Справа № 523/11028/24
Суддя: Далеко К. О.
Дата ухвалення: 2025-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-адр/523/1/25
"11" серпня 2025 р. м. Одеса
Пересипський районний суд м. Одеси у складі
головуючої судді Далеко К.О.,
за участю секретаря Дяченко Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 17 м. Одеси заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення,
28 грудня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Михайлов О.М. через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майора ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.
Заява обґрунтована тим, що у позовній заяві представником позивача заявлено у попередньому розрахунку суми судових витрат - витрати на правову допомогу, докази щодо яких будуть подані у порядку ч. 3 ст. 143 КАС України, оскільки справа розглянута письмово без судових дебатів, тому адвокат звернувся із заявою про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з розглядом справи професійна правнича допомога адвоката (гонорар та гонорар успіху), витрат позивача та його представника, пов`язаних із прибуттям до суду, пов`язаних із витребуванням доказів, підготовкою до розгляду справи. При цьому гонорар має фіксований розмір: 34 000 грн та включає витрати представника позивача, пов`язані із прибуттям до суду, витребуванням доказів, підготовкою до розгляду справи; гонорар успіху має фіксований розмір: 7 600 грн.
06.01.2025 суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 18, 31 КАС України.
У судове засідання сторони не з`явились, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином.
Неявка учасників процесу у відповідності до вимог ст.268 КАС України не перешкоджає розгляду заяви.
Відповідно до ч. 3 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено, шо у провадженні суду знаходилася справа за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майора ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24.12.2024 року:

-поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду із позовом про оскарження постанови №724 по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 210 КУпАП від 12 червня 2024 року;

-позовну заяву ОСОБА_1 в частині вимог до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задоволено.

-постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 №724 від 12 червня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 210 КУпАП, постановлену відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито;

-позовну заяву ОСОБА_1 в частині вимог до тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майора ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення залишено без задоволення.

Судом встановлено порушення прав позивача незаконним притягненням до адміністративної відповідальності ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які поніс позивач і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, крім судового збору у розмірі 968,96 грн, позивачем заявлена сума витрат, пов`язаних з розглядом справи, докази щодо яких будуть подані у порядку ч. 3 ст. 143 КАС України.

28 грудня 2024 року представником позивача була подана заява про ухвалення додаткового рішення у частині стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи дату отримання рішення та дату надходження заяви, суд дійшов висновку, що представником позивача не пропущено п`ятиденний строк, визначений нормами ч. 7 ст. 139 КАС України, для подання такої заяви.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

До заяви про ухвалення додаткового рішення на підтвердження витрат правничої допомоги представником позивача надано договір про надання правничої допомоги від 14 червня 2024 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Михайловим О.М., за умовами якого гонорар адвоката має фіксований розмір, клієнт оплачує гонорар успіху у розмірі 20%-40% від гонорару за згодою сторін; додаток № 1 від 29.06.2024 року до Договору про надання правничої допомоги, відповідно до якого загальний розмір гонорару складає 34000 грн, що включає витрати представника позивача із прибуттям до суду, із витребуванням доказів, підготовкою до розгляду справи, гонорар успіху має фіксований розмір 7600 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За положеннями ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне адміністративно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За нормами ст.134 КАС України визначено:

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

4. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

5. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

6. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

7. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами

За нормами ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що нормами КАС України передбачені такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У Додатку №1 до договору про надання правничої допомоги від 14 червня 2024 року, укладеному між ОСОБА_1 та адвокатом Михайловим О.М., встановлено, що не пізніше 1 доби, передуючої закінченню дії договору, сторони складають акт приймання-передачі, в якому окреслюється детальний опис фактично реалізованого виду правничої (правової) допомоги.

Враховуючи відсутність акту про детальний опис робіт суд дійшов висновку, що гонорар у розмірі 34000 грн. є необгрунтованим. Суд позбавлений можливості надати оцінку критеріям визначення та розподілу судових витрат, на чому неодноразово звертає увагу Верховний Суд в своїх постановах.

Разом з тим, уникаючи зайвого формалізму, оскільки матеріалами справи підтверджується надання адвокатом правової допомоги у вигляді оформлення запитів до ІНФОРМАЦІЯ_5 , складення позовної заяви та явки до суду, суд вважає необхідним з урахуванням отриманих в засіданні пояснень та умов договору стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 4 000 грн.

Висновки щодо можливості суду самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правничу допомогу містяться у додатковій постанові Верховного суду від 30.09.2020 року у справі № 201/14495/16-ц.

В свою чергу, суд визначає, що компенсація витрат на правничу допомогу за рахунок суб`єкта владних повноважень не повинна розглядатись особою як сатисфакція за порушені права та нести надмірне фінансове навантаження на бюджет.

Щодо стягнення гонорару успіху, то в цій частині заява не підлягає задоволенню, при цьому, суд виходить з такого.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 травня 2020 року справа № 904/4507/18 зробила висновок, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність

Виходячи із висновків суду під час розгляду позовних вимог, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4000 грн. підлягають стягненню з відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст. 134, 139, 241, 243-246, 250, 252, 255, 268, 286, 295 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Додаткове рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення суду виготовлено 15.08.2025.

Суддя: К.О. Далеко