Справа № 400/4526/25
Суддя: Дерев'янко Л.Л.
Дата ухвалення: 2025-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2025 р. № 400/4526/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "КИП", вул. Дмитра Яворницького, 2/2,м. Миколаїв,54018,

до відповідачаВідділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті, вул. Космонавтів, 61,м. Миколаїв,54056,

провизнання протиправною та скасування постанови №ПШ112169 від 21.11.2024,

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариство з обмеженою відповідальністю "КИП" (далі Позивач) до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач, Укртрансбезпека), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною та скасувати Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ112169 від 21.11.2024 року, прийняту в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті Олександром Гринюком.

В обґрунтування позову позивач послався на те, що він під час спірних правовідносин не був перевізником, що виключає його відповідальність за ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Позивач зазначає, що посадовими особами відповідача під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) не було встановлено автомобільного перевізника, і накладено адміністративно-господарський штраф за вказаною тпостановою на ТОВ «КИП» виключно тому, що позивач є власником транспортного засобу. Позивач стверджує, що транспортний засіб, який був об`єктом перевірки, передано в користуванні іншій особі. Відомості про цю особу ТОВ «НЕРО Н» - відображені в товарно-транспортній накладній, проте були проігноровані відповідачем.

Ухвалою суду від 09.05.2025 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, встановлено строк для подання сторонами заяв по суті.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача у відзиві на позовну заяву посилався на те, що під час рейдової перевірки встановлено відсутність заповнених тахокарт, що є підставою для притягнення перевізника до відповідальності відповідно до статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Щодо встановлення особи перевізника, відповідач зазначає, що під час перевірки 24.10.2024 р. водій транспортного засобу надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля Mercedes-Вenz, номерний знак НОМЕР_1 , згідно якого власником транспортного засобу є ТОВ «КИП», жодних документів які б підтверджували передачу вказаного транспортного засобу в законне користування іншим особам у водія під час перевірки не було. Водій з актом від 24.10.2024 р. був ознайомлений, поставив свій підпис, зауважень щодо суб`єкта що перевіряється написаного в ньому не висловлював. Під під час перевірки була надана проста видаткова накладна № СИНРО 5242 від 23.10.2024, у водія не було при собі ТТН, тому в посадових осіб не було підстав вважати автомобільним перевізником когось іншого, а ніж власника транспортного засобу ТОВ «КИП». Просить у задоволенні позову відмовити.

У відповіді на відзив позивач звернув увагу суду, що до відзиву на позовну заяву відповідачем надано копію маршрутного листа від 23.10.2024 року, у якій не зазначено, що ТОВ «КИП» є автомобільним перевізником. Натомість зі змісту вказаного Маршрутного листа чітко видно, що він сформований 23.10.2024 року ТОВ «НЕРО Н». На думку позивача, в зв`язку з цим у відповідача повинно було виникнути питання, хто є автомобільним перевізником і ці обставини підлягали з`ясуванню при застосуванні адміністративно-господарських санкцій.

Інших пояснень та заяв по суті справи до суду не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, суд встановив такі обставини справи.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «КИП» є власником транспортного засобу марки Мercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

24.10.2024 о 14:05 на а/д Н-33 посадовими особами відповідача проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки Мercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

За результатами перевірки було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №089409 від 24.10.2024, в якому зафіксовано порушення вимог абз. 3. ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» під час надання послуг з перевезення вантажу - відсутність у водія тахокарти, відсутність бланку підтвердження діяльності водія.

З відзиву на позов суд встановив, що водієм під час перевірки було надано маршрутний лист № СИНРО 15242 від 23.10.2024 на перевезення товару, складений ТОВ «НЕРО Н».

11.11.2024 відповідачем направлено на адресу позивача повідомлення про дату і час розгляду справи про порушення абз. 3. ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», яке повернулось за зворотною адресою за закінченням терміну зберігання.

21.11.2025 в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті Гринюком О. винесено Постанову №ПШ0112169 про застосування до товариства з обмеженою відповідальністю «КИП» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн (далі Постанова №112169).

Позивач вважає Постанову №112169 протиправною, що стало підставою для звернення до суду.

Вирішуючи спір, суд враховує такі приписи законодавства України.

Положенням про Державну службі України з безпеки на транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 передбачено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади. Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному транспорті, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Згідно з частинами першою-другою статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

В контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити з того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

Основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до частини першої статті 29 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Згідно зі статтею 33 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах. Для виконання перевезень небезпечних вантажів автомобільний перевізник повинен одержати відповідну ліцензію.

Вимогами статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільний перевізник повинен, зокрема:

виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів;

забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства;

забезпечувати безпеку дорожнього руху.

Закон України «Про автомобільний транспорт» регламентує також загальні положення щодо перевезення пасажирів (глава 7 цього Закону), загальні положення щодо перевезення вантажів (глава 8 цього Закону), положення про міжнародні перевезення пасажирів і вантажів (розділ ІV цього Закону).

Розділом V Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено відповідальність перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Адміністративно-господарський штраф, передбачений статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» є за своєю суттю адміністративно-господарською санкцією. Так, приписами ст. 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Відповідальність на підставі статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» при перевезенні вантажу покладається на перевізника.

Нормами пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в

Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку № 363 від 14 жовтня 1997 року, визначено:

перевізник - фізична або юридична особа, суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами;

товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Застосовуючи ці приписи до обставин справи, суд зазначає наступне.

Незгода позивача з спірною постановою ґрