Справа № 240/7066/25
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2025-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2025 року м. Житомир справа № 240/7066/25

категорія 112030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), у якому просить:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) всіх належних сум за час проходження служби її брату ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо невиплати сум, які належали ОСОБА_2 : грошового забезпечення за липень та серпень 2023 року, додаткової винагороди на період дії воєнного стану за липень та серпень 2023 року в розмірі 100 000 гривень на місяць, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 роки, грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально -побутових питань за 2023 рік в розмірі грошового забезпечення, компенсації за неотримане речове майно;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) провести нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошового забезпечення за липень та серпень 2023 року в розмірі 100 000 гривень на місяць, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 роки, грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2023 рік в розмірі грошового забезпечення, компенсації за неотримане речове майно.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона є рідною сестрою військовослужбовця ОСОБА_2 , який загинув під час участі у військових діях із захисту Батьківщини у період повномасштабного вторгнення рф, а тому має право на отримання грошового забезпечення як член його сім`ї та спадкоємець за законом. Посилаючись на положення пункту 1 Розділу ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого постановою КМУ № 260 від 07.06.2018, позивач зауважила на протиправність дій відповідача. На думку позивача, у зв`язку з тим, що вона є рідною сестрою загиблого та такою, що відноситься до другої черги спадкоємців, вона має право на отримання грошового забезпечення належного військовослужбовцю ОСОБА_2 . Позивач вважає дії відповідача протиправними, у зв`язку з чим звернулась з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 01.04.2025 адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 15.04.2025 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від представника військової частини НОМЕР_1 через підсистему "Електронний суд" 30.04.2025 (отримано судом 02.05.2025) подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти позову та зазначив, що оскільки ОСОБА_1 не надала до в/ч НОМЕР_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_2 , а надала довідку про прийняття спадщини, видану приватним нотаріусом Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Можарівською Н.В., яка не відповідає вимогам Закону України "Про нотаріат", тому підстав для здійснення виплат всіх видів грошового забезпечення загиблого ОСОБА_2 на користь позивачки не вбачається. Враховуючи зазначене, а також, те, що позивач не зверталася до в/ч НОМЕР_1 після набуття спадщини, відповідач вважає, що жодним чином не порушив законні права та інтереси позивача, а тому у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 є рідною сестрою загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_4 , копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 та копії свідоцтва про народження померлого серії НОМЕР_6 .

Згідно довідки, виданої приватним нотаріусом Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Можарівською Н.В. за №238/02-14 від 02.12.2024 позивач є єдиною спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_2 , що прийняла спадщину.

Матеріалами справи також підтверджено, що 02.12.2024 позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, який зареєстрований в реєстрі за №4636. Зазначеним свідоцтвом про право на спадщину встановлено, що сестра, ОСОБА_1 , є спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у тому числі з урахуванням 1/2 частки у спадщині, від якої відмовилася на її користь сестра померлого ОСОБА_3 .

Позивач 20.12.2024 через представника звернулася до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату коштів, які належали її померлому брату: грошового забезпечення за липень та серпень 2023 року, додаткової винагороди за липень та серпень 2023 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі грошового забезпечення за 2023 рік у зв`язку зі смертю військовослужбовця; грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2022-2023 роки, грошову компенсацію за неотримане речове майно.

До адвокатського запиту були додані: заява на виплату коштів, довідка про обставини травми, свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , свідоцтво про народження ОСОБА_4 , свідоцтво про народження ОСОБА_5 , свідоцтво про шлюб ОСОБА_1 , копія паспорту та РНОКПП ОСОБА_1 , витяг з реєстру територіальної громади, довідка про прийняття спадщини, довідка-реквізити для проведення операції поповнення карткового рахунку, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правової допомоги.

Лист з адвокатським запитом був отриманий військовою частиною НОМЕР_1 02.01.2025 року, проте коштів не було нараховано та жодної відповіді на запит позивач не отримувала.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо невиплати недоотриманого грошового забезпечення її померлого брата, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII (далі - Закон №2011-ХІІ).

