Справа № 440/3785/23
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2025-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2025 р. Справа № 440/3785/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 (суддя Довгопол М.В.; м. Полтава) по справі № 440/3785/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 по справі №440/3785/23 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті пенсії з 01.07.2021 з урахуванням доплати до пенсії у розмірі 2000 грн згідно із постановою Кабінету Міністрів України "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" від 14.07.2021 № 713 та обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром під час індексації пенсії з 01.03.2022 та з 01.03.2023.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2021 з урахуванням доплати до пенсії у розмірі 2000 грн згідно із постановою Кабінету Міністрів України "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" від 14.07.2021 № 713, без обмеження максимальним розміром з 01.03.2022 та з 01.03.2023, з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 щодо постановлення окремої ухвали у справі відмовлено.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.09.2024 задоволено заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 440/3785/23. Встановлено судовий контроль за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 у справі № 440/3785/23.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати протягом дев`яноста днів з дати отримання цієї ухвали звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 у справі № 440/3785/23.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2025 прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про результати виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 у справі 440/3785/23.

Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області новий строк для подання звіту про виконання рішення суду у справі № 440/3785/23 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у строк протягом трьох місяців з дня отримання цієї ухвали подати звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 у справі 440/3785/23.

18.04.2025 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надійшов звіт про результати виконання рішення суду, в якому Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області просило прийняти звіт про повне виконання рішення суду від 24.05.2023 по справі №440/3785/23.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про результати виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 у справі 440/3785/23.

Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області новий строк для подання звіту про виконання рішення суду у справі № 440/3785/23 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у строк протягом трьох місяців з дня отримання цієї ухвали подати звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 у справі 440/3785/23.

Вказане судове рішення вмотивоване тим, що звіт ГУПФУ в Полтавській області містить наведення обґрунтованих обставин, які вжиті відповідачем для виконання судового рішення, а також посилання на обставини, що ускладнюють виконання судового рішення з незалежних від відповідача причин, а саме відсутність бюджетних призначень. З огляду на повідомлені відповідачем обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для встановлення ГУ ПФУ в Полтавській області нового строку для подання звіту про виконання рішення суду у справі № 440/3785/23, що складає три місяці з дня отримання ГУ ПФУ в Полтавській області вказаної ухвали суду.

Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції:

- перевірити законність і обґрунтованість ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 по справі №440/3785/23 з урахуванням статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та вирішити справу з врахуванням вимог, обставин і доказів наданих позивачем в апеляційної скарзі та заяві поданої до Полтавського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 р. по справі № 440/3785/23 в порядку встановленому статтею 382 КАС України з одночасним застосуванням ч.5 ст.7 КАС України на підставі норм міжнародного права як джерела права, (додаток № 5);

- визнати відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, який є територіальним органом Пенсійного фонду України, відповідно до абзацу другого частини 4 Стаття 382-1, колегіальним органом сумісно з Пенсійним фондом України та Міністерством соціальної політики України, які були належним чином поінформовані Полтавським окружним адміністративним судом у адміністративної справі № 440/3785/23 окремою ухвалою від 15.12.2023 р. про протиправну бездіяльність їх структурного підрозділу - Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо невиконання рішення суду від 24.05.2023 р. у справі №440/3785/23 та до чиїх повноважень, завдань та функцій належить забезпечення контролю виконання вказаного судового рішення;

- керуючись п.1 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з урахуванням висновку у Рішенні ЄСПЛ "Войтенко проти України" від 29.06.2004, заява N60750/00, (п. 55), де зазначається (55. Суд нагадує свою прецедентну практику, відповідно до якої відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його/її користь, становить втручання у гарантоване йому статтею 1 Протоколу N 1 ( 994_535 ) право на мирне володіння своїм майном), - визнати, з боку колегіального державного органу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за статями: - пункт 1 статті 6: " Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних правах та обов`язків, має право на справедливий i відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним i безстороннім судом, встановленим законом. "; - стаття 1 Першого протоколу Конвенції: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.", яке має тлумачитись у світлі принципу поваги до права власності.; - стаття 13:"Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі .;

- визнати, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, сформованої за участю України, позивача потерпілим у адміністративної справі № 440/3785/23, який безпосередньо постраждав від протиправних дій відповідача, як колегіального державного органу, починаючи з 01.07.2021 р., щодо виконання в повному обсязі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 р. по справі № 440/3785/23, що призвело до нанесення позивачу матеріальної шкоди через тривалу невиплату з вини відповідача пенсії розміром - 48 716,98 грн.;

