Справа № 826/2279/17
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2025-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року м. ПолтаваСправа № 826/2279/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Голови Святошинського районного суду м. Києва, Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку.

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Голови Святошинського районного суду м. Києва про визнання незаконним та скасування наказу Голови Святошинського районного суді м.Києва №201/ос від 05.10.2016 про звільнення ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з посади судді Святошинського районного суду м. Києва, зобов`язання Голови Святошинського районного суду м. Києва поновити ОСОБА_1 на посаді судді Святошинського районного суду м. Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.02.2017 відкрите провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.04.2017 провадження у адміністративній справі було зупинене до набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі №800/513/16 за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання незаконною та скасування постанови №1615-ІІІ від 29.09.2016.

Постановою від 07.06.2017 у справі №800/513/16 Вищий адміністративний суд України задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 до Верховної Ради України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Вищої ради правосуддя. Визнав незаконною та скасував постанову Верховної Ради України від 29.09.2016 року №1615-VІІІ про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Святошинського районного суду м. Києва у зв`язку з порушенням присяги судді.

Постановою Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №800/513/16 у задоволенні заяви Верховної Ради України про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого адміністративного суду України від 07.06.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України, третя особа - Вища рада правосуддя, про визнання незаконною та скасування постанови - відмовлено.

26.07.2018 року представник позивача до Окружного адміністративного суду м. Києва подав клопотання про збільшення позовних вимог де просив:

- залучити до участі у розгляді справи №826/2279/17 Територіальне управління Державної судової адміністрації України в м. Києві як співвідповідача;

- визнати незаконним та скасувати наказ Голови Святошинського районного суду м. Києва №201/ос від 05.10.2016 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Святошинського районного суду м. Києва;

- зобов`язати Голову Святошинського районного суду м. Києва поновити ОСОБА_1 на посаді судді Святошинського районного суду м. Києва з 05.10.2016.

- стягнути солідарно з Святошинського районного суду м. Києва та Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 05.10.2016 по дату винесення рішення по суті розгляду справи №826/2279/17.

31.07.2018 позивачем до Окружного адміністративного суду м. Києва подане клопотання про поновлення провадження у справі.

На виконання приписів Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ» від 16 липня 2024 року № 3863-IX та наказу Державної судової адміністрації України «Про затвердження Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва» від 16 вересня 2024 року № 399, а також згідно розміщеного на офіційному веб-порталі судової влади України Переліку справ Окружного адміністративного суду міста Києва, що підлягають передачі Полтавському окружному адміністративному суду (додаток 3 до пункту 19 Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом м. Києва) дану адміністративну справу передано на розгляд та вирішення Полтавському окружному адміністративному суду.

Справа надійшла до Полтавського окружного адміністративного суду 27.02.2025, що підтверджується даними на штампі реєстрації вхідної кореспонденції. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2025 справу передано для розгляду судді Алєксєєвої Н.Ю.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 справа прийнята до провадження, поновлено провадження у справі, вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження.

Позивачем 07.04.2025 до справи надана заява про залишення позовних вимог без розгляду в частині зобов`язання Голови Святошинського районного суду м. Києва поновити ОСОБА_1 на посаді судді Святошинського районного суду м. Києва, клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в м. Києві і письмові пояснення, за змістом яких ОСОБА_1 вказала, що так як підставу постанову Верховної Ради України від 29.09.2016 - згідно якої було винесено оскаржуваний наказ про відрахування позивача зі штату суддів від 05.10.2016, було скасовано судовим рішенням, яке набрало законної сили, відповідно, і наказ про відрахування ОСОБА_1 з посади судді Святошинського районного суду м. Києва є протиправним та таким, що порушує конституційне право позивача на працю і відповідно має бути скасований.

