Справа № 280/5947/25
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

13 серпня 2025 року Справа № 280/5947/25 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Стрельнікова Н.В., розглянувши у м. Запоріжжі матеріали адміністративного позову

ОСОБА_1

до Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України Міністерства оборони України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України Міністерства оборони України (далі відповідач) у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати протокол Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України Міністерства оборони України від 30.07.2024 року №5807;

-зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України Міністерства оборони України (СДРПОУ 08356179) повторно розглянути скаргу ОСОБА_2 від 17.07.2024 р. на рішення штатної 20 регіональної військово-лікарської комісії яке оформлене Протоколом № 2206 від 05.06.2024 р. в частині встановлення причинного зв`язку захворювання яке призвело до смерті та причина смерті солдата у відставці ОСОБА_3 , 1986 р.н. з прийняттям постанови відповідно до підпунктів 2.3.3-2.3.5 глави 2 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402.

Ухвалою судді від 14.07.2025 позовну заяву залишено без руху та наданий позивачу строк 10 днів з моменту отримання цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду: заяви оформлену відповідно до статті 167 КАС України заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з зазначенням поважних підстав для поновлення строку звернення до суду із вказаним позовом та доказами поважності причин його пропуску або обґрунтувань за яких позивач вважає, що строк звернення до суду не пропущений разом із відповідними доказами.

22.07.2025 до суду від представника позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду. В обґрунтування зазначено, що позивач ОСОБА_1 мала істотні перешкоди та труднощі для своєчасного вчинення процесуальних дій в період з липня 2024 р. по 09.07.2025 через важку офтальмологічну та кардіологічну хворобу катаракту на обидва ока на фоні Гіпертонічної хвороби III ст., 2 ст. ДВДР, ішемічну хворобу серця (ІХС), СМ 2. Вона практично не бачить на обидва ока, її стан безпорадний, вона постійно користується допомогою сторонніх осіб та працівників соціальних служб. Після смерті її сина військовослужбовця ОСОБА_4 в листопаді 2023 року її стан значно погіршився - вона фактично грудень 2023 березень 2024 року була без руху, через психотравму та як наслідок неврологічну хворобу незапальне ураження головного мозку по типу енцефалопатії, внаслідок ішемічної недостатності мозкового кровообігу, фактично була прикута до ліжка. Позивач ОСОБА_1 проживає в м. Запоріжжя в безпосередньої близькості від районів ведення бойових дій, через постійні обстріли з боку російської федерації та безпосередньої загрози життю була вивезена волонтерами організації Запоріжжя SOS з 1 січня 2025 року по липень 2025 року до Полтавської області в с.Савинці Оржицького району до рідної сестри ОСОБА_5 в безпечне місце. З січня 2025 року по липень 2025 року військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, не надавали вчасно за запитами та зверненнями в інтересах ОСОБА_1 які готували волонтери документи та довідки, допускала тяганину, відповіді на запити приходили через 3-4 місяці, витребувані через ТЦК та СП по СЕДО довідки оформлялись не належним чином. Часто ігнорувались звернення, залишались без розгляду, що змушувало волонтерів, що допомагали ОСОБА_1 звертатись повторно.».

Ухвалою судді від 28.07.2025 продовжено позивачу процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви на строк 10 днів з дня одержання ухвали суду про продовження процесуального строку. Роз`яснено позивачу, що недоліки позовної заяви можуть бути усунені шляхом надання суду: доказів в обґрунтування зазначеного позивачем у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду (що з липня 2024 р. по 09.07.2025 позивач проходила лікування, постійно користується допомогою працівників соціальних служб тощо, у зв`язку із хворобою, що з 1 січня 2025 року по липень 2025 року вивезена волонтерами організації Запоріжжя SOS до Полтавської області в с.Савинці Оржицького району, звернення позивача із запитами з січня 2025 року по липень 2025 року до військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, на які вчасно не надано відповіді (докази направлення таких запитів), тощо).

За змістом частин 1-3 статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів із дня його складання в електронній формі у порядку, встановленому законом (у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси), або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса у особи відсутня.

Згідно наявною в матеріалах справи довідки про доставку електронного листа документ в електронному вигляді, а саме ухвала про залишення позовної заяви без руху була надіслана представнику позивача 28.07.2025 в його електронний кабінет та доставлено 29.07.2025.

Останній день для усунення недоліків позову припадає на 08.08.2025.

07.08.2025 засобами системи «Електронний суд» від представника позивача до суду надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду. В обґрунтування якої зазначає, аналогічсне викладене в заяві від 22.07.2025 . Зааннчено, що Благодійна організація Запоріжжя SOS юридична адреса м. Запоріжжя вул.Василя Сергієнка, буд.70, кв.56, Zaporizhia, Ukraine готова на запит суду надати довідку та розрахунок витрат на транспортировку ОСОБА_1 . Зазначену обставину також може підтвердити громадянка України ОСОБА_5 , надавши до суду відповідні пояснення.