- визнати прийняття звіту, ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 р. у адміністративної справі № 440/3785/23, у відповідача, як колегіального державного органу - Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області таким, що не відповідає, через системне надмірне тривале невиконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 у адміністративної справі № 440/3785/23 нормам міжнародного права, що передбачають за висновками в пілотному Рішенні ЄСПЛ у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15.10.2009, (п.п. 38, 53, 54):- п.53 - затримка, яка становила один рік і чотири місяці, у виплаті грошової компенсації, призначеної судовим рішенням, винесеним проти державного органу, Суд визнав надмірною; - п.54 - Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади; п.38:- забезпечити ефективну реалізацію на практиці положень про відповідальність посадових осіб за невиконання рішень;

- призначити відшкодування за шкоду, спричинену затримками у виконанні рішень національних судів, безпосередньо на підставі положень Конвенції та практики Європейського суду, як це передбачено Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та у рішенні ЄСПЛ у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004, (п.п. 44):- п.44 - орган державної влади не має права посилатися на брак коштів, щоб виправдати невиконання судового рішення про виплату боргу. Невиконання рішення державного суду не може бути виправдане і відсутністю бюджетних видатків.

- скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 по справі № 440/3785/23 повністю, через порушення судом частини 5 статті 7, статті 9 КАС України та фактичне сприяння відповідачу у втручанні в право позивача на мирне володіння майном, не зважаючи на рішення суду від 24.05.2023, починаючи з 01.07.2021 р., що порушує права позивача як людини та ухвалити нове судове рішення з урахуванням пункту 1 статті 6, статті 13, статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та зобов`язати Полтавський окружний адміністративний суд виконати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2025 по справі № 440/3785/23, щодо скасування ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 07.01.2025 по справі № 440/3785/23.

- стягнути з відповідача - суб`єкта владних повноважень в межах загального провадження, відповідно до висновків в пілотному Рішенні ЄСПЛ у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15.10.2009, (п. 100), через надмірно тривале провадження по справі № 440/3785/23 з вини відповідача, кошті для відшкодування моральної шкоди в розмірі суми, яка підлягає виплаті за рішенням суду від 24.02.2025, на користь позивача, у сфері публічно-правових відносин, керуючись частиною 2 ст.5 КАС України, що не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини, тому як якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68);

- визнати дії відповідача Головного управління ПФУ в Полтавській області такими, що непередбачені Конституцією та законами України, а тому розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення для забезпечення правового статусу держави Україна та постановити окрему ухвалу, в порядку ст.249 КАС України, стосовно порушення відповідачем законодавства, яке містить на теперішній час в межах загального провадження ознаки кримінального правопорушення, на що зверталася увага державним виконавчим органом (виконавче провадження ВП №72355530) у порядку Закону України «Про виконавче провадження» в повідомленні державного виконавця від. 12.10.2023 р. за вих.20951, яке було направлено до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами боржника.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначає, що під час вирішення справи суд першої інстанції не застосовував норми права встановлені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини тотожним по суті спору, шляхом порушення статті 1 Протоколу № 1 та статті 13 до Конвенції, що сприяло порушенню права позивача, як потерпілої особи, яка безпосередньо постраждала від дій та бездіяльності пенсійного органу, що було предметом судового розгляду у справі. Вказує, що право позивача на отримання в повному обсязі перерахованого розміру пенсії, починаючи з 01.07.2021, визначається безпосередньо Законом № 2262, отже підпадає під дію ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо захисту права власності, тому як відповідні недоотримані суми доплати до пенсії за результатом проведення перерахунку вважаються майном у значенні цього положення, оскільки позивач отримав право на вказані суми виплат, яке було і є передбаченим Законом № 2262, але яке з вини державного органу було протиправно скасоване. Отже, невиплата вказаних сум пенсійного забезпечення, вже після набрання законної сили рішенням суду, яке ухвалене від імені України, є порушенням законних сподівань і втручанням у право позивача на мирне володіння майном, що порушує права позивача як людини.

Відповідач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ст. 311, 312 КАС України, за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з вимогами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.

Питання судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано статтями 382 382-3 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду).

За приписами ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 382-1 КАС України суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.

За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 382-2 КАС України суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.

Звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення має містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається звіт; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає звіт, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); 4) номер справи, в межах якої ухвалено відповідне судове рішення; 5) відомості про виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, строк, порядок та спосіб його виконання; 6) у разі невиконання судового рішення: орієнтовні строки виконання такого рішення та їх обґрунтування; відомості про обставини, які ускладнюють виконання судового рішення суб`єктом владних повноважень, які заходи вжито та вживаються ним для їх усунення; 7) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до звіту та підтверджують обставини, зазначені у ньому.

За приписами ч. 1-3, 10, 11 ст. 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.

У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

У разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.

Якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.

Отже, судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, може встановити суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу.

Розглядаючи звіт суб`єкта владних повноважень про виконання рішення, суд повинен перевірити, чи досягнуто мети, задля якої постановлено судове рішення, тобто, чи відбулося фактичне відновлення порушеного права.

