Справа № 520/33529/24
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2025-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

15 серпня 2025 року № 520/33529/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов.2, м. Харків, 61022) про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області по відмові ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком;

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 02 жовтим 2024 року, про відмову у призначенні пенсії № 76;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області врахувати ОСОБА_1 у страховий стаж період її роботи з 15.11.1984 по 15.01.1994 рр. та періоди здійсненим підприємницької діяльності з 08.08.2002 р. по 31.12.2002 р., та з 01.01.2004 р. по 31.12.2006 р., в зв`язку із чим, призначити пенсію за віком.

В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що відповідачами було допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у протиправному виключенні із страхового стажу ОСОБА_1 періоду її роботи з 15.11.1984 по 15.01.1994 рр. та періоди здійсненим підприємницької діяльності з 08.08.2002 р. по 31.12.2002 р., та з 01.01.2004 р. по 31.12.2006 р., та відмові у призначенні пенсії за віком. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 11.12.2024 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі за вищевказаним позовом та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження.

Представником відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подано відзив на позов, в якому ним вказано, позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком.

Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у відзиві на позов, зазначив, що дії територіальних органів Пенсійного фонду України є правомірними, а відтак вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно із положеннями п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову та заперечень проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 62 років звернулась 07.11.2024 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності розгляд справи здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

За результатами розгляд заяви від 24.09.2024 року ГУ ПФУ в Полтавській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком №76 від 02.10.2024. Підставою для відмови у призначенні пенсії стала відсутність необхідного страхового стажу у позивача. Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, до загального страхового стажу позивачу не було зараховано період роботи з 15.11.1984 до 15.01.1994 та періоди здійсненим підприємницької діяльності з 08.08.2002 до 31.12.2002 та з 01.01.2004 до 31.12.2006.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач звернулась до суду з позовом.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.

Як вбачається з оскаржуваного рішення позивачу до загального страхового стажу не зараховано період роботи з 15.11.1984 до 15.01.1994, оскільки відсутні накази про прийняття та звільнення з роботи.

Суд зазначає, що Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон №1058-IV).За змістом пункту 1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. У силу п.1 ч.1 ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За приписами ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частинами першою та третьою статті 44 Закону №1058-IV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно зі статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до абзаців 1, 2, 4 пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що основним документом, який підтверджує наявність в особи відповідного стажу роботи, є трудова книжка, а за відсутності записів в ній - уточнюючі первинні документи.

При цьому, вищенаведеними правовими нормами серед зазначених уточнюючих документів без будь-яких виключень, зокрема передбачено ті, що видані архівними установами.

Відтак, в матеріалах справи міститься архівна довідка видана службою з питань трудового архіву апарату Куп`янської міської ради від 20.07.2021 №03-26/323 про те, що ОСОБА_1 працювала у період з 11.10.1982 (наказ №104-К від 10.10.1982) до 25.10.1994 (наказ №146-К від 24.10.1984) працювала «съёмщиком укладчика» (мова оригіналу) на підприємстві «Куп`янський філіал «Будінвест-України» Куп`янський-Будінвест».

Також в матеріалах справи міститься архівна довідка №4546 від 11.10.2006 про нарахування заробітної плати Харківською фірмою «Мебель» з жовтня 1984 до січня 1994 ОСОБА_1 , як касиру ІІ категорії (а.с.24).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Право особи на гарантоване Конституцією і законами України пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від дотримання відповідальною особою Порядку ведення трудових книжок, оскільки трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки чи належного ведення кадрово-облікової документації.

Зазначені вище довідки про періоди роботи позивачем були надані відповідачу при зверненні за призначенням пенсії, разом з тим, не були враховані при розгляді заяви ОСОБА_1 відтак відповідач протиправно не зарахував позивачу період роботи з 11.10.1982 до 25.10.1994 до страхового стажу.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що період з 11.10.1982 до 25.10.1994 має бути зараховано до загального страхового стажу позивача.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Суд зазначає, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч.1 ст.24 Закону №1058-ІV).

Згідно з розділом XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV підпункту 3 підпункту 31 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до п. 1 ст.14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції від 01.01.2006 року) страхувальниками відповідно до цього Закону є: роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Згідно п.4 ст.17 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції від 01.01.2006 року) страхувальник зобов`язаний подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом.

Відповідно до розділу II п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року (далі - Порядок), період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Як вбачається з довідки Салтівської ОДПІ Головного управління ДФС у Харківській області від 21.09.2017, ОСОБА_1 перебувала на обліку в податковій інспекції з 08.08.2002 до 20.12.2016, 14.09.2017 знято з обліку.

За відомостями довідки Головного управління ДПС у Харківській області від 11.03.2021 ОСОБА_1 перебувала на обліку в контролюючому органі як фізична особа-підприємець з 08.08.2002 до 31.12.2007 на загальній системі оподаткування;

а з 01.01.2008 до 20.12.2016 на спрощеній системі оподаткування.