Надаючи оцінку поважності наведених у заяві причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, необхідно зазначити таке.

Частиною 1 статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмежено, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").

Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.

За приписами частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску (частина 6 статті 161 КАС України).

Згідно з частиною 1 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Зокрема, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

При цьому, з наведених положень КАС України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Водночас, суддя звертає увагу, що дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадках, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Таким чином, для визначення початку перебігу строку звернення потрібно виходити не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Відтак, необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суддя наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №340/1019/19).

Так, заявляючи публічно-правовий спір у даній справі, позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати протокол Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України Міністерства оборони України від 30.07.2024 року №5807;

-зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України Міністерства оборони України (СДРПОУ 08356179) повторно розглянути скаргу ОСОБА_2 від 17.07.2024 р. на рішення штатної 20 регіональної військово-лікарської комісії яке оформлене Протоколом № 2206 від 05.06.2024 р. в частині встановлення причинного зв`язку захворювання яке призвело до смерті та причина смерті солдата у відставці ОСОБА_3 , 1986 р.н. з прийняттям постанови відповідно до підпунктів 2.3.3-2.3.5 глави 2 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402.

Як зазначено у позові «05 червня 2024 року Протоколом № 2206 засідання штатної 20 Регіональної військово- лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця встановлено: «Захворювання старшого солдата у відставці ОСОБА_3 , 1986 р.н. : «Гостра серцева недостатність. Кардіоміопатія неуточнена», яке згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.07.23 р. № 208, Свідоцтва про хворобу № 619/3 виданого ВЖ психоневрологічного профілю ВМКЦ Західного регіону від 30.06.2023, Лікарського свідоцтва про смерть № 7628 від 10.11.2023, виданого КЗ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради, Свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 від 10.11.2023, виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) послужило причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , - ЗАХВОРЮВАННЯ, ЯКЕ ПРИЗВЕЛО ДО СМЕРТІ, ТА ПРИЧИНА СМЕРТІ, НІ, НЕ ПОВЯЗАНІ З ПРОХОДЖЕННЯМ ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ». Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_6 , 17.07.2024 р. звернулась зі скаргою до Центральної ВЖ Збройних сил України щодо перегляду постанови оформленою Протоколом № 2206 засідання штатної 20 Регіональної військово- лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця ОСОБА_7 . За результаті розгляди скарги ОСОБА_8 . Центральною ВЖ Збройних сил України було змінено формулювання причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв що призвело до смерті ОСОБА_4 . Відповідно до Витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної ВЖ Збройних сил України від 30 липня 2024 р. № 5807: Захворювання старшого солдата ОСОБА_3 , 1986 року народження: «Кардіоміопатія, не уточнена», яке послужило причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10.11.2023 серія НОМЕР_2 виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), довідкою про причину смерті від 10.11.2023 № 7628, виданою комунальною установою «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради», військово-обліковою та медичною документацією - ЗАХВОРЮВАННЯ, ЯКЕ ПРИЗВЕЛО ДО СМЕРТІ ТА ПРИЧИНА СМЕРТІ, ТАК, ПОВЯЗАНІ З ПРОХОДЖЕННЯМ ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ. Не погоджуючись із таким рішенням Центральної ВЛК Збройних сил України Міністерства оборони України, оформленого Витягом з протоколу Центральної ВЛК Збройних сил України Міністерства оборони України від 30 липня 2024 р. № 5807 ОСОБА_6 через свого представника вимушена звернутися до суду з даним адміністративним позовом.»

Отже, позивач з липня 2024 року є таким, що дізнався про порушення свого права, проте до суду із цим позовом позивач звернувся тільки 09.07.2025 (штамп пошти), через майже рік, тобто з порушенням шестимісячного строку, визначеного частиною у статті 122 КАС України місячного строку звернення до суду.

Так у заяві про поновлення строку звернення до суду від 22.07.2025 зазначено, що липня 2024 р. по 09.07.2025 позивач проходила лікування, постійно користується допомогою працівників соціальних служб тощо, у зв`язку із хворобою, що з 1 січня 2025 року по липень 2025 року вивезена волонтерами організації Запоріжжя SOS до Полтавської області в с.Савинці Оржицького району, проте доказів в підтвердження вказаного не надано. Так представником позивача долучено лише довідки з медичної карти позивача станом на 2023 рік.

Так у заяві про поновлення строку звернення до суду від 22.07.2025 зазначено, що липня 2024 р. по 09.07.2025 позивач проходила лікування, постійно користується допомогою працівників соціальних служб тощо, у зв`язку із хворобою, що з 1 січня 2025 року по липень 2025 року вивезена волонтерами організації Запоріжжя SOS до Полтавської області в с.Савинці Оржицького району, проте доказів в підтвердження вказаного не надано. Так представником позивача долучено лише довідки з медичної карти позивача станом на 2023 рік.

