ситуації виходячи з норм статей 28-34, статті 35-1 ЗУ «Про запобігання корупції». Зокрема, чи можливе врегулювання конфлікту інтересів шляхом перерозподілу функцій (повноважень) та покладення на секретаря міської ради обов`язків щодо вирішення питань проходження служби ОСОБА_1 , застосування до нього заохочень, дисциплінарних стягнень, тощо.

Листом від 05.12.202ІР №30-24/86387-21 Національне агентство з питань запобігання корупції повідомило, що «відповідно до ст. 28 Закону реальний, потенційний конфлікт інтересів потребує врегулювання, проте Законом не визначені особи, які могли б урегулювати потенційний, реальний конфлікт інтересів у осіб, які обіймають виборні посади та не мають безпосереднього керівника. Крім того, також законодавчо не визначені і шляхи врегулювання такого конфлікту інтересів, а Національне агентство цій ситуації уповноважене лише надавати особі, у якої виник конфлікт інтересів, роз`яснення щодо порядку її дій. Тому, з метою попередження прийняття Івано-Франківським міським головою рішень в умовах конфлікту інтересів, рекомендуємо утримуватись від реалізації службових повноважень, що стосуються двоюрідного брата. Зокрема, було зазначено, щодо можливості врегулювання конфлікту інтересів шляхом покладання на секретаря міської ради вирішення питань стосовно двоюрідного брата міського голови, то такий перерозподіл повноважень не усуне конфлікт інтересів, оскільки міський голова матимете можливість надавати вказівки, доручення секретарю міської ради як своєму підлеглому, у тому числі й стосовно двоюрідного брата, контролювати їх виконання».

Враховуючи те, що наявний конфлікт інтересів має постійний характер, не може бути врегульований у спосіб визначений ч. 2 ст.29, ст.ст. 30-33 ЗУ «Про запобігання корупції», врегулювання конфлікту даної ситуації, може бути здійснено шляхом переведення ОСОБА_4 на іншу посаду, яка виключає можливість виникнення потенційного та/або реального конфлікту інтересів або звільнення.

Враховуючи лист від 10.11.2021р. № 30-24/81243-21 Департаменту з питань дотримання законодавства про конфлікт інтересів та обмежень щодо запобігання корупції ОСОБА_1 30.11.2021р. листом №2702/01-20/35в з метою врегулювання конфлікту інтересів, виключення прямого підпорядкування, було запропоновано перевестися на посаду заступника начальника відділу субсидій.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не було надано згоди на переведення на запропоновану посаду, про що 04.10.2022р. складено акт про ненадання згоди ОСОБА_1 особисто 02.12.2021р., що ОСОБА_1 щодо переведення на іншу посаду та попередження, що при відсутності його згоди на переведення його буде звільнено з роботи.

Відтак, відповідач 1 вважає, що звільнення ОСОБА_1 відповідає порядку переведення та звільнення особи у зв`язку з наявністю конфлікту інтересів, визначений ст. 34 ЗУ «Про запобігання корупції».

Також відповідач 1 вважає, що позивачем не обґрунтовано наявність та заявлений ним розмір моральної шкоди, не доведено наявність складу цивільного правопорушення для застосування такого способу захисту.

Відповідач 2 також заперечує проти задоволення адміністративного позову та зазначає, що Департамент економічного розвитку, екології та енергозбереження ІваноФранківської міської ради є виконавчим органом Івано-Франківської міської ради. Відповідно до Положення про Департамент економічного розвитку, екології та енергозбереження Івано-Франківської міської ради Департамент є підзвітний і підконтрольний міській раді, підпорядкований виконавчому комітету, міському голові та заступнику міського голови. У своїй діяльності Департамент керується рішеннями Івано-Франківської міської ради, її виконавчого комітету, розпорядженнями міського голови, а також Положенням. Працівники Департаменту призначаються та звільняються з посади розпорядженням міського голови згідно з чинним законодавством. Документальне оформлення процедури прийняття та звільнення здійснюється відділом кадрів Івано-Франківської міської ради, гранична чисельність, фонд оплати праці працівників і асигнувань на утримання Департаменту затверджується міською радою. Відповідно до Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про службу в органах місцевого самоврядування» та Кодексу законів про працю України міський голова наділений повноваженнями щодо: призначення на посади та звільнення з посад, надання відпусток та матеріальних допомог, преміювання та накладення дисциплінарних стягнень, тощо працівників виконавчих органів Івано-Франківської міської ради, в тому числі працівників Департаменту економічного розвитку, екології та енергозбереження Івано-Франківської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про запобігання корупції» особи, зазначені п. 1 ч. 1 ст. 3 даного Закону, у тому числі міські голови, не можуть мати у прямому підпорядкуванні близьких їм осіб або бути прямо підпорядкованими у зв`язку з виконанням повноважень близьким їм особам.

Враховуючи лист від 10.11.2021р. № 30-24/81243-21 Департаменту з питань дотримання законодавства про конфлікт інтересів та обмежень щодо запобігання корупції ОСОБА_1 30.11.2021р. листом №2702/01-20/35в з метою врегулювання конфлікту інтересів, виключення прямого підпорядкування, було запропоновано перевестися на посаду заступника начальника відділу субсидій департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради.

Оскільки ОСОБА_1 не було надано згоди на переведення на запропоновану посаду, то розпорядженням міського голови від 31.01.2022 року № 49-с ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника начальника управління економічного розвитку Департаменту економічного розвитку, екології та енергозбереження Івано-Франківської міської ради згідно п. 4 ст. 41 КЗпП України, перебування всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції» у прямому підпорядкуванні близької особи.

Відповідно до інформації відділу кадрів Івано-Франківської міської ради від 04.07.2022р. №11.1-03/129 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) відповідно до ст. 18 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» досягнув граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування 12.05.2022р.

Відповідно до ч.1 ст. 18 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» граничний вік перебування на службі в органах місцевого самоврядування становить 65 років.

Стосовно обсягу роботи, яку виконував позивач ОСОБА_1 , відповідач 2 зазначив, що викладені в адміністративному позові результати роботи не є досягненнями одного працівника, а є результатом роботи колективу Департаменту економічного розвитку, екології та енергозбереження Івано-Франківської міської ради (раніше управління економічного та інтеграційного розвитку). ОСОБА_1 виконував свої безпосередні обов`язки та завдання відповідно до посадової інструкції, якою передбачено участь заступника начальника управління у розробці Стратегії розвитку міста Івано-Франківська, програм, проєктів, в тому числі і проєктів міжнародної технічної допомоги, налагодження співробітництва з міжнародними організаціями, іноземними інвесторами, економічний аналіз роботи комунальних підприємств міста та ряд інших завдань.

Дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Згідно посадової інструкції заступника начальника управління економічного та інтеграційного розвитку ОСОБА_1 , заступник начальника управління економічного та інтеграційного розвитку призначається та звільняється з посади розпорядженням міського голови.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2016 року скасована постанова Голосіївського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року. Постановлено позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково. Скасувати розпорядження міського голови м. Івано-Франківська ОСОБА_5 «Про накладання дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1» № 154-к від 03.04.2014. Скасовати розпорядження міського голови м. Івано-Франківська ОСОБА_5 «Про звільнення з роботи ОСОБА_1» № 187-с від 25.04.2014. Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління економічного та інтеграційного розвитку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради з 28.05.2014. Стягнути з Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 93375,00 грн. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Розпорядженням міського голови м. Івано-Франківська від 27.11.2019 року № 860-с «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 », керуючись частиною 2 ст. 34 Закону України «Про запобігання корупції» та враховуючи лист від 22.11.2019 р. № 4.0-13/218 уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, начальника управління з питань надзвичайних ситуацій, мобілізаційно-оборонної роботи та діяльності правоохоронних органів Івано-Франківської міської ради Влізла І.І., ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника управління економічного та інтеграційного розвитку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради 27.11.2019р. згідно п. 4 ст. 41 КЗпП України, перебування всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції» у прямому підпорядкуванні у близької особи.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року у справі № 640/25497/19, яке набрало чинності 15.07.2021 року, адміністративний позов позивача до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Управління економічного та інтеграційного розвитку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради задоволено частково: визнано протиправним Розпорядження міського голови від 27.11.2019 року № 860 - с «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на роботі у виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради з часу звільнення (27.11.2019 року) на раніше займаній посаді заступника начальника управління економічного та інтеграційного розвитку виконавчого комітету міської ради; стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, рахуючи з часу звільнення з посади в розмірі 315 221,64; в іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Постановляючи означене рішення суд дійшов висновку, що аналіз змісту положень законодавства свідчить про те, що звільнення як спосіб врегулювання конфлікту інтересів є крайньою мірою, що здійснюється у разі, якщо реальний чи потенційний конфлікт інтересів у діяльності особи має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб, у тому числі через відсутність згоди особи на переведення або на позбавлення приватного інтересу, та може застосовуватися за рішенням керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації виключно до особи, у якої наявний конфлікт інтересів.

Розпорядженням міського голови м. Івано-Франківська від 22.11.2021 року № 1379-с «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 », позивача поновлено на посаді заступника начальника Управління економічного розвитку Департаменту економічного розвитку, екології та енергозбереження Івано-Франківської міської ради з 27.11.2019 року.

Розпорядженням міського голови м. Івано-Франківська від 31.01.2022 року № 49-с «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 », керуючись частиною 2 статті 34 Закону України «Про запобігання корупції» та враховуючи листи Департаменту з питань дотримання законодавства про конфлікт інтересів та обмежень щодо запобігання корупції Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.11.2021р. № 30-24/81243-21 та від 05.12.2021р. № 30-24/86387-2Г, лист виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 30.11.2021р. № 2702/01-20/35в та відмову ОСОБА_1 від запропонованої посади, ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника управління економічного розвитку Департаменту економічного розвитку, екології та енергозбереження Івано-Франківської міської ради 31.01.2022р. згідно п. 4 ст. 41 КЗпП України, перебування всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції» у прямому підпорядкуванні у близької особи.

Згідно листа Національного агентства з питань запобігання корупції від 13.12.2019 року № 35-07/84592/19, позивача повідомлено, що згідно з частиною першою статті 27 Закону особи, зазначені у підпунктах «а», «в» - «з» пункту 1 частини першої статті З цього Закону, в тому числі посадові особи місцевого самоврядування, не можуть мати у прямому підпорядкуванні близьких їм осіб або бути, прямо підпорядкованими у зв`язку з виконанням повноважень близьким їм особам. Водночас, дія абзаців першого та другого частини першої статті 27 Закону не поширюються, зокрема, на близьких осіб, які прямо підпорядковані одна одній у зв`язку з набуттям однієї з них статусу виборної особи. У зв`язку з тим, що відповідно до положень частини першої статті 1 Закону міські голови належать до виборних осіб, положення абзаців першого та другого частини першої статті 27 Закону не поширюються на позивача та його двоюрідного брата ОСОБА_3 . Однак, згідно зі змістом статті 28 Закону на осіб, зазначених у пунктах 1, 2 частини першої статті З Закону, в тому числі на посадових осіб місцевого самоврядування, незалежно від наявності/відсутності статусу виборної особи, поширюються вимоги щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів. Водночас згідно зі змістом статті 28 Закону на осіб, зазначених у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону, в тому числі на посадових осіб місцевого самоврядування, незалежно від наявності/відсутності статусу виборної особи, поширюються вимоги щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів. Наявність родинних стосунків між позивачем та його двоюрідним братом ОСОБА_3 можуть зумовлювати в ОСОБА_3 наявність приватного інтересу, який під час виконання ним повноважень Івано-Франківського міського голови впливатиме на об`єктивність та неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій стосовно позивача як заступника начальника управління економічного та інтеграційного розвитку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Відповідно до частини першої статті 29 Закону до способів зовнішнього врегулювання конфлікту інтересів, зокрема, належить переведення особи на іншу посаду або її звільнення. У статті 34 Закону, де визначено порядок застосування таких заходів, зазначено, що переведення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи на іншу посаду у зв`язку з наявністю конфлікту інтересів здійснюється за рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації у разі, якщо конфлікт інтересів у її діяльності має постійний характер і не може бути врегульований шляхом усунення такої особи від виконання завдання тощо. Звільнення такої особи із займаної посади у зв`язку з наявністю конфлікту інтересів здійснюється у разі, якщо конфлікт інтересів у її діяльності має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб, у тому числі через відсутність її згоди на переведення або на позбавлення приватного інтересу.

Листом Національного агентства з питань запобігання корупції №30-24/81243-21 від 10.11.2021 адресованого ОСОБА_6 останнього повідомлено, що «рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.04.2021 у адміністративній справі № 640/25497/19 про визнання протиправним розпорядження Івано-Франківського міського голови від 27.11.2019 № 860-С та поновлення на посаду заступника начальника управління економічного та інтеграційного розвитку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Вашого двоюрідного брата підлягає обов`язковому виконанню, що свідчить про відсутність дискреції під час прийняття Вами відповідного рішення та, відповідно, конфлікту інтересів. […] Також слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону особи, зазначені п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону, у тому числі міські голови, не можуть мати у прямому підпорядкуванні близьких їм осіб або бути прямо підпорядкованими у зв`язку з виконанням повноважень близьким їм особам. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону пряме підпорядкування - це відносини прямої організаційної або правової залежності підлеглої особи від її керівника, в тому числі через вирішення (участь у вирішенні) питань прийняття на роботу, звільнення з роботи, застосування заохочень, дисциплінарних стягнень, надання вказівок, доручень тощо', контролю за їх виконанням. Ураховуючи викладене, якщо Ви як Івано-Франківський міський голова маєте повноваження щодо розгляду та прийняття рішень в рамках вищезазначених питань стосовно заступника начальника управління економічного та інтеграційного розвитку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, після поновлення на зазначеній посаді Вашого двоюрідного брата у Вас виникнуть відносини прямого підпорядкування. […] У ч. 2 ст. 27. Закону, передбачено, що у разі виникнення обставин що порушують вимоги ч. 1 цієї статті, відповідні особи або близькі їм особи вживають заходів щодо усунення таких обставин у п`ятнадцятиденний строк. Якщо в зазначений строк ці обставини добровільно не усунуто, відповідні особи або близькі їм особи в місячний строк з моменту виникнення обставин підлягають переведенню в установленому порядку на іншу посаду, що виключає пряме підпорядкування. У разі неможливості такого переведення особа, у підпорядкуванні, підлягає звільненню із займаної посади. У зв`язку з цим, після поновлення Вашого двоюрідного брата на посаді заступника начальника управління економічного та інтеграційного розвитку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Вам необхідно буде вжити заходів, передбачених ч. 2 ст. 27 Закону».