ОСОБА_1 зазначила, що рішенням Вищої ради правосуддя від 16.08.2018 №2628/0/15-18 позивач була звільнена з посади судді Святошинського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

Отже, так як звільнила ОСОБА_1 з посади судді Верховна Рада України, постанову якої про звільнення було скасовано постановою Вищого адміністративного суду України від 17.06.2017, та враховуючи зміни до законів від 30.09.2016 року, то вимога позивача про поновлення на посаді була актуальна до винесення рішення Вищою радою правосуддя 16.08.2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Святошинського районного суду міста Києва. На сьогоднішній день, так як Позивач звільнена з посади судді, позов в частині вимоги про поновлення останньої має бути залишений судом без розгляду.

ОСОБА_1 також вказала, що звільнення її з посади судді Святошинського районного суду міста Києва відбулось у зв`язку із прийняттям, на підставі подання Вищої ради юстиції від 17.12.2015 №1194/0/15-15, рішення Вищої ради правосуддя від 16.08.2018 №2628/0/15-18 про звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

05.10.2016 Головою Святошинського районного суду м. Києва був винесений Наказ №201/ос «Про відрахування ОСОБА_1 зі штату суддів Святошинського районного суду м. Києва» на підставі постанови Верховної Ради України №1615-VIII від 29.09.2016 року.

16.08.2018 року рішенням Вищої ради правосуддя №2628/0/15-18 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Святошинського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

А, отже період з 5.10.2016 по 15.08.2016 є часом вимушеного прогулу позивача, за який на користь ОСОБА_1 має бути стягнутий середній заробіток в розмірі 570506,14 грн. і розрахунковим періодом для визначення розміру виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу Позивача є період з 05.10.2016 року по 15.08.2018 року.

Так як, середній заробіток за час вимушеного прогулу є заробітною платою ОСОБА_1 , яка була суддею Святошинського районного суду міста Києва, функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності місцевих судів здійснює Державна судова адміністрація України, а функції розпорядника коштів нижчого рівня територіальні управління Державної судової адміністрації України, у зв`язку із цим, саме ТУ ДСА України має бути залучено співвідповідачем по справі.

ОСОБА_1 просила визнати незаконним та скасувати наказ Голови Святошинського районного суду м. Києва №201/ос від 05.10.2016 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Святошинського районного суду м. Києва та стягнути солідарно з Святошинського районного суду м. Києва і Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 05.10.2016 по 15.08.2016 в сумі 570506,14 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.04.2025 заяву представника позивача про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог задоволено, позовну заяву ОСОБА_1 до Голови Святошинського районного суду м. Києва в частині позовних вимог про зобов`язання Голови Святошинського районного суду м. Києва поновити ОСОБА_1 на посаді судді Святошинського районного суду м. Києва - залишено без розгляду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.04.2025 клопотання представника ОСОБА_1 в частині збільшення позовних вимог прийняте до розгляду та приєднане до матеріалів справи, клопотання представника позивача в частині залучення співвідповідача у справі №826/2279/17 задоволене, залучено до участі у справі №826/2279/17 як другого відповідача Територіальне управління Державної судової адміністрації України в м. Києві.

Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в м. Києві 01.05.2025 до справи наданий відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, за змістом якого проти їх задоволення відповідач заперечував.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в м. Києві вказало, що Постановою Верховної Ради України від 29.09.2016 №1615-VIII ОСОБА_1 звільнено з посади судді Святошинського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 07.06.2017 задоволений позов ОСОБА_1 до Верховної Ради України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Вищої ради правосуддя; визнана незаконною та скасована постанова Верховної Ради України від 29.09.2016 №1615-VIII про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Святошинського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді.

Постановою Верховного Суду України від 25.10.2016 відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Вищої ради юстиції від 17.12.2015 №1194/0/15-15.

Тобто рішення Вищої ради юстиції від 17 грудня 2015 року №1194/0/15-15 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Святошинського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді було чинним, в той час як рішення Верховної Ради України стосовно цього подання про звільнення судді ОСОБА_1 з посади за порушення присяги судді в судовому порядку визнано незаконним та скасовано.