Згідно з приписами статті 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1-2 Закону №2011-XII визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ст. 2 Закону №2011-XII ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Статтею 9 Закону №2011-XII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Згідно з частиною 6-1 статті 18 Закону №2011-XII членам сімей військовослужбовців, які проходять військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», гарантується виплата грошового забезпечення цих військовослужбовців у разі неможливості ними його отримання під час участі у бойових діях та операціях. У такому разі виплата грошового забезпечення здійснюється членам сімей військовослужбовців, зазначеним у пункті 6 статті 9 згаданого Закону.

Відповідно до ч. 22 ст. 10 Закону №2011-XII у разі загибелі (смерті) військовослужбовців грошова компенсація за всі не використані ними за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» виплачується членам сімей загиблих (померлих) військовослужбовців, зазначеним в абзаці четвертому пункту 6 статті 9 цього Закону, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а у разі їх відсутності - входить до складу спадщини.

Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомогу у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (ст. 1227 Цивільного кодексу України).

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначається Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260), у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин.

Виплата грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими регулюється розділом XXX вказаного Порядку.

Так, згідно з п.п. 1, 2 розділу ХХХ Порядку №260 у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим.

Згідно із нормою статті 1216 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22.03.2023 року по справі №463/6829/21-ц.

Відповідно до статті 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія свідотва про смерть серія НОМЕР_7 ).

Згідно грошового атестату, виданого військовою частиною НОМЕР_1 06.11.2023 №1519, грошова допомога на оздоровлення за 2023 рік, матеріальна допомога для вирішення соціально - побутових питань за 2023 рік ОСОБА_2 не виплачувалися; виплачено грошову допомогу на поховання в сумі 12945,00 грн.

При цьому, матеріали справи не містять інформації про нараховані, але не виплачені ОСОБА_2 коштів.

Відповідно до витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі №75360099 від 09.01.2024 приватним нотаріусом Можарівською Н.В. зареєстровано спадкову справу №71823047, де спадкодавцем визначений померлий - ОСОБА_2 .

Згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02.12.2024, який зареєстрований в реєстрі за №4636, ОСОБА_1 є спадкоємцем грошових вкладів з відповідними відсотками та компенсацією, укладених на ім`я ОСОБА_2 .

Відомостей про наявність інших спадкоємців грошового забезпечення загиблого військовослужбовця матеріали справи не містять, а також не доведено сторонами.

Таким чином, враховуючи, що оскільки відповідно до вимог п.1 Розділу ХХХ Порядку №260 та ЦК України, не встановлено, що ОСОБА_2 на момент смерті (загибелі) був одружений, мав повнолітніх дітей, які проживали разом з ним, мав законних представників (опікунів, піклувальників) чи усиновлювачів неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також, враховуючи відсутність осіб, які перебували на його утриманні та з врахуванням відсутності інших спадкоємців, право на отримання належного, але не отриманого ОСОБА_2 до дня смерті (загибелі) грошового забезпечення, є у його рідної сестри ОСОБА_1 як спадкоємця за законом, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02.12.2024, який зареєстрований в реєстрі за №4636 та яке не визнано в судовому порядку недійсним.

Крім того, як встановлено матеріалами справи, військова частина НОМЕР_1 виплатила позивачці грошову допомогу на поховання брата в сумі 12945,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, оскільки позивач в розумінні Закону України № 2011-XII та Порядку № 260 є спадкоємцем за законом, суд погоджується з її доводами про те, що вона має право на належне, але не отримане її рідним братом грошове забезпечення.

Оскільки матеріали справи не містять інформації про нараховане, але не виплачене померлому військовослужбовцю ОСОБА_2 грошового забезпечення, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про протиправність дій військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті позивачці неотриманого грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 неотримане грошове забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно поданої заяви від 20.12.2024.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В ході розгляду справи відповідачем не було наведено належними доказами правомірності своїх дій щодо невиплати позивачу неотриманого грошового забезпечення померлого військовослужбовця, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл витрат зі сплати судового збору слід здійснити у відповідності до положень частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 невиплати ОСОБА_1 всіх належних сум за час проходження служби її брату ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 неотримане грошове забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно поданої заяви від 20 грудня 2024 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 понесені нею витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова

15.08.25