Листом Національного агентства з питань запобігання корупції №30-24/86387-21 від 05.12.2021 адресованого Руслану Марцінківу останнього повідомлено, що «відповідно до вимог ст. 28 Закону реальний, потенційний конфлікт інтересів потребує врегулювання, проте Законом не визначені особи, які могли б урегулювати потенційний, реальний конфлікт інтересів у осіб, які обіймають виборні посади та не мають безпосереднього керівника. Також законодавчо не визначені і шляхи врегулювання такого конфлікту інтересів, а Національне агентство в цій ситуації уповноважене лише надавати особі, у якої виник конфлікт інтересів, роз`яснення щодо порядку її дій. Тому, з метою попередження прийняття Вами як Івано-Франківським міським головою рішень в умовах конфлікту інтересів, рекомендуємо утримуватись від реалізації таких службових повноважень з питань, що стосуються Вашого двоюрідного брата. У разі розгляду на засіданні Івано-Франківської міської ради, її виконавчого комітету, комісіях, колегії тощо, питань та прийняття рішень, які стосуються діяльності Вашого двоюрідного брата. Вам слід дотримуватись правил врегулювання конфлікту інтересів, визначених у ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Щодо можливості врегулювання конфлікту інтересів шляхом покладення на секретаря міської ради вирішення питань стосовно Вашого двоюрідного брата, слід зазначити, що такий перерозподіл повноважень не усуне конфлікт інтересів, оскільки Ви матимете можливість надавати вказівки, доручення секретарю міської ради як своєму підлеглому, у тому числі й стосовно свого двоюрідного брата, контролювати їх виконання».

Листом від 30.11.2021 № 2702/01-20/35В відповідач 1, враховуючи лист Департаменту з питань дотримання законодавства про конфлікт інтересів та обмежень щодо запобігання корупції у Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.11.2021 № 30-24/81243-21, керуючись статтями 27, 28 та 34 Закону України «Про запобігання корупції», позивача повідомлено, у зв`язку з поновленням позивача на роботі у міського голови виникли відносини прямого підпорядкування, тому з метою врегулювання цих обставин, виключення прямого підпорядкування, позивач запропоновано перевестися на посаду заступника начальника відділу субсидій департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради.

Сторони відмову позивача від переведення на посаду заступника начальника відділу субсидій департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради підтверджують.

В 2020 році Управління економічного та інтеграційного розвитку виконавчого комітету міської ради відповідно до п. 3.2 рішення Івано-Франківської міської ради від 11.12.2020р. №311-2 «Про внесення змін у рішення міської ради від 26.11.2020р. №307-1 та затвердження Положень виконавчих органів міської ради» перейменовано на Департамент економічного розвитку, екології та енергозбереження Івано-Франківської міської ради.

До складу Департаменту економічного розвитку, екології та енергозбереження Івано-Франківської міської ради ввійшли 2 управління: Управління економічного розвитку (чисельність працівників 9 осіб) та Управління енергозбереження, екології та переходу на автономне опалення (6 працівників).

Рішенням виконавчого комітету від 30.12.2020 р. №1426 «Про затвердження штатних розписів виконавчих органів міської ради на 2021 рік» затверджено штатний розпис Департаменту економічного розвитку, екології та енергозбереження Івано-Франківської міської ради (далі - Департамент) на 2021 рік в кількості 18 штатних одиниць.

Рішенням виконавчого комітету від 18.11.2021 р. №1569 «Про внесення змін до штатних розписів виконавчих органів міської ради на 2021 рік» внесено зміни до штатного розпису Департаменту, додатково введено посаду заступника начальника управління економічного розвитку.

Рішенням від 05.05.2022р. №353 «Про внесення змін до штатних розписів виконавчих органів міської ради на 2022 рік» зменшено чисельність працівників виконавчих органів Івано-Франківської міської ради.

Відповідно до додатку 5 вищезазначеного рішення чисельність працівників Департаменту зменшено з 19 до 17 штатних одиниць, посаду заступника начальника управління економічного розвитку виведено зі штату, тобто з травня 2022 року в Департаменті економічного розвитку, екології та енергозбереження Івано-Франківської міської ради відсутня посада заступника начальника управління економічного розвитку.