Відповідач вказав, що стягнення на користь позивача сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу можливо виключно в разі поновлення позивача на посаді, а з урахуванням обставин звільнення ОСОБА_1 рішенням Вищої ради правосуддя від 16.08.2018 №2628/0/15-18 ОСОБА_1 з посади судді Святошинського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України, стягнення заробітку з дати винесення наказу Голови Святошинського суду 05.10.2016 є безпідставним, адже питання про поновлення ОСОБА_1 на посаді судді з 05.10.2016 наразі в судовому порядку не розглядається.

Крім того, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в м. Києві зазначило, що Наказом №201/ос Святошинського районного суду міста Києва від 05.10.2016 ОСОБА_1 відраховано зі штату. 25 січня 2017 року Головою Святошинського районного суду міста Києва було винесено наказ "Щодо доповнення наказу №201/ос від 05 жовтня 2016 року про відрахування ОСОБА_1 зі штату суддів Святошинського районного суду містаКиєва", яким уточнено дату відрахування ОСОБА_1 зі штату суддів Святошинського районного суду міста Києва, а саме 25 січня 2017 року.

В період з 28.09.2016 по 23.01.2017 позивачка була на лікарняному і їй оплачувалася тимчасова непрацездатність, про що до справи надані додаткові письмові докази.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.07.2025 закрите підготовче провадження в справі, призначена справа до судового розгляду по суті.

Сторонами до справи надані клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши письмові докази, надані сторонами до матеріалів адміністративної справи, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 в червні 1987 року обрана народним суддею Ленінградського районного народного суду міста Києва. Постановою Верховної Ради України від 19.06.1997 №385/97-ВР призначена на посаду судді Ленінградського районного суду міста Києва безстроково. Указом Президента України від 23.10.2001 №1004/2001 переведена на посаду судді новоутвореного Святошинського районного суду міста Києва.

17.12.2015 Вища ради юстиції, розглянувши дисциплінарну справу стосовно судді Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , відкриту за висновком Тимчасової спеціальної комісії з перевірки суддів судів загальної юрисдикції від 09.06.2015 №42/02-15, ухвалила рішення про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення судді Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 з посади за порушення присяги судді.

13.01.2016 за вихідним №2/0/12-16 до Верховної Ради України направлене подання Вищої ради юстиції про звільнення судді Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 з посади за порушення присяги судді.

Постановою Верховної Ради України від 29.09.2016 №1615-VIII ОСОБА_1 звільнено з посади судді Святошинського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді.

Наказом Голови Святошинського районного суду м. Києва №201/ос від 05.10.2016 відрахована ОСОБА_1 зі штату суддів Святошинського районного суду м. Києва на наступний робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності у зв`язку із порушенням присяги судді, відповідно до Постанови Верховної Ради України від 29.09.2016 №1615-VIII.

Наказом Голови Святошинського районного суду м. Києва №13/ос від 25.01.2017 пункт 1 Наказу №201/ос від 05.10.2016 «Про відрахування ОСОБА_1 зі штату суддів Святошинського районного суду м. Києва» після тексту «…Постанови Верховної Ради України Про звільнення судді» від 29.09.2016 №1615-VIII» доповнений словами: «а саме 25 січня 2017 року».

Постановою Вищого адміністративного суду України 07.06.2017 задоволений позов ОСОБА_1 до Верховної Ради України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Вищої ради правосуддя, визнана незаконною та скасована постанова Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року №1615-VIII про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Святошинського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді.

Постановою Верховного Суду України від 25.10.2016 відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Вищої ради юстиції від 17.12.2015 №1194/0/15-15.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 16.08.2018 №2628/0/15-18 ОСОБА_1 звільнена з посади судді Святошинського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

ОСОБА_1 вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню Наказом Голови Святошинського районного суду м. Києва №201/ос від 05.10.2016, вважає належним до стягнення на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.10.2016 по 15.08.2018 в сумі 570506,14 грн, звернулась до суду із даними позовними вимогами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 6, частини другої 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах відповідно до законів України, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частинами першою, другою статті 55, пункту 14 частини першої статті 92, частини першої статті 127 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; правосуддя здійснюють професійні судді та, у визначених законом випадках, народні засідателі і присяжні; виключно законами України визначається статус суддів.

Правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні, а також статус професійного судді регламентовані приписами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (застосовуються положення Закону від 07.07.2010 на момент звернення з позовом).

Як встановлено частиною першою статті 52 цього Закону, суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції та цього Закону призначений чи обраний суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.

Відповідно до статті 111 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року суддя суду загальної юрисдикції звільняється з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Згідно з пунктом 5 частини п`ятої статті 126 Конституції України (застосовуються положення на момент звернення з позовом) суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі порушення суддею присяги.

Відповідно до положень статті 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року (застосовуються положення на момент звернення з позовом) серед інших повноважень Голови місцевого суду є видання на підставі акта про призначення (обрання) суддею чи звільнення судді з посади відповідного наказу.

30.09.2016 набули чинності закони України від 02.06.2016 №1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» та №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1401-VIII визначено, що з дня набрання чинності цим Законом призначення, припинення повноважень та звільнення суддів здійснюється відповідно до Конституції України з урахуванням внесених цим Законом змін.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 131 Конституції України рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя.

Згідно статті 233 Кодексу законів про працю України (застосовуються положення на момент звернення з позовом), зокрема, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

За частиною третьою статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності місцевих судів здійснює Державна судова адміністрація України, а функції розпорядника коштів нижчого рівня територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Статтею 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Частиною п`ятою статті 22 Бюджетного кодексу України, передбачено, що головний розпорядник бюджетних коштів, зокрема отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно частини 1 статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Статтею 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначає обсяг повноважень голови суду, відповідно до яких голова місцевого суду:

1) представляє суд як орган державної влади у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами;

2) визначає адміністративні повноваження заступника голови місцевого суду;

3) контролює ефективність діяльності апарату суду, погоджує призначення на посаду керівника апарату суду, заступника керівника апарату суду, а також вносить подання про застосування до керівника апарату суду, його заступника заохочення або накладення дисциплінарного стягнення відповідно до законодавства;

4) видає на підставі акта про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади, а також у зв`язку з припиненням повноважень судді відповідний наказ;

5) повідомляє Вищу кваліфікаційну комісію суддів України та Державну судову адміністрацію України, а також через веб-портал судової влади про вакантні посади суддів у суді у триденний строк з дня їх утворення;

6) забезпечує виконання рішень зборів суддів місцевого суду;

7) організовує ведення в суді судової статистики та інформаційно-аналітичне забезпечення суддів з метою підвищення якості судочинства;

8) сприяє виконанню вимог щодо підвищення кваліфікації суддів місцевого суду;

9) вносить на розгляд зборів суду пропозиції щодо кількості та персонального складу слідчих суддів;

10) здійснює інші повноваження, визначені законом.

Відповідно до правил частин 3, 4 статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів; функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Наказом Голови Святошинського районного суду м. Києва №201/ос від 05.10.2016 відрахована ОСОБА_1 зі штату суддів Святошинського районного суду м. Києва на наступний робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності у зв`язку із порушенням присяги судді, відповідно до Постанови Верховної Ради України від 29.09.2016 №1615-VIII.

Наказом Голови Святошинського районного суду м. Києва №13/ос від 25.01.2017 пункт 1 Наказу №201/ос від 05.10.2016 «Про відрахування ОСОБА_1 зі штату суддів Святошинського районного суду м. Києва» після тексту «…Постанови Верховної Ради України Про звільнення судді» від 29.09.2016 №1615-VIII» доповнений словами: «а саме 25 січня 2017 року».

Постановою Вищого адміністративного суду України 07.06.2017 задоволений позов ОСОБА_1 до Верховної Ради України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Вищої ради правосуддя, визнана незаконною та скасована постанова Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року №1615-VIII про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Святошинського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді.

Підстава прийняття Наказу №201/ос від 05.10.2016 скасована.