За правилами ч.4 ст.161 КАС України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

У відповідності до ст. 94 КАС України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Суддя звертає увагу, що ухвалою судді від 28.07.2025 було продовжено процесуальний строк на усунення недоліків, а саме для надання доказів в обґрунтування вищезазначеного.

Так у заяві про поновлення строку звернення до суду 28.07.2025 аналогічно зазначено, що липня 2024 р. по 09.07.2025 позивач проходила лікування, постійно користується допомогою працівників соціальних служб тощо, у зв`язку із хворобою, що з 1 січня 2025 року по липень 2025 року вивезена волонтерами організації Запоріжжя SOS до Полтавської області в с.Савинці Оржицького району, проте доказів в підтвердження вказаного також не надано. Проте представником позивача долучено лише довідки з медичної карти позивача станом на 2023 рік.

Крім того, суддя звертає увагу, що і ні до позовної зави а ні до заяви про поновлення строку звернення від 22.07.2025 так і від 28.07.2025 не надано доказів звернення представника позивача з адвокатським запитами до волонтерської організації Запоріжжя SOS щодо отримання підтвердження інформації щодо вивезення позивача з 1 січня 2025 року по липень 2025 року до Полтавської області в с.Савинці Оржицького району, та отримання чи не отримання відповіді.

Клопотань щодо витребування вказаної інформації суду також не надано.

Щодо посилань що вказану інформацію може підтвердити громадянка ОСОБА_5 суддя зазначає, що представником позивача е клопотання про її виклик та допит не заявлено, інші матеріали справи також не містять окремого клопотання про виклик та допит свідків.

Посилання представника позивача про те, що з січня 2025 року по липень 2025 року військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, НГУ, не надавали вчасно за запитами та зверненнями в інтересах ОСОБА_1 які готували волонтери документи та довідки, допускала тяганину, відповіді на запити приходили через 3-4 місяці, витребувані через ТЦК та СП по СЕДО довідки оформлялись не належним чином. Часто ігнорувались звернення, залишались без розгляду, що змушувало волонтерів, що допомагали ОСОБА_1 звертатись повторно, суддя відхиляє, оскільки звернення представника позивача до відповідача із заявами, скаргами не свідчить про дату коли позивач дізнався про порушення своїх прав, а лише свідчить про те коли позивач почав вчиняти дії спрямовані на захист таких прав і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Так, очікування позивачем/представником відповіді на свої звернення з січня 2025 року аж до липня 2025 року не свідчить про активну поведінку щодо дотримання строку звернення до суду, з урахуванням того, що позивачу відомо про порушення свого право ще з у 2024 році..

Крім того, у спірних правовідносинах не передбачено обов`язкового досудового врегулювання спору.

Доказів в обґрунтування того, що позивач ОСОБА_1 має мінімальну пенсію суду та лише за допомогою небайдужих осіб та допомоги благодійних пожертв вона 03.06.2025 змогла укласти договір про надання правничої допомоги з адвокатом Романенко О.В. та сплатити судовий збір суду не надано.

Крім того, представником позивачам у справі не було заявлено клопотання про звільнення/відстрочення позивача від сплати від судового збору.

Також суддя враховує, що Закон України «Про безоплатну правничу допомогу» визначає зміст права на безоплатну правничу допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до статті 3 цього Закону, право на безоплатну правничу допомогу - гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця, чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правничу допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правничу допомогу у випадках, передбачених цим Законом.

Отже до суду не надано доказів в обґрунтування та наявності обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та /або пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій для звернення до суду із вказаним позовом.

Суддя зазначає, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Суддя наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Крім того, поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді.

Дана позиція суду узгоджується з постановою Верховного Суду від 31.03.2020 по справі № 807/235/16 (адміністративне провадження № К/9901/49805/18).

Враховуючи вищевикладене, суддя приходить до висновку, що представником позивача надано доказів в обґрунтування обставин які б свідчили, що позивач не міг вчинити процесуальні дії у строк, та не надано доказів в обґрунтування обставин які є об`єктивно непереборними або не залежали від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, а отже, суддя дійшов висновку, що викладене у заяві про поновлення строків не може бути визнано судом як поважні причини пропуску строку звернення до суду, оскільки доказів в підтвердження наявності об`єктивних обставин, що унеможливлювали звернення до суду з позовом вчасно суду не надано.

З урахуванням наведеного, слід зазначити, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

За приписами частини 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з частиною 2 статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи, що підстави наведені представником позивача суддею визнано неповажними підставами для поновлення строку звернення до суду з цим позовом, та подана представником позивача заява про поновлення строків не містить доказів в обґрунтування поважних підстав для поновлення строку звернення до суду з вказаним позовом, які є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення такої заяви та наявність підстав для повернення позовної заяви.

Керуючись статтями 169, 241, 243, 248 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, вказані у заявах про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

У задоволенні заяв представника позивача про поновлення строку звернення до суду -відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу разом з доданими до неї документами.

Ухвала суду набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки, передбачені ст.ст. 293, 294, 295, 296 КАС України.

Суддя Н.В. Стрельнікова