Згідно довідки № 82/40-11/14В від 20.06.2025 року, виданої відповідачем 2, середньоденне грошове забезпечення позивача на день звільнення становило 834,99 грн.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, фактичні обставини справи та підстави звільнення позивача із займаної посади визнаються відповідачами та підтверджуються відповідними доказами, а тому ці обставини не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР), відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 280/97-ВР, громадяни України реалізують своє право на участь у місцевому самоврядуванні за належністю до відповідних територіальних громад.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 51 Закон № 280/97-ВР, виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.

Кількісний склад виконавчого комітету визначається відповідною радою. Персональний склад виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради затверджується радою за пропозицією сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - за пропозицією голови відповідної ради.

Виконавчий комітет ради утворюється у складі відповідно сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - голови відповідної ради, заступника (заступників) сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, а також керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, інших осіб. Сільська, селищна, міська рада утворює у складі виконавчого комітету ради орган з питань містобудування та архітектури.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 54 Закон № 280/97-ВР, сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Організаційні засади реалізації повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад щодо здійснення державної регуляторної політики визначаються Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Відділи, управління та інші виконавчі органи ради є підзвітними і підконтрольними раді, яка їх утворила, підпорядкованими її виконавчому комітету, сільському, селищному, міському голові, голові районної у місті ради.

Керівники відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради призначаються на посаду і звільняються з посади сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради одноособово, а у випадках, передбачених законом, - за погодженням з відповідними органами виконавчої влади.

Положення про відділи, управління та інші виконавчі органи ради затверджуються відповідною радою.

Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» 7 червня 2001 року № 2493-III (далі - Закон № 2493-III), регулює правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 1 Закону № 2493-III, служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Згідно ст. 2 Закону № 2493-III, посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Статтею 3 Закону № 2493-III визначено, що посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до ст. 5 Закону № 2493-III, право на службу в органах місцевого самоврядування мають громадяни України незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, терміну проживання на відповідній території.

Особи, які претендують на зайняття посад в органах місцевого самоврядування, зобов`язані повідомити керівництву органу, на зайняття посади в якому вони претендують, про працюючих у цьому органі близьких осіб.

Примітка. Термін "близькі особи" у цьому Законі вживається у значенні, наведеному в Законі України "Про запобігання корупції".

Статтею 7 Закону № 2493-III визначено, правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів", цим та іншими законами України.

Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції" та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 20 Закону № 2493-III, рішення про припинення служби в органах місцевого самоврядування може бути оскаржено посадовою особою місцевого самоврядування у порядку, визначеному законом.

Перевибори сільських, селищних, міських голів, зміна керівників органів місцевого самоврядування не є підставою для припинення служби посадовими особами виконавчих органів рад, їх секретаріатів, крім працівників патронатної служби.

Закон України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII) визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Згідно п/п. б), в) п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII, суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є: особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: […] б) народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутати місцевих рад, сільські, селищні, міські голови; в) державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування; […].

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону № 1700-VII, особи, зазначені у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону, не можуть мати у прямому підпорядкуванні близьких їм осіб або бути прямо підпорядкованими у зв`язку з виконанням повноважень близьким їм особам.

Особи, які претендують на зайняття посад, зазначених у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані повідомити керівництво органу, на посаду в якому вони претендують, про працюючих у цьому органі близьких їм осіб.

Визначення терміну «близькі особи» надано в ст. 1 Закону № 1700-VII - це члени сім`ї суб`єкта, зазначеного у частині першій статті 3 цього Закону, а також чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний та двоюрідний брати, рідна та двоюрідна сестри, рідний брат та сестра дружини (чоловіка), племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, батько та мати дружини (чоловіка) сина (дочки), усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням зазначеного суб`єкта.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону № 1700-VII, у разі виникнення обставин, що порушують вимоги частини першої цієї статті, відповідні особи, близькі їм особи вживають заходів щодо усунення таких обставин у п`ятнадцятиденний строк.

Якщо в зазначений строк ці обставини добровільно не усунуто, відповідні особи або близькі їм особи в місячний строк з моменту виникнення обставин підлягають переведенню в установленому порядку на іншу посаду, що виключає пряме підпорядкування.

У разі неможливості такого переведення особа, яка перебуває у підпорядкуванні, підлягає звільненню із займаної посади.

Водночас, ч. 1 ст. 27 Закону № 1700-VII визначено, що положення абзаців першого та другого цієї частини не поширюються на: близьких осіб, які прямо підпорядковані один одному у зв`язку з набуттям одним з них статусу виборної особи, крім випадків прийняття близької особи на роботу помічником-консультантом народного депутата України, помічником-консультантом депутата Верховної Ради Автономної Республіки Крим, помічником-консультантом депутата місцевої ради.

Відповідно до ст. 28 Закону № 1700-VII, особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, не можуть прямо чи опосередковано спонукати у будь-який спосіб підлеглих до прийняття рішень, вчинення дій або бездіяльності всупереч закону на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб.