Згідно з усталеним підходом адміністративних судів, визнання акта суб`єкта владних повноважень незаконним, так само як і його скасування, свідчить про те, що такий акт не породжує жодних правових наслідків від моменту його прийняття. Адже настання обумовлених наслідків зумовлене насамперед тим, що порушення, внаслідок яких такий акт визнано незаконними, мали місце вже на час його прийняття.

З огляду на це, постанова Верховної Ради України «Про звільнення судді» від 29.09.2016 №1615-VIII є незаконною з моменту її прийняття, а відтак не породжує жодних правових наслідків. У результаті скасування указаної постанови парламенту у частині звільнення ОСОБА_1 з посади судді у зв`язку з порушенням присяги судді відпала єдина правова підстава для припинення її повноважень судді.

Відповідно, наказ Голови Святошинського районного суду м. Києва №201/ос від 05.10.2016 про відрахування ОСОБА_1 зі штату суддів Святошинського районного суду м. Києва на наступний робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності у зв`язку із порушенням присяги судді, відповідно до Постанови Верховної Ради України від 29.09.2016 №1615-VIII, а саме 25 січня 2017 року (останній робочий день), є безпідставним і, відповідно, підлягає скасуванню.

Постановою Верховного Суду України від 25.10.2016 відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Вищої ради юстиції від 17.12.2015 №1194/0/15-15.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 16.08.2018 №2628/0/15-18 ОСОБА_1 звільнена з посади судді Святошинського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

Отже, Постанова Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 скасована 07.06.2017. ОСОБА_1 звільнена з посади судді 16.08.2018 рішенням Вищої ради правосуддя, що не оскаржувалось позивачем.

Вимога позивача про поновлення на посаді, за обставин прийняття рішення Вищою радою правосуддя про звільнення ОСОБА_1 була актуальна до винесення рішення Вищою радою правосуддя 16.08.2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Святошинського районного суду міста Києва. На сьогоднішній день, так як позивач звільнена з посади судді, що ОСОБА_1 не оскаржується і не спростовується.

Тобто, з фактичних обставин справи вбачається, що в період до 16.08.2018 ОСОБА_1 мала статус судді, мала перебувати в штаті суддів Святошинського районного суду міста Києва, перебувати із Святошинським районним судом міста Києва в трудових відносинах.

Наказом №201/ос Святошинського районного суду міста Києва від 05.10.2016 ОСОБА_1 відраховано зі штату.

25 січня 2017 року Головою Святошинського районного суду міста Києва було винесено наказ «Щодо доповнення наказу №201/ос від 05 жовтня 2016 року про відрахування ОСОБА_1 зі штату суддів Святошинського районного суду міста Києва», яким уточнено дату відрахування ОСОБА_1 зі штату суддів Святошинського районного суду міста Києва, а саме 25 січня 2017 року.

Верховний Суд в постанові від 11.06.2024 у справі №380/2696/21 звертає особливу увагу, що 22.11.2021 набуло статусу остаточного рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гуменюк та інші проти України» (заява №11423/19). У вказаному рішенні Європейський суд фактично зазначив про перебування судді у трудових правовідносинах із державою, а не з конкретним судом, у якому він здійснює правосуддя.

Тому, у разі припинення існування правової підстави, яка слугувала основою для звільнення судді з посади, трудові правовідносини такого судді із Державою відновлюються, і продовжують діяти відповідно до первинного акта про призначення його на посаду.

Варто в цьому аспекті зауважити, що Конституція України передбачає гарантії незалежності суду, серед яких, перебування на посаді судді безстроково та неможливість звільнення з посади або припинення повноважень судді з інших підстав, окрім тих, які передбачені Конституцією України.

У аспекті забезпечення цієї конституційної гарантії, у разі скасування судом рішення про звільнення особи з посади судді, остання продовжує перебувати у статусі судді. Відновлення цього статусу не потребує спеціальних рішень органів, що призначають суддю на посаду.

