Справа № 400/5725/25
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2025-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2025 р. № 400/5725/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Гордієнко Т. О. з розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , Первомайського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, вул. Грушевського, 29, м. Первомайськ, Первомайський р-н, Миколаївська обл.,55213,
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

Позивач- ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Первомайського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області в частині позовних вимог до ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- не застосовувати до спірних відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 норму частини 1 статті 27 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ, яка суперечить Конституції України, а застосувати норми статті 8, частини другої статті 19, частини третьої статті 22, статті 29, частини першої статті 55, частини другої статті 64 Конституції України як норми прямої дії, які мають найвищу юридичну силу та забороняють ІНФОРМАЦІЯ_1 обмежувати гарантоване конституційне право на свободу та особисту недоторканість шляхом звернення до органів та підрозділів, що входять до системи поліції, з метою здійснення адміністративного затримання та доставлення порушника до територіального центру комплектування та соціальної підтримки без вмотивованого рішення суду.

- визнання протиправним звернення ІНФОРМАЦІЯ_1 до Первомайського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області з метою здійснення адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до територіального центру комплектування та соціальної підтримки без вмотивованого рішення суду та

зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 утриматись від звернень до органів та підрозділів, що входять до системи поліції, з метою здійснення адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до територіального центру комплектування та соціальної підтримки без вмотивованого рішення суду.

В частині позовних вимог до Первомайського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області :

- не застосовувати до спірних відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та Первомайським районним відділом поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області норми частини 5 статті 24, частини 1 статті 37 Закону України «Про національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580^Ш, частини першої статті 259, статті 260, пункту 1 частини 2 статті 262 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07 грудня 1984 року №8073-Х в частині повноважень органів Національної поліції здійснювати адміністративне затримання та доставлення порушника до територіального центру комплектування та соціальної підтримки без вмотивованого рішення суду, які суперечать Конституції України, а застосувати норми статті 8, частини другої статті 19, частини третьої статті 22, статті 29, частини першої статті 55, частини другої статті 64 Конституції України як норми прямої дії, які мають найвищу юридичну силу та забороняють Первомайському районному відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області обмежувати гарантоване конституційне право на свободу та особисту недоторканість шляхом здійснення або вжиття заходів до здійснення адміністративного затримання та доставлення порушника до територіального центру комплектування та соціальної підтримки без вмотивованого рішення суду.

-визнати протиправною обробку персональних даних ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що здійснюється Первомайським районним відділом поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області з використанням інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» та інших інформаційних систем з метою здійснення адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 до територіального центру комплектування та соціальної підтримки на підставі звернення ІНФОРМАЦІЯ_1 без вмотивованого рішення суду та зобов`язання Первомайський районний відділ поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області знищити персональні дані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що оброблюються з використанням інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» та інших інформаційних систем з метою здійснення адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 до територіального центру комплектування та соціальної підтримки на підставі звернення ІНФОРМАЦІЯ_1 без вмотивованого рішення суду.

Позивач обґрунтовує позов тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 не визнаються та порушуються гарантії його конституційного права на свободу та особисту недоторканність шляхом надсилання до Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області звернення щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення його до територіального центру комплектування та соціальної підтримки без вмотивованого рішення суду. ІНФОРМАЦІЯ_4 перевищено визначені Конституцією України та нормами статей 207, 208 КПК України межі повноважень, здійснено неправомірне обмеження прав і свобод, гарантованих статтею 29 Конституції України, у спосіб, що не передбачений Конституцією України та їй суперечить. Внаслідок неправомірних дій ІНФОРМАЦІЯ_5 порушено конституційне право позивача на свободу пересування та завдано шкоду моїм інтересам, оскільки він вимушений був з метою захисту своїх невизнаних та порушених прав і свобод вжити заходи для обмеження свого пересування та уникати потенційної можливості безпосереднього (фізичного) контакту із співробітниками поліції.