Безпосередній керівник особи або керівник органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади протягом двох робочих днів після отримання повідомлення про наявність у підлеглої йому особи реального чи потенційного конфлікту інтересів приймає рішення щодо врегулювання конфлікту інтересів, про що повідомляє відповідну особу.

Національне агентство у випадку одержання від особи повідомлення про наявність у неї реального, потенційного конфлікту інтересів упродовж семи робочих днів роз`яснює такій особі порядок її дій щодо врегулювання конфлікту інтересів.

Безпосередній керівник або керівник органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади, якому стало відомо про конфлікт інтересів підлеглої йому особи, зобов`язаний вжити передбачені цим Законом заходи для запобігання та врегулювання конфлікту інтересів такої особи.

У разі існування в особи сумнівів щодо наявності в неї конфлікту інтересів вона має право звернутися за роз`ясненням до Національного агентства. У разі якщо особа не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона діє відповідно до вимог, передбачених у цьому розділі Закону.

Якщо особа отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона звільняється від відповідальності, якщо у діях, щодо яких вона зверталася за роз`ясненням пізніше було виявлено конфлікт інтересів.

Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, порядок надання окремих видів державних послуг та провадження інших видів діяльності, пов`язаних із виконанням функцій держави, місцевого самоврядування, мають передбачати порядок та шляхи врегулювання конфлікту інтересів службових осіб, діяльність яких вони регулюють.

Визначення термінів прямого підпорядкування, приватного інтересу, реального та потенційного конфлікту інтересів надано у ст. 1 Закону № 1700-VII.

За приписами цієї норми, пряме підпорядкування - відносини прямої організаційної або правової залежності підлеглої особи від її керівника, в тому числі через вирішення (участь у вирішенні) питань прийняття на роботу, звільнення з роботи, застосування заохочень, дисциплінарних стягнень, надання вказівок, доручень тощо, контролю за їх виконанням.

Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Статтею 29 Закону № 1700-VII визначено заходи зовнішнього та самостійного врегулювання конфлікту інтересів.

Положення цієї норми передбачають, що зовнішнє врегулювання конфлікту інтересів здійснюється шляхом:

1) усунення особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів;

2) застосування зовнішнього контролю за виконанням особою відповідного завдання, вчиненням нею певних дій чи прийняття рішень;

3) обмеження доступу особи до певної інформації;

4) перегляду обсягу службових повноважень особи;

5) переведення особи на іншу посаду;

6) звільнення особи.

Особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, у яких наявний реальний чи потенційний конфлікт інтересів, можуть самостійно вжити заходів щодо його врегулювання шляхом позбавлення відповідного приватного інтересу з наданням підтверджуючих це документів безпосередньому керівнику або керівнику органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади.

Позбавлення приватного інтересу має виключати будь-яку можливість його приховування.

Відповідно до ст. 30 Закону № 1700-VII, усунення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів здійснюється за рішенням керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, у випадках, якщо конфлікт інтересів не має постійного характеру та за умови можливості залучення до прийняття такого рішення або вчинення відповідних дій інших працівників відповідного органу, підприємства, установи, організації.

Усунення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів, а також залучення до прийняття такого рішення або вчинення відповідних дій інших працівників відповідного органу, підприємства, установи, організації здійснюється за рішенням керівника органу або відповідного структурного підрозділу, в якому працює особа.

Відповідно до ст. 32 Закону № 1700-VII, перегляд обсягу службових повноважень особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи здійснюється за рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації або відповідного структурного підрозділу, в якому працює особа, у разі, якщо конфлікт інтересів у її діяльності має постійний характер, пов`язаний з конкретним повноваженням особи, а також за можливості продовження належного виконання нею службових завдань у разі такого перегляду і можливості наділення відповідними повноваженнями іншого працівника.

Статтею 34 Закону № 1700-VII визначено, що переведення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи на іншу посаду у зв`язку з наявністю реального чи потенційного конфлікту інтересів здійснюється за рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації у разі, якщо конфлікт інтересів у її діяльності має постійний характер і не може бути врегульований шляхом усунення такої особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті, обмеження її доступу до інформації, перегляду її повноважень та функцій, позбавлення приватного інтересу та за наявності вакантної посади, яка за своїми характеристиками відповідає особистим та професійним якостям особи.

Переведення на іншу посаду може здійснюватися лише за згодою особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи.

Звільнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи з займаної посади у зв`язку з наявністю конфлікту інтересів здійснюється у разі, якщо реальний чи потенційний конфлікт інтересів у її діяльності (!) має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб, в тому числі через відсутність її згоди на переведення або на позбавлення приватного інтересу.