Наведене відповідає висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, що викладений у пунктах 50-54 постанови від 7.02.2019 у справі №800/345/17 (9991/116/11), а також рішенню Верховного Суду від 3.08.2022 у справі №990/4/22.

Тобто, правовий статус судді відновився безпосередньо на підставі постанови Вищого адміністративного суду України від 07.06.2017, якою скасована Постанова Верховної Ради України від 29.09.2016 №1615-VIII.

Тож, довід відповідача про необхідність вирішення питання про поновлення позивача на посаді суд відхиляє, зауважуючи про відсутність для цього як потреби, так і правових підстав. А також зауважує, що у такому разі був би порушений принцип обов`язковості судових рішень, якими скасоване відповідне звільнення.

Поряд із цим, окрім юридичної підстави поновлення статусу позивача як судді Святошинського районного суду міста Києва має бути і організаційна підстава, адже хоча суддя вступає у трудові правовідносини з Державою, проте супутні питання як то матеріальне забезпечення, вирішення організаційних та кадрових питань тощо, потребує локального реагування і цілком обмежується діяльністю голови відповідного суду, як адміністративної одиниці, представника цього органу.

Обсяг повноважень голови суду визначений статтею 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", до них належать:

1) представляє суд як орган державної влади у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами;

2) визначає адміністративні повноваження заступника голови місцевого суду;

3) контролює ефективність діяльності апарату суду, погоджує призначення на посаду керівника апарату суду, заступника керівника апарату суду, а також вносить подання про застосування до керівника апарату суду, його заступника заохочення або накладення дисциплінарного стягнення відповідно до законодавства;

4) видає на підставі акта про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади, а також у зв`язку з припиненням повноважень судді відповідний наказ;

5) повідомляє Вищу кваліфікаційну комісію суддів України та Державну судову адміністрацію України, а також через веб-портал судової влади про вакантні посади суддів у суді у триденний строк з дня їх утворення;

6) забезпечує виконання рішень зборів суддів місцевого суду;

7) організовує ведення в суді судової статистики та інформаційно-аналітичне забезпечення суддів з метою підвищення якості судочинства;

8) сприяє виконанню вимог щодо підвищення кваліфікації суддів місцевого суду;

9) вносить на розгляд зборів суду пропозиції щодо кількості та персонального складу слідчих суддів;

10) здійснює інші повноваження, визначені законом.

Тобто, пункт 4 вказаної норми передбачає повноваження голови суду видавати відповідний наказ на основі акта про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади, а також у зв`язку з припиненням повноважень судді.

Між тим, у випадку відновлення статусу судді після незаконного звільнення з посади на підставі відповідного судового рішення, таким актом буде саме відповідне рішення суду, яке набрало законної сили, і яким констатовано факт незаконного звільнення судді з посади.

У зв`язку із наведеним, Верховний Суд в постанові від 11.06.2024 у справі №380/2696/21 сформував правовий висновок, що у разі скасування у судовому порядку акта про звільнення судді з посади, останній відновлює свій статус судді силу такого рішення суду, а голова відповідного суду в силу пункту 4 частини першої статті 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зобов`язаний видати відповідний наказ про включення цього судді у штат суддів відповідного суду.

Тому, на основі пункту 4 частини першої статті 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» голова Святошинського районного суду м. Києва мав достатньо підстав для видачі наказу про включення позивача до складу суддів цього суду, проте допустив протиправну бездіяльність і не виконав цього повноваження.

Наказом №201/ос Святошинського районного суду міста Києва від 05.10.2016 ОСОБА_1 відраховано зі штату на наступний робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності.

25 січня 2017 року Головою Святошинського районного суду міста Києва було винесено наказ «Щодо доповнення наказу №201/ос від 05 жовтня 2016 року про відрахування ОСОБА_1 зі штату суддів Святошинського районного суду міста Києва», яким уточнено дату відрахування ОСОБА_1 зі штату суддів Святошинського районного суду міста Києва, а саме 25 січня 2017 року.