Первомайським РВП ГУНП в Миколаївській області не визнаються та порушуються гарантії конституційного права позивача на свободу і особисту недоторканність та конституційного права на повагу до особистого і сімейного життя у виді заборони збирати, зберігати, використовувати та поширювати конфіденційну інформацію про позивача шляхом внесення до Інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», а також, можливо, до інших інформаційних систем, його персональних даних та відомостей про вчинення ним адміністративного правопорушення з метою здійснення адміністративного затримання та доставлення до територіального центру комплектування та соціальної підтримки на підставі звернення ІНФОРМАЦІЯ_5 без вмотивованого рішення суду. Первомайським РВП ГУНП в Миколаївській області перевищено визначені Конституцією України та нормами статей 207, 208 КПК України межі повноважень та здійснено неправомірне обмеження конституційних прав і свобод позивача, гарантованих статтею 29 Конституції України, у спосіб, що не передбачений Конституцією України та їй суперечить, та порушено конституційні права і свободи, гарантовані статтею 32 Конституції України. Внаслідок неправомірних дій Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області порушено конституційне право позивача на свободу пересування та завдано шкоду інтересам, оскільки він вимушений був з метою захисту своїх невизнаних та порушених прав і свобод вжити заходи для обмеження свого пересування та уникати потенційної можливості безпосереднього (фізичного) контакту із співробітниками поліції.

Відповідач 1 надав суду відзив, в якому позов не визнає, оскільки діяв відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки позивач не прибув до ТЦК за надісланою до нього повісткою, тому відповідно до норм постанови КМУ №560 було сформовано звернення до органів Національної поліції щодо порушення військового обліку на підставі фіксування порушення правил військового обліку працівниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Після отримання такого звернення, органи поліції здійснюють розшук та доставляють порушника до ТЦК та СП для складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідач 2 надав суду відзив, в якому позов не визнає, оскільки внаслідок отримання звернення ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідача-2 виник обов`язок щодо внесення до інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» даних про таке звернення, яке містило інформацію відносно позивача про порушення ним законодавства про мобілізацію та мобілізаційну підготовку відповідно до статей 210, 210-1 КУпАП. Доказів того, що Відповідач-2 обробляє персональні дані позивача незаконно, або того, що внесена інформація є недостовірною, до позовної заяви не надано. Позивач не довів порушення його прав та охоронюваних законом інтересів Відповідачем-2, оскільки громадянин України ОСОБА_1 не перебуває в розшуку. Під час внесення даних до інформаційно-комунікаційної системи Інформаційний портал Національної поліції України відносно позивача на підставі звернень ІНФОРМАЦІЯ_5 діяв в межах повноважень, а відповідні дії є його службовою діяльністю, яка не призвела до порушення прав позивача.

У відповідях на відзив позивач зазначив, що відповідачі діяли протиправно та просив задовольнити позов.

Відповідно до ст.262 КАС України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив докази, суд дійшов висновку:

Позивач у позові зазначив, що 07.04.2025 йому зателефонувала службова особа Первомайського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та повідомила, що до Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області надійшло звернення від ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення його до ІНФОРМАЦІЯ_5 за вчинення адміністративного правопорушення правил військового обліку. Службова особа запропонувала позивачу добровільно прибути до ІНФОРМАЦІЯ_5 , на що він відмовився .

07.04.2025 позивач надіслав на адресу Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області запит на інформацію (поштове відправлення №469) та на адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 запит на інформацію (поштове відправлення №450),

Листом Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області від 14.04.2025 №64181 2025 позивача повідомлено, що 04.04.2025 року надійшло звернення на адресу Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області про необхідність доставлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, який не з`явився без поважних причин до ТЦК, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 210 КУпАП. Дане звернення було зареєстровано до ІКС ІПНП за № 4282 від 04.04.2025 р. В квітні місяці поточного року під час відпрацювання даного повідомлення під час телефонної розмови дільничний офіцер поліції Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області повідомив позивача, що він знаходиться в розшуку через порушення правила військового обліку згідно ст. 210 КУпАП та наголосив на тому, що йому необхідно з`явитися в місцевий територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Дане прохання було проігнороване.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_5 від 14.04.2025 №5059 позивача повідомлено, що відповідно до даних, наявної інформації в реєстрах та базах (банках) даних, що входять до єдиної інформаційної системи МВС та ЗСУ військовозобов`язаний ОСОБА_1 не завершив уточнення даних, а саме: звірку паперового військово-облікового документа з даними реєстру ІАС ОБЕРІГ- не провів, військово-лікарську комісію - не пройшов, особистої явки до ІНФОРМАЦІЯ_7 протягом 2022 - 2025 років - не було.