Приймаючи звіт відповідача суд першої інстанції врахував викладені ГУПФУ в Полтавській області в заяві про прийняття звіту доводи про те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2024 року №1156, затверджено Бюджет Пенсійного фонду України, сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду визначена у бюджеті Фонду на 2024 рік - 25 262,3 млн. грн., в свою чергу виплату заборгованості на виконання рішення судів, проведено в межах коштів, виділених на зазначені цілі у 2024 році, дата набрання чинності яких є 19.11.2020. Наразі головним управлінням здійснено всі заходи по забезпеченню процесу щодо виплати згідно рішень судів в порядку черговості та фінансування заборгованості в повному обсязі.

За висновком суду, звіт містить наведення обґрунтованих обставин, які вжиті відповідачем для виконання судового рішення (обліковано заборгованість в Пенсійному фонді за № 465584 за датою набрання законної сили 24.06.2023, подано звернення до Пенсійного фонду України від 08.01.2025 щодо виплати заборгованості пенсії, нарахованої на виконання рішення суду від 24.05.2023 у справі № 440/3785/23). Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області також наведено обставини, що ускладнюють виконання судового рішення, а саме відсутність бюджетних призначень. При цьому у Головного управління відсутня можливість самостійно формувати бюджет та виділяти кошти із державного бюджету на фінансування пенсій. Тобто, виплати пенсій здійснюються Головним управлінням виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей для здійснення виплат, крім зазначених, Головне управління не має.

Отже, за змістом звіту, поданого відповідачем, на виконання рішення суду в цій справі Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснило відповідний розрахунок пенсії позивача, проте виплату нарахованої суми заборгованості з пенсії відповідач не провів.

Вказана інформація повідомлялась також суду першої інстанції у попередньому звіті від 08.01.2025 року про виконання рішення суду.

Вказані обставини, на переконання суду першої інстанції, свідчать про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області вживаються необхідні дії для виконання судового рішення у цій справі.

У свою чергу, досліджуючи зміст звіту пенсійного органу від 17 квітня 2025 року про виконання рішення суду, а також зміст доданих до нього документів, колегія суддів уважає, що відповідачем не наведено обставин і не доведено належними та допустимими доказами вжиття достатніх й вичерпних заходів для виконання рішення суду в повному обсязі.

Стосовно посилання відповідача на направлення запитів на виділення коштів до Пенсійного фонду України, колегія суддів зазначає, що такі запити були надіслані ГУПФУ в Полтавській області у травні 2024 року та січні 2025 року, тобто, до прийняття судом вперше поданого відповідачем звіту від 08.01.2025. Водночас жодних доказів про вжиття необхідних заходів, спрямованих на виконання судового рішення в частині виплати позивачу заборгованості, що утворилася за результатом перерахунку пенсії, після встановлення ухвалою суду від 17.01.2025 нового строку для подання звіту про виконання рішення суду у справі № 440/3785/23 (звернення до Пенсійного фонду України щодо виплати заборгованості пенсії, нарахованої на виконання рішення суду або розгляду питання щодо можливості фінансування виплати нарахованої позивачу доплати для виконання рішення суду тощо), відповідачем до суду не надано.

Додані до звіту пенсійного органу від 17.04.2025 помісячний розпис доходів і витрат на 2023 рік, план його доходів і видатків на 2024 рік відображає лише загальні економічні показники відповідного органу у відповідних роках та не відображає дій відповідача щодо виконання судового рішення у цій справі після встановлення судом ухвалою від 17.01.2025 нового строку для подання звіту про виконання судового рішення.

Посилання пенсійного органу на тимчасовий розпис доходів і видатків Головного управління на І квартал 2025, затверджений наказом Пенсійного фонду України від 30.12.2024 № 172, яким не передбачено коштів Державного бюджету на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, не підтверджує відсутність відповідних коштів на час подання відповідачем звіту про виконання судового рішення від 17.04.2025.

Таким чином, колегія суддів вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області до матеріалів справи не надано доказів, які б підтверджували відсутність у пенсійного органу станом на день подання звіту від 17.04.2025 коштів для повного виконання судового рішення у цій справі, так і доказів, які б підтверджували вжиття всіх залежних від нього заходів для виплати заборгованості (вчинення ним всіх дій спрямованих на виконання судового рішення у цій справі) враховуючи, що невиплата нарахованих сум, як стверджує відповідач, має місце не внаслідок ухилення від виконання судового рішення, а через відсутність у необхідному розмірі коштів, необхідних для його виконання.

У свою чергу, перевірка цих обставин (вжиття всіх залежних від нього заходів для виплати заборгованості та вчинення ним всіх дій спрямованих на виконання судового рішення у цій справі) є необхідною умовою для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для прийняття звіту про повне виконання відповідачем рішення суду внаслідок вчинення чи невчинення останнім усіх можливих дій, спрямованих на виконання такого рішення суду.