Позивачу не зараховано період здійснення підприємницької діяльності з 08.08.2002 до 31.12.2002 через відсутність довідки про сплату страхових внесків.

Як вбачається з матеріалів справи позивач у цей період перебувала на загальній системі оподаткування, відтак має підтверджуватись довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Постановою Кабінету Міністрів України №794 від 04.06.1998 затверджено Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - Положення №794), відповідно до пункту 1 якого персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з пунктом 5 Положення № 794 персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Пунктом 6 цього Положення передбачено, що уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України Про інформацію має право своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цієї постанови.

Згідно з пунктом 7 Положення №794 уповноважений орган створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб.

Пунктами 9.1-9.3 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України №16-6 від 19.10.2001 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 29.11.2001 р. за №998/6189 (далі - Інструкція), визначено поняття організації персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 444/2480/16-а.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі також Закон № 400/97-ВР, в редакції на час роботи позивача в спірний період) платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є, зокрема, суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників (пункт 1); філії, відділення та інші відокремлені підрозділи платників податку, зазначених у пункті 1 цієї статті, що не мають статусу юридичної особи, розташовані на території іншої, ніж платник збору, територіальної громади (пункт 2).

Збір на державне обов`язкове пенсійне страхування сплачується одночасно з одержанням коштів в установах банків на оплату праці (ст.5 Закону № 400/97-ВР).

В силу приписів пунктів 2.1, 6.1, 7.1, 7.2 та 19.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових зборів до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України №11-1 від 06.09.1996 (надалі також Інструкція 11-1, чинна в спірний період роботи позивача), на роботодавця покладається обов`язок щодо сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, а у випадку порушення ним встановленого порядку сплати такого збору посадові особи Пенсійного органу України наділені правом накладати на таких роботодавців адміністративні стягнення у вигляді штрафу.

Виходячи із наведеного суд зазначає, що збір на обов`язкове державне пенсійне страхування/страхові внески є умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає обов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування/страхові внески. Обов`язок по сплаті збору на обов`язкове державне пенсійне страхування/страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі їх сплату закономпокладено на страхувальника. Відповідальність за несплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування/страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки воно здійснює їх нарахування із заробітної плати застрахованої особи.

Позивач здійснювала підприємницьку діяльність, відповідно обов`язок зі сплати страхових внесків за себе також покладено на позивача.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем до справи не надано довідки із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку на підтвердження сплати страхових внесків у період здійснення нею підприємницької діяльності з 08.08.2002 до 31.12.2002. Тому суд дійшов висновку, що незарахування відповідачем цього періоду до страхового стажу є правомірним.

Також, пенсійним органом не зараховано період підприємницької діяльності позивача з 01.01.2004 до 31.12.2006 через відсутність даних в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Позивачем додано до матеріалів справи Індивідуальні відомості про застраховану особу Форми ОК-5 щодо сплати страхових внесків сформованої станом на 24.09.2024. Суд досліджуючи зазначений доказ, констатує, що виписка не містить жодних відомостей про сплату страхових внесків за період з 01.01.2004 до 31.12.2006.

Згідно з пунктом 5 Положення № 794 персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Пунктом 6 цього Положення передбачено, що уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України «Про інформацію» має право своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цієї постанови.

Згідно з пунктом 7 Положення №794 уповноважений орган створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб.

Позивач за змістом позовної заяви не спростовує відсутності відомостей про сплату страхових внесків за період з 01.01.2004 до 31.12.2006 та не надає доказів сплати страхових внесків за це період та/або подання відповідних звітів до пенсійного органу.

За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду з 01.01.2004 до 31.12.2006 (підприємницька діяльність).

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Харківській області щодо відмови у призначенні пенсії, суд зазначає, що даний орган Пенсійного фонду не приймав рішення про відмову у призначенні пенсії. ГУ ПФУ в Харківській області направило пенсійну справу для розгляду заяви по суті до ГУ ПФУ в Полтавській області та в подальшому повідомило позивача про результати розгляду та прийняте рішення. Відтак, суд вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

З приводу визначення пенсійного органу, на який покладається обов`язок зарахування до страхового стажу періодів роботи, віднесених до державної служби, та призначення пенсії, суд зазначає, що оскільки розгляд заяви про призначення пенсії позивача здійснював ГУ ПФУ в Полтавській області, то саме цьому структурному підрозділу Пенсійного фонду України належить здійснювати повторний розгляд заяви.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що з метою ефективного захисту порушених прав позивача, належним способом захисту є зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 15.11.1984 року по 15.01.1994 року; та зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з 24.09.2024 року з урахуванням висновків суду у даній справі.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відтак, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022 ), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36600, код ЄДРПОУ - 13967927), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 02.10.2024 року 76.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 15.11.1984 року по 15.01.1994 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з 24.09.2024 року з урахуванням висновків суду у даній справі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36600, код ЄДРПОУ - 13967927) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору у розмірі 1211 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень) 20 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.