Повістки за № 000256, 000283, направлені Укрпоштою за адресою, позивач отримав. До ІНФОРМАЦІЯ_5 - не прибув - 07.03.2025, 01.04.2025. Автоматично інформаційно-аналітичною системою ЗСУ « ІНФОРМАЦІЯ_8 », ОСОБА_1 , був зарахований 04.04.2024 в категорію «порушник» військового обліку та переданий в розшук до органів Національної Поліції з метою доставки.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_5 від 21.04.2025 №5432 позивача повідомлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , станом на 22 квітня 2025 року є порушником військового обліку, підлягає призову на військову службу під час мобілізації; за станом здоров`я - придатний до військової служби відповідно до наказу МО України №2 - 1994 року; - підлягає адміністративному затриманню та доставці громадянина до ТЦК на підставі статей 261 і 262 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Витяг з АІТС «Оберіг» свідчить, що ОСОБА_1 стоїть на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_9 , підлягає призову на військову службу під час мобілізації та з 04.04.2025 є порушником військового обліку. Не прибув вчасно за повісткою до ТЦК відповідно до ст.22 Закону України мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

У відзиві відповідач 2 зазначив, що згідно з даними БД «Розшук» інформаційно телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2

станом на 12.06.2025, в розшуку не перебуває.

Станом на 12.04.2025 за даними ІКС ІПНП, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявне звернення у вигляді набору даних ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Звернення від 04.04.2025 №Е1848377 зареєстровано Первомайським РВП ГУНП в Миколаївській області 04.04.2025 за №4282. Інформація надійшла до вказаного підрозділу в електронному вигляді відповідно до п.56 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, шляхом електронної інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та єдиною інформаційною системою МВС. Зазначена інформаційна взаємодія здійснюється відповідно до вимог Порядку електронної інформаційної взаємодії Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України та центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України, затвердженого спільним Наказом Міністерства оборони України та Міністерства внутрішніх справ України 18 травня 2023 року №290/411, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 червня 2023 року за №1052/40108.

Спірні правовідносини у справі виникли, у зв`язку з тим, що позивач вважає, що звернення ІНФОРМАЦІЯ_5 до Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення позивача до територіального центру комплектування та соціальної підтримки без вмотивованого рішення суду порушує його конституційні права на свободу та особисту недоторканність та здійснюються всупереч ст.29 Конституцією України .

Відповідно до статті 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом. Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання їй не вручено вмотивованого рішення суду про тримання під вартою. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правничою допомогою захисника. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання. Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Отже права передбачені ст.29 Конституції України не можуть бути обмежені в умовах воєнного стану.

Пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року № 154, передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до додатку 2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів №1487 від 30.12.2022 призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні:

1) перебувати на військовому обліку:

2) прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк (ч.3 ст.22 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ, у разі невиконання під час мобілізації громадянином обов`язків, передбачених частинами першою, третьою статті 22 цього Закону, та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки звертається до органів та підрозділів, що входять до системи поліції, щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення такого громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до розділу «Проведення призову на військову службу під час мобілізації, оповіщення та прибуття резервістів та військовозобов`язаних під час мобілізації» постанови КМУ №560 від 16.05.2024 « Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» передбачено

п.15. Керівники районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з набранням чинності Указом Президента України про оголошення (продовження) мобілізації та/або з отриманням розпорядження відповідного керівника обласного (Київського та ІНФОРМАЦІЯ_10 з визначеними строками та обсягами призову резервістів та військовозобов`язаних:

звертаються до територіального органу (підрозділу) поліції для адміністративного затримання та доставлення до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення;

вживають заходів разом з представниками територіальних органів (підрозділів) поліції до адміністративного затримання та доставляння до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки осіб, які відмовляються від отримання повісток або порушили правила військового обліку;

п.16. Керівники територіальних органів (підрозділів) поліції з набранням чинності Указом Президента України про оголошення (продовження) мобілізації та/або з отриманням розпорядження про проведення заходів мобілізації відповідного голови (начальника) обласної, Київської та Севастопольської міської, районної держадміністрації (військової адміністрації):

-організовують за зверненням територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, адміністративне затримання та доставлення органами (підрозділами) поліції до зазначених центрів та органів резервістів та військовозобов`язаних, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Адміністративне затримання таких осіб здійснюється незалежно від їх місця перебування на військовому обліку. У такому разі особа доставляється до найближчого територіального центру комплектування та соціальної підтримки .

-забезпечують внесення до реєстрів та баз (банків) даних, що входять до єдиної інформаційної системи МВС, інформацію про осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справах за якими здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону України «Про національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580 за зверненням територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів Служби безпеки України або розвідувальних органів України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, беруть участь у здійсненні заходів щодо оповіщення військовозобов`язаних та резервістів спільно з представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також здійснюють адміністративне затримання та доставлення до цих центрів та органів призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч. 1 статті 37 Закону №580 поліція уповноважена затримувати особу на підставах, у порядку та на строки, визначені Конституцією України, Кримінальним процесуальним кодексом України та Кодексом України про адміністративні правопорушення, а також іншими законами України.

Відповідно до частини першої статті 259 КУпАП, з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення в разі неможливості скласти його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, порушника може бути доставлено в поліцію, в підрозділ Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 260 КУпАП, у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд.

Згідно з п. 1 частини другої статті 262 КУпАП, адміністративне затримання провадиться органами внутрішніх справ при порушенні призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушенні законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Пунктом 56 постанови КМУ № 1487 від 30.12.2022 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» передбачено, що Національна поліція:

за зверненням районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки здійснює адміністративне затримання та доставлення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до найближчого районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Позивач просить не застосовувати до спірних правовідносин ч.1 ст.27 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а застосовувати норми Конституції України- ст.ст.8, 19,22,29,64 та заборонити здійснювати адміністративне затримання та доставлення порушника до ТЦК без вмотивованого рішення суду відповідно до ст.29 Конституції України.

Стосовно цих доводів позивача суд зазначає, що:

У рішенні КСУ від 19.06.2024 № 7-р(ІІ)/2024 зазначено (п.4.2), що Конституційний Суд України виходить із того, що приписи статті 29 Конституції України допускають застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність. Однак таке обмеження має бути домірним і не порушувати визначені у частині другій вказаної статті Конституції України посилені гарантії захисту зазначеного конституційного права людини від свавільного втручання у разі застосування до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які полягають у тому, що нікого не можна тримати під вартою „інакше як за вмотивованим рішенням суду і „тільки на підставі та в порядку, встановлених законом.

Конституційний Суд України сформулював юридичні позиції щодо частини другої статті 29 Конституції України, а саме:

- «словосполучення „тільки на підставах та в порядку, встановлених законом передбачає обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб забезпечувати дотримання норм як матеріального, так і процесуального права при затриманні»; „наведене означає, що затриманий має право на перевірку компетентним судом не лише додержання органами державної влади та їх посадовими особами норм процесуального права, на підставі яких проводилося затримання, а й обґрунтованості підозри, яка стала підставою для затримання, законності мети, з якою воно застосовувалося та чи було необхідним і виправданим за конкретних обставин (абзаци сьомий, восьмий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010);