Колегія суддів зазначає, що невиконання рішення суду формує недовіру людини до суду, що недопустимо в демократичній державі. Водночас суб`єкт владних повноважень, який є стороною у справі, має бути зразком для громадськості щодо належного виконання рішення суду, не чекаючи при цьому примусового виконання такого рішення суду або встановлення судового контролю щодо виконання рішення суду.

Конституційний Суд України у Рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі Шмалько проти України від 20.07.2004 зазначив, що право на судовий захист, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, що остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося. Одним з механізмів, спрямованих на забезпечення ефективності судового рішення, тобто на його виконання, є судовий контроль.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі Сокур проти України (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі Крищук проти України (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Окрім того, Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Відповідно до рішень ЄСПЛ Кечко проти України (заява № 63134/00, пункти 23, 26) та Ромашов проти України (заява № 67534/01, пункт 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

Зокрема, у справі Кечко проти України (заява № 63134/00) ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплати з державного бюджету, однак свідома відмова від цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішеннях ЄСПЛ у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України (заява № 70297/01) та у справі Бакалов проти України (заява № 14201/02) також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 цих рішень відповідно).

Також суд зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 1 лютого 2022 року у справі № 420/177/20 та ухвалах від 26 січня 2021 року у справі № 611/26/17, від 7 лютого 2022 року у справі № 200/3958/19-а.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що наданий пенсійним органом звіт та додані до нього документи не підтверджують наявність обставин, на які посилається відповідач, а саме: що працівниками Головного управління, як територіального органу Пенсійного фонду України, вчинено всі дії, спрямовані на виконання рішення суду, в межах та в спосіб, передбачений чинним законодавством, та вважає висновок суду першої інстанції про прийняття поданого звіту помилковим, зробленим внаслідок поверхневого аналізу судом повідомлених відповідачем обставин, які фактично дублюють зміст попереднього звіту, та наданих відповідачем документів, які не підтверджують вжиття Головним управлінням будь-яких заходів спрямованих на виконання судового рішення з моменту встановлення судом нового строку для подання звіту ухвалою від 28.04.2025.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції мав відмовити у прийнятті звіту пенсійного органу, а як наслідок застосувати до пенсійного органу передбачені ч. 3 ст. 382-3 КАС України наслідки.

Разом з цим колегія суддів зазначає, що положення ч.3 ст.382-3 КАС України передбачають право суду за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення у разі неприйняття звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду. Про розгляд питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення позивач просив суд в апеляційній скарзі.

Суд розглядає питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення за правилами статті 378 цього Кодексу (частина 9 статті 382-3 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Частиною 3 статті 378 КАС України визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

Як встановлено судом, на виконання рішення суду Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 по справі № 440/3785/23, позивачу проведено перерахунок пенсії та нараховано доплату пенсії за період з 01.07.2021 по 31.07.2023 у розмірі 48716,98 грн.

Сума заборгованості з 01.07.2021 по 31.07.2023 у розмірі 48716,98 грн, рахується в облікових базах «Реєстр судових рішень» з метою виплати за отриманим фінансовим ресурсом з державного бюджету на означені цілі.

Таким чином, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 по справі № 440/3785/23, яке набрало законної сили 24.06.2023, стосується пенсійних виплат та протягом тривалого часу залишається не виконаним відповідачем у повному обсязі.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що з моменту набрання рішенням у цій справі законної сили минуло понад два роки та судом неодноразово, починаючи з вересня 2024 року, встановлювались строки тривалістю по три місяці для подання відповідачем звітів про виконання судового рішення, однак фактичну виплату заборгованості позивачу здійснено не було, колегія суддів вважає, що вимога ОСОБА_1 щодо зміни порядку і способу виконання судового рішення у цій справі на стягнення з такого суб`єкта владних повноважень належних позивачу виплат, підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів враховує, що між сторонами відсутній спір щодо розміру спірної доплати до пенсії, яка складає 48716,98 грн, а тому вона підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь позивача.

Решта вимог апеляційної скарги виходить за межі завдань та повноважень суду, передбачених ст. 382, 382-2, 382-3 КАС України, під час здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, а тому не підлягають задоволенню.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у прийняття звіту відповідача та зміну способу і порядку виконання судового рішення у цій справі.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 312, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 по справі № 440/3785/23 - скасувати.

Відмовити у прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 17.04.2025 про результати виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 у справі 440/3785/23.

Змінити спосіб і порядок виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 у справі 440/3785/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) заборгованості з виплати пенсії за період з 01.07.2021 по 31.07.2023 у розмірі 48716 (сорок вісім тисяч сімсот шістнадцять) грн 98 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Я.М. Макаренко Т.С. Перцова