Справа № 640/7038/20
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2025-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2025 року м. Київ № 640/7038/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до державного реєстратора Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області Руденко Аліни Леонідівни,

третя особа: Київська обласна державна адміністрація,

про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до державного реєстратора Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області Руденко Аліни Леонідівни, в якому позивачка просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Гірської сільської ради Бориспільського району Руденко Аліни Леонідівни від 04.03.2020, індексний номер 51460516;

- визнати протиправним та скасувати запис про право власності № 35792110 від 02.03.2020, внесений до Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень державним реєстратором Гірської сільської ради Бориспільського району Руденко Аліною Леонідівною.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що оскільки повернення земельних ділянок у власність Київської ОДА не є набуттям, зміною або припиненням права власності останньої, у державного реєстратора були відсутні повноваження на здійснення державної реєстрації права власності на земельну ділянку, яка була вилучена у позивача. Просить позов задовольнити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.04.2020 адміністративна справа № 640/7038/20 була передана за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду, та, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу, була передана на розгляд судді Пановій Г.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. У якості третьої особи залучено Київську обласну державну адміністрацію.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив розгляд справи проводити за його відсутності. В обґрунтування відзиву зазначено, що оскаржуване рішення було прийняте правомірно, на підставі документів, поданих заявником, відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Постанови КМУ від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Постанови КМУ від 26.10.2011 № 1141 «Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» та ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності". Крім того, посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 183/1617/16, в якій Верховний суд зробив висновок, що оскільки підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним державного акта не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого незаконного володіння.

Третьою особою було подано пояснення на позовну заяву, в якій остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивачки. Пояснює, що Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду по справі № 359/2216/15, встановивши обставини справи, дійшов висновків, що спірні земельні ділянки, належать до земель водного фонду, щодо яких чинним законодавством встановлений особливий правовий режим використання, зокрема обмеження щодо їх передачі у приватну власність та можливість її використання для визначених цілей на умовах оренди. Тому, Верховний суд дійшов висновку, що розпорядження Бориспільської РДА Київської області від 07.11.2008 № 6698 прийняте з порушенням вимог земельного та водного законодавство, відповідно є підстави для визнання його протиправним та незаконним та скасування. Рішення Верховного суду є обов`язковим з моменту винесення і проголошення. Отже, відповідачем з метою забезпечення виконання постанови Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 359/2216/15, що набрало законної сили, керуючись пунктом 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правомірно прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.03.2020, та внесено запис про право власності № 35792110 від 02.03.2020 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Протокольною ухвалою від 30.06.2020 суд на місці ухвалив закрити підготовче судове засідання та призначити справу по суті заявлених позовних вимог.

У судове засідання 24.07.2020 представники сторін не з`явились. Сторони були належним чингом повідомлені про дату та місце судового розгляду.

На адресу суду представником позивача подано клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Від Державного реєстратора Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області Руденко А.Л. до суду надійшла заява, в якій відповідач просив суд розглядати справу за наявними матеріалами та за його відсутності.

Протокольною ухвалою від 24.07.2020, суд на місці ухвалив на підставі ч. 3 ст. 194, ч. 9 ст. 205 КАС України подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з такого.

Позивачкою - ОСОБА_1 14.02.2012 було укладено з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер :04:001:0917, площею 0,1200 га, яка розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області для ведення індивідуального садівництва.

На підставі договору купівлі продажу земельної ділянки від 14.02.2012, Управлінням Держкомзему у Бориспільському районі Чалій Юлія Миколаївні було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 544410 від 12.04.2012.

У подальшому, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною Вікторією Михайлівною на підставі заяви позивачки № 12665741 від 04.08.2015, внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 10673313 про реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку, кадастровий номер :04:001:0917, площею 0,1200 га, розташованої на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області.

У березні 2015 року Бориспільський міжрайонний прокурор Київської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , в якому просив суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Бориспільської РДА Київської області від 07 листопада 2008 року про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок відповідачам, визнати недійсними видані відповідачам державні акти на право власності на земельні ділянки, скасувати їх державну реєстрацію та витребувати земельні ділянки з чужого незаконного володіння у власність держави.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Справа розглядалася апеляційним судом неодноразово.

Постановою апеляційного суду Київської області від 21 червня 2018 року апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області задоволено частково, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2015 року в частині мотивів його прийняття змінено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного суду України у справі від 04.12.2019 позовну заяву Бориспільського міжрайонного прокурора Київської області державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок задоволено частково.

Визнано незаконним і скасовано розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 07 листопада 2008 року № 6698.

Повернуто земельні ділянки № № :04:001:0917, :04:001:0916, :04:001:0915, :04:001:0914, :04:001:0913, :04:001:0912, :04:001:0911, :04:001:0910, :04:001:0909, :04:001:0908, :04:001:0907, :04:001:0906 у власність держави в особі Київської обласної державної адміністрації.

У задоволенні позовних вимог про визнання недійсними та скасування державних актів серії ЯЖ № № 907305, 907306, 907307, 907308, 907309, 907310, 907311, 907312, 907313, 907314, 907315, 907316, 544110, 292336, 010449 на право власності на відповідні земельні ділянки, скасування державної реєстрації цих державних актів відмовлено.

На виконання рішення суду, державним реєстратором Гірської сільської ради Руденко Аліною Леонідівною винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 51460516 від 04.03.2020 та внесено до Державного реєстру речових прав запис про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0917, розташовану за адресою Київська область, Бориспільський район, с/рада Гнідинська за Київською обласною державною адміністрацією у розмірі 1 частки.

У якості підстави виникнення права власності зазначено: рішення суду, (копія) постанова Верховного суду, справа № 359/2216/15, провадження № 61-10862св18 від 04.12.2019.