- „із аналізу частини другої статті 29 Конституції України вбачається, що винятків стосовно підстав застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, пов`язаних із тяжкістю вчиненого нею злочину, немає. Тобто, навіть коли йдеться про злочини, що посягають на національну безпеку України чи громадську безпеку, наявність вмотивованого судового рішення для тримання особи під вартою, яка підозрюється чи обвинувачується у їх вчиненні, є обов`язковою; „із частини другої статті 29 Конституції України випливає, що підставою для правомірного обмеження права на свободу через застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є, зокрема, рішення, яке не просто формально ухвалює суд, а воно має бути обґрунтованим, справедливим. Формальне судове рішення нівелює мету та суть правосуддя; „тримання під вартою за вмотивованим рішенням слідчого судді, суду у розумінні частини другої статті 29 Конституції України відповідає принципу верховенства права та мінімізує ризик допущення свавілля, чого неможливо досягти, враховуючи виключно тяжкість злочину та не оцінюючи конкретних обставин справи, реальних причин, що обумовлюють необхідність у триманні особи під вартою, неможливість застосування інших, більш м`яких, запобіжних заходів (абзаци восьмий, дев`ятий, десятий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 25 червня 2019 року № 7-р/2019).

Конституційний Суд України, розвиваючи зазначені юридичні позиції, наголошує, що за частиною другою статті 29 Конституції України застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою тільки на підставах та в порядку, встановлених законом, означає, що таке законодавче унормування має сприяти досягненню мети кримінального провадження й захисту відповідних публічних інтересів, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має бути застосований, якщо досягти цієї мети та забезпечити такий захист не можна в інший спосіб, менш обтяжливий для конституційного права на свободу та особисту недоторканність.

Конституційний Суд України, ураховуючи наведене, уважає, що за частиною другою статті 29 Конституції України в сув`язі з приписами статей 3, 8, частини першої статті 55, частини першої статті 62, частини першої статті 64 Конституції України унормування законом підстав та порядку застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має відповідати передусім принципам правовладдя, домірності, презумпції невинуватості, забезпечувати особі належний судовий захист від свавілля.

Отже норма ст.29 Конституції України стосується арешту та тримання під вартою в межах кримінального правопорушення, що не предметом розгляду у цій справі.

Норми ст.27 ЗУ «Про мобілізаційну діяльність та мобілізацію» та ст.37 Закону «Про національну поліцію» неконституційними не визнавались та не порушують Конституцію України.

Матеріали справи не містять доказів, щоб позивача заарештували та тримали під вартою для оновлення даних військового обліку.

Підставою для звернення позивача для суду, як зазначено у позові став телефонний дзвінок працівника поліції, який запропонував йому прибути до ТЦК.

Посилання позивача на порушення відповідачем ст.ст.207,209 КПК України є недоречним, оскільки нормами Кримінально-процесуальний кодексу визначено порядок кримінального провадження на території України, які не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Отже, відповідно до вищезазначених норм права:

- ч. 1 ст. 27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ,

- постанови КМУ №560 від 16.05.2024,

- ч. 5 ст. 24 Закону України «Про національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580,

- частини 1 статті 37 Закону №580,

- частини першої статті 259, 260,262 КУпАП,

- п.56. постанови КМУ № 1487 від 30.12.2022 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів»

визначений чіткий алгоритм дій ТЦК та СП і поліції, в разі неявки військовозобов`язаного до ТЦК в разі отримання повістки про виклик.

Позивачу надсилалась повістка про виклик для уточнення даних на його адресу АДРЕСА_3 . Неприбуття позивача до ТЦК стало підставою для звернення до органів національної поліції, в зв`язку з порушенням позивачем правил військового обліку. Після отримання такого звернення працівники національної поліції здійснюють адміністративне затримання та доставляють порушника до ТЦК та СП для складання протоколу про адміністративну відповідальність передбачену статтями 210,201-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Тому звернення ІНФОРМАЦІЯ_1 до Первомайського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області з метою здійснення адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до територіального центру комплектування та соціальної підтримки без вмотивованого рішення суду є правомірним та не порушує ст.29 Конституції України, тому позові вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог до відповідача 2 про визнання протиправною обробку персональних даних ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що здійснюється Первомайським районним відділом поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області з використанням інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» та інших інформаційних систем з метою здійснення адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 до територіального центру комплектування та соціальної підтримки на підставі звернення ІНФОРМАЦІЯ_1 без вмотивованого рішення суду та зобов`язання Первомайський районний відділ поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області знищити персональні дані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 суд зазначає, що:

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону України «Про Національну поліцію» діяльність поліції, пов`язана із захистом і обробкою персональних даних, здійснюється на підставах, визначених Конституцією України, Законом України «Про захист персональних даних», іншими законами України.

Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» підставами для обробки персональних даних є необхідність виконання обов`язку володільця персональних даних, який передбачений законом.

Згідно з п. 6 частини другої статті 8 Закону України «Про захист персональних даних» суб`єкт персональних даних має право пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі:

закінчення строку зберігання даних, визначеного згодою суб`єкта персональних даних на обробку цих даних або законом;

припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом;

видання відповідного припису Уповноваженого або визначених ним посадових осіб секретаріату Уповноваженого;

набрання законної сили рішенням суду щодо видалення або знищення персональних даних.

Судом не встановлено протиправного внесення відомостей до інформаційних баз Національної поліції України щодо позивача при зверненні ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо доставлення громадян, які вчинили адміністративні правопорушення за статтями 210, 201-1 КУпАП до ІНФОРМАЦІЯ_5 для складення протоколів про адміністративні правопорушення у відповідності до ст.259 КУпАП.

Доказів того, що відповідач2 обробляє персональні дані позивача незаконно до позовної заяви не надано.

Позивач всупереч ст.77 КАС України не довів суду, що відповідач 2 діяв протиправно та порушив його права, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Також суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Отже, ефективний захист прав є метою адміністративного судочинства. З огляду на це, вирішуючи кожен спір, адміністративні суди, з урахуванням вимог позовної заяви та позиції сторін, повинні застосовувати такі способи захисту, які будуть ефективними на практиці.

Обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав, захист законних інтересів і, у випадку задоволення судом його вимог, рішення повинно мати наслідком реальне відновлення тих прав, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Порушення вимог закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Сама лише констатація факту протиправних дій не може ефективно захистити позивача, оскільки у такому разі можливість використання висновків суду може бути невиправдано ускладнене діями або подальшою бездіяльністю органів влади держави-відповідача, їх врахування цілковито залежить від відповідача. Це не сумісно з критеріями ефективності судового захисту.

Отже, визнаючи дії протиправними, суд повинен в силу закону застосувати і спонукаючий засіб впливу, зобов`язуючи відповідача виправити порушення у спосіб вчинення певної дії.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

За змістом пункту 9 частини п`ятої статті 160 КАС України зазначається, що у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваним рішенням прав, свобод або інтересів позивача.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень.

Позивач доказів порушення його права на свободу та особисту недоторканість відповідачами суду не надав.

Отже, позов задоволенню не підлягає.

Позивач у відповіді на відзив відповідача 1 посилається на те, що відповідач 1 відзив подав з порушенням норм процесуального права, тому відповідно до п.9ст.79 КАС України суд не бере до уваги відповідні докази, оскільки відповідач не надіслав позивачу додаток на 3-х аркушах, а саме витяг з системи АІТС «Оберіг».

Відповідно до ч.9 ст.79 КАС України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Згідно з ч.4,5,8 ст.18 КАС України єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі в порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з ч.9 ст.44 КАС України у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати до суду доказ надсилання цих матеріалів іншим учасникам справи. Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності у іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність у іншого учасника справи електронного кабінету - в паперовій формі листом з описом вкладення.

Отже, суд не бере до уваги докази у разі їх не надсилання іншій стороні, але відповідач 1 до відзиву надав фіскальні чеки №170 та 171 від 24.06.2025, в яких адресатами зазначено позивач та представник позивача. Також суд зазначає, що позивач та представник відповідно до ст.18 КАС України зареєстровані в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі та відповідно до ст.44 КАС України мають право знайомитись з матеріалами справи.

Судовий збір відповідно до ст.139 КАС України покладається на позивача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т. О. Гордієнко