Водночас, ст. 35-1 Закону № 1700-VII, правила врегулювання конфлікту інтересів у діяльності Президента України, народних депутатів України, членів Кабінету Міністрів України, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, суддів, суддів Конституційного Суду України, голів, заступників голів обласних та районних рад, міських, сільських, селищних голів, секретарів міських, сільських, селищних рад, депутатів місцевих рад визначаються законами, які регулюють статус відповідних осіб та засади організації відповідних органів.

Слід відмітити, що ані Закон № 280/97-ВР, ані Закон № 2493-III, якими визначено засади функціонування місцевого самоврядування, зокрема, правовий статус міських голів, та порядок проходження служби в органах місцевого самоврядування, не визначають правил врегулювання конфлікту інтересів міського голови у спірній ситруації.

Поряд із цим, системний аналіз спірних правовідносин в контексті норм Закону № 1700-VII, свідчить про те, що звільнення особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування з займаної посади у зв`язку з наявністю конфлікту інтересів здійснюється у разі, якщо реальний чи потенційний конфлікт інтересів у її діяльності (!) має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб, тобто є крайнім заходом у разі, якщо застосування інших заходів визначених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 29 Закону № 1700-VII є неможливим та може застосовуватися за рішенням керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації виключно до особи, у якої наявний конфлікт інтересів.

Слід зазначити, що відповідно до приписів ст. 28 Закону № 1700-VII реальний, потенційний конфлікт інтересів потребує врегулювання, проте Законом не визначені особи, які могли б урегулювати потенційний, реальний конфлікт інтересів у осіб, які обіймають виборні посади та не мають безпосереднього керівника, водночас законодавчо не встановлено порядок врегулювання такого конфлікту інтересів, а Національне агентство цій ситуації уповноважене лише надавати особі, у якої виник конфлікт інтересів, роз`яснення щодо порядку її дій.

Особливістю спірних правовідносин є те, що конфлікт інтересів виник не у позивача, а у міського голови, який у спірних правовідносинах одночасно є і керівником органу місцевого самоврядування уповноваженим на звільнення особи, у якої наявний конфлікт інтересів.

Викладене підтверджується також наявними в матеріалах адміністративної справи роз`ясненнями НАЗК.

Водночас, судом установлено, що окрім пропозиції переведення позивача на іншу посаду будь-які інші заходи зовнішнього врегулювання конфлікту інтересів, визначені ст. 29 Закону № 1700-VII, а саме усунення особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів; застосування зовнішнього контролю за виконанням особою відповідного завдання, вчиненням нею певних дій чи прийняття рішень; перегляду обсягу службових повноважень особи, відповідачами не вживались, оцінка можливості/неможливості їх вжиття відповідачами не надавалась, що свідчить про незацікавленість відповідачів у реальному врегулюванні конфлікту інтересів та забезпеченні подальшого проходження служби позивачем.

Відтак, суд дійшов висновку, що обґрунтованість та правомірність звільнення позивача на підставі ст. 34 Закону № 1700-VII відповідачами не доведено.

Щодо покликання спірного розпорядження про звільнення позивача на приписи п. 4 ч.1 ст. 41 КЗпП України, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у випадках: […] перебування всупереч вимогам Закону України "Про запобігання корупції" у прямому підпорядкуванні у близької особи; […].

Водночас, нормами ч. 1 ст. 27 Закону № 1700-VII, які є спеціальними по відношенню до ст. 41 КЗпП України, визначено, що на спірні правовідносини заборона на перебування у прямому підпорядкуванні не поширюється.

Водночас, відповідно до ст. 20 Закону № 2493-III, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України, а також у разі: […] виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); […].

Відповідно до ст. 12 Закону № 2493-III, на службу в органи місцевого самоврядування не можуть бути прийняті особи: які у разі прийняття на службу в органи місцевого самоврядування будуть безпосередньо підпорядковані близьким особам.

Слід також зазначити, що нормами ч. 1 ст. 27 Закону № 1700-VII, які є також спеціальними по відношенню до приписів Закону № 2493-III, а відтак, позивача не може бути звільнено, ані на підставі ст. 34 Закону № 1700-VII, ані на підставі п. 4 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, ані на підставі ст.ст. 12, 20 Закону № 2493-III (щодо підпорядкування).

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність Розпорядження міського голови від 31.01.2022 року № 49-с «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 » та його скасування.

Відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Тож, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 по справі №П/9901/101/18 (провадження № 11-217заі18), постановах Верховного Суду від 04.07.2018 по справі № 826/12916/15, від 06.03.2019 по справі № 824/424/16-а, від 13.03.2019 по справі № 826/751/16, від 27.06.2019 по справі № 826/5732/16, від 26.07.2019 по справі № 826/8797/15, від 09.10.2019 по справі № П/811/1672/15, від 12.09.2019 по справі № 821/3736/15-а, від 22.10.2019 по справі № 816/584/17, від 15.04.2020 по справі № 826/5596/17, від 19.05.2020 по справі № 9901/226/19.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 по справі "Олександр Волков проти України" (Заява № 21722/11), звертаючи увагу на необхідність поновлення особи на посаді як спосіб відновлення її порушених прав зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, суд дійшов висновку про неможливість обрання іншого способу захисту порушеного права, окрім як поновлення позивача на попередній роботі, тобто на посаді заступника начальника Управління економічного розвитку Департаменту економічного розвитку екології та енергозбереження Івано-Франківської міської ради.