Не погоджуючись із рішенням, винесеним відповідачем, та проведенням державної реєстрації права власності на земельну ділянку за Київською обласною державною адміністрацією, позивачка звернулася із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження дій суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відносини, що пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно врегульовані Законом України № 1952-IV «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 (далі- Закон № 1952-IV).

Відповідно до пункту першого статті 2 Закону № 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктами 1,2,4 статті 4 Закону № 1952-IV (у редакції, чинний на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що державній реєстрації прав підлягають: право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва; речові права на нерухоме майно, похідні від права власності; обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва.

Положеннями частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV визначено, що державний реєстратор, серед іншого:

- встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

- перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

- здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

За нормами, встановленими статтею 18 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Заява про державну реєстрацію прав подається окремо щодо кожного об`єкта нерухомого майна.

Вимоги до оформлення заяв, а також вимоги до оформлення рішень державних реєстраторів, що приймаються за результатом їх розгляду, їх форми затверджуються Міністерством юстиції України.

Частиною першою статті 11 Закону № 1952-IV встановлено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до цього Закону державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, та їх обтяжень перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав визначає Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок № 1127).

Згідно із пунктом 12 Порядку № 1127 розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Згідно з пункту 18 Порядку № 1127 за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття з відповідним обґрунтуванням їх застосування (пункт 23 Порядку № 1127).

Зміст наведених норм дає підстави дійти висновку, що законодавцем чітко встановлено процедуру розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав власності на об`єкт нерухомості, яка включає в себе перевірку документів на предмет відповідності таких вимогам законодавства, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявності підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Підстави для державної реєстрації прав визначені статтею 27 Закону, відповідно до частини першої якої державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі:

1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;

2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;

5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;

6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката;

7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;

9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації;

13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

13-1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності;

14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Статею 26 Закону № 1952-IV обумовлено, що за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Підставами для відмови в державній реєстрації, згідно статті 24 Закону № 1952-IV , є:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

У рамках цієї справи, державним реєстратором була проведена державна реєстрація прав на нерухоме майно на підставі пункту 9 статті 27 Закону № 1952-IV - а саме: судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (постанова Верховного суду від 04.12.2019, справа № 359/2216/15).

При цьому, позивачка у своєму позові зазначає, що державним реєстратором в даному випадку, мало б бути прийняте інше рішення - про відмову у державній реєстрації, оскільки подані документи для реєстрації не давали змоги встановити факт набуття зміни або припинення речових прав.

Стаття 328 Цивільного кодексу України обумовлює підстави набуття права власності, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

З наведеного можна зробити висновок, що закон пов`язує набуття або припинення права власності із настанням певних юридичних фактів, що зумовили такі зміни. При цьому одні й ті ж юридичні факти можуть одночасно бути підставами припинення права власності у однієї особи й підставами виникнення права власності у іншої.

Водночас, у цій справі, таким юридичним фактом є прийняття Верховним судом постанови у справі № 359/2216/15, що набрала законної сили. Верховний суд чітко визначив, що оспорювані земельні ділянки, в тому числі і ділянка що належала позивачці, є землями водного фонду, для яких згідно з нормами законодавства встановлений особливий правовий режим використання, відповідно її власником є Держава.

Отже, додана до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень постанова Верховного суду у справі № 359/2216/15 є належним документом, що мав змогу встановити набуття зміну або припинення речових прав на нерухоме майно.

При цьому, суд не приймає до уваги твердження позивачки щодо того, що «повернення» земельних ділянок у власність держави в особі Київської обласної державної адміністрації, згідно резолютивної частини постанови Верховного суду, не є «набуттям, зміною або припиненням права власності» у розумінні пункту 9 статті 27 Закону № 1952-IV.

Така підстава позову сформульована із надмірним формалізмом, оскільки позивачкою допущено вузьке тлумачення процесуальної норми Закону.

На противагу цьому, Верховний суд неодноразово висловлював думку, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати надмірного формалізму, що може призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом (постанови Верховного суду від 09.11.2022 у справі №160/4719/21, від 16.02.2023 № 580/5209/22, від 28.05.2021 №640/3040/21, від 11.04.2024 № 160/5626/23 та ін.).

Щодо тверджень позивачки, що акти на право власності на відповідні земельні ділянки, в тому числі державний акт позивачки серії ЯЖ №544110 не були скасовані та не були визнані недійсними, Верховний суд пояснив, що оскільки підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку, визнання недійним державного акта не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого незаконного володіння.

Відповідно до частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

При цьому, у статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Постанови судів апеляційної та касаційної інстанції набирають законної сили з дати прийняття, ухвали - з моменту проголошення, в цьому випадку постанова Верховного суду у справі № 359/2216/15 від 04.12.2019 набрало законної сили 04.12.2019.

Отже, висновки викладені у постанові Верховного суду є цілком чіткими та зрозумілими, розтлумачено закріплення права власності на оспорювані земельні ділянки водного фонду, в тому числі і ділянку, що була належна позивачці за Державою, а отже підлягає обов`язковому виконанню.

Таким чином, суд вважає, що відповідач, прийнявши спірне рішення № 51460516 від 02.03.2020 про реєстрацію речових прав за Київською обласною державною адміністрацією та здійснивши відповідну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Водночас, позивачкою не було доведено протиправності прийнятого рішення. При цьому, відстуні підставі і щодо задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування запису про право власності № 35792110 від 02.03.2020 як похідної позовної вимоги.

Суд зауважує, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та на суб`єктивній думці сторін, оскільки відповідно до імперативних вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Окремо суд звертає увагу, що у цій справі відсутній спір про право, адже предметом позову є виключно владні управлінські рішення державного реєстратора.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, у задоволенні яких належить відмовити.

Відповідно до положень статті 139 КАС України, судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.