За вказаного, для повного та належного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Голови Святошинського районного суду м. Києва в частині невидачі наказу про зарахування ОСОБА_1 до штату цього суду і зобов`язати видати наказ, яким зарахувати ОСОБА_1 до штату суддів Святошинського районного суду м. Києва з 26 січня 2017 року по 16 серпня 2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що з 28.09.2016 до 23.01.2017 ОСОБА_1 була тимчасово непрацездатна, отримувала виплати за листом тимчасової непрацездатності за рахунок роботодавця, органів соціального забезпечення /а.с.138/.

Позивачем спростувань чи заперечень вказаного не наведено, до справи не надано.

В період з 24.01.2017 (перший робочий день по виходу на роботу після тимчасової непрацездатності) по 16.08.2018 (день звільнення за рішенням Вищої ради правосуддя останній робочий день) позивач суддівської винагороди не отримувала, що не заперечується Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в м. Києві.

Позивач звернулась із вимогою про стягнення солідарно з Святошинського районного суду м. Києва та Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 05.10.2016 по 15.08.2018 у сумі 570 506,14 грн.

У силу частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У даних правовідносинах суд вважає за доцільне застосувати вищевказану норму КЗпП України, оскільки норми спеціального Закону не містять положень які регулювали б це питання.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

За змістом пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24.12.1999 №13» зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У матеріалах справи наявна довідка про доходи, видана ОСОБА_1 /а.с.138/, зі змісту якої суд встановив, що середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення складала 1186,36 грн, а середньомісячна 25506,74 грн.

Позивач та/або його представник наведені розрахунки не заперечили.

Але позивач послався на положення пункту 10 розділу IV Постанови КМУ №100 за яким у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення, що підтверджено Верховним судом в постановах від 20.06.2018 у справі № 826/808/16, від 22.05.2019 у справі № 572/2429/15-ц.

Суд зазначає про неможливість застосування висновків Верховного Суду, викладених у згаданих позивачем постановах за обставин розгляду справ за участі іншого кола осіб, що не є релевантним із даною справою.

Положення ж пункту 10 розділу IV Постанови КМУ №100 за яким у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), необхідно враховувати коефіцієнт підвищення не може бути застосований до питання нарахування сум суддівської винагороди, до якої відповідні коефіцієнти в силу законодавства не застосовуються.

Відповідно до кількості календарних днів, що минули за час вимушеного прогулу позивача, стягненню на користь ОСОБА_1 підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.01.2017 по 17.08.2018 за 406 робочих днів (2017 243 робочих дні (з 24.01.2017), 2018 163 (по 16.08.2018 день звільнення останній робочий день, включно).

406 робочих днів х 1186,36 грн = 481662,16 грн (без утримання податку та інших обов`язкових платежів).

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення сум середнього заробітку частково.

Окрім того, оскільки суд ухвалив рішення про стягнення на користь позивача заробітної плати (суддівської винагороди) за час вимушеного прогулу, суд вказує, що пунктами 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

А тому, рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за вимушений прогул за один місяць у розмірі 25506,74 грн належить допустити до негайного виконання.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Голови Святошинського районного суду м. Києва (03148, м. Київ, вул. Якуба Коласа, 27а, ), Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, ) про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати наказ №201/ос від 05 жовтня 2016 року.

Визнати протиправною бездіяльність Голови Святошинського районного суду м. Києва щодо невидачі наказу про зарахування ОСОБА_1 до штату Святошинського районного суду м. Києва з 26 січня 2017 року по 16 серпня 2018 року.

Зобов`язати Голову Святошинського районного суду м. Києвавидати наказ, яким зарахувати ОСОБА_1 до штату суддів Святошинського районного суду м. Києва з 26 січня 2017 року по 16 серпня 2018 року.

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 481662,16 (чотириста вісімдесят одна тисяча шістсот шістдесят дві гривні шістнадцять копійок) грн (без утримання податку та інших обов`язкових платежів).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за вимушений прогул за один місяць у розмірі 25506,74 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот шість гривень сімдесят чотири копійки) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.Ю. Алєксєєва