Щодо стягнення середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Водночас, відповідно до ст. 20 Закону № 2493-III, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України, а також у разі: […] досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Відповідно до ст. 18 Закону № 2493-III, граничний вік перебування на службі в органах місцевого самоврядування становить 65 років.

Термін перебування на службі в органах місцевого самоврядування може бути продовжено, але не більш як на 5 років за рішенням сільського, селищного, міського голови, голови районної, районної у місті, обласної ради. Рішення про продовження строку перебування на службі в органах місцевого самоврядування приймається головою відповідної ради щороку, але не більш як до досягнення посадовою особою місцевого самоврядування 70-річного віку.

Після досягнення граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування посадові особи місцевого самоврядування за рішенням відповідного голови можуть бути залишені на посадах радників чи консультантів (патронатна служба), якщо такі посади передбачені штатним розписом, на умовах строкового трудового договору.

Ураховуючи викладене, законодавець гарантував право на службу в органах місцевого самоврядування до досягнення 65 років, проходження служби на посадах органів місцевого самоврядування після досягнення граничного віку віднесено до дискреційних повноважень міського голови.

Позивач досяг граничного віку 65 років 13.05.2022 року.

У такому разі, у суду відсутні підстави вважати, що з 13.05.2022 року позивач продовжував би проходження служби в ОМС.

У 2022 році в Україні, відповідно до Закону "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", скасовано святкові та неробочі дні, які припадали на будні, та перенесення вихідних.

Відтак, вимушений прогул позивача за період з 01.02.2022 року по 12 травня 2022 року складає 71 робочий день (лютий - 20 днів, березень - 22 дні, квітень - 20 днів, травень - 9 днів).

Середньоденний заробіток позивача станом на 31.01.2022 року становив 834,99 грн, згідно довідки відповідача 2.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача, становить 59 284 (П`ятдесят дев`ять тисяч двісті вісімдесят чотири) гривень 29 копійок (71 день х 834,99 грн).

Щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17, в якій суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

В постанові від 24 березня 2020 року у справі №818/607/17 Верховний Суд зазначив, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Разом з тим, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанції, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

У постанові від 27.11.2019 року у справі № 750/6330/17 Верховний Суд дійшов висновку, що неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції.

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем.

При розгляді справи суд встановив, що позивача двічі було звільнено з займаної посади без достатніх правових підстав, не зважаючи на факт попереднього визнання протиправним та скасування судом розпорядження про попереднє звільнення, тобто має місце повторність протиправних дій, які вже були визнані судом протиправними.

Суд враховує передпенсійний вік позивача, а також зважає на відсутність доказів вжиття відповідачами всього спектру заходів направлених на усунення конфлікту інтересів та зацікавленості у забезпеченні подальшого проходження служби позивачем, зокрема, вирішення конфлікту інтересів, що виник у міського голови, саме за рахунок усунення позивача від займаної ним посади.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що є очевидним, що означена ситуація спричиняє відчуття несправедливості та безпорадності, образи та морального пригнічення, тому дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди у сумі 30000,00 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору.

Позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є позовною вимогою похідною від позовної вимоги щодо поновлення на роботі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ураховуючи викладене, підстави для розподілу судових витрат зі сплат судового збору відсутні.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (76608, Івано-Франківська обл., місто Івано-Франківськ, вулиця М. Грушевського, будинок 21 ), Департаменту економічного розвитку, екології та енергозбереження Івано-Франківської міської ради (76004, Івано-Франківська обл., місто Івано-Франківськ, вулиця М. Грушевського, будинок, 21, ), про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Визнати протиправним та скасувати Розпорядження міського голови м. Івано-Франківська від 31.01.2022 року № 49-с «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 з 31.01.2022 року на посаді заступника начальника Управління економічного розвитку Департаменту економічного розвитку екології та енергозбереження Івано-Франківської міської ради.

Стягнути з Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.02.2022 року по 12.05.2022 року (включно) у сумі 59 284 (П`ятдесят дев`ять тисяч двісті вісімдесят чотири) гривень 29 копійок (сума без урахування обов`язкових відрахувань).

Стягнути з Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 30000,00 (Тридцять тисяч) грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Вступну та резолютивну частину рішення суду складено, підписано та проголошено в судовому засіданні 05 серпня 2025 року.

Повний текст рішення складено та підписано 15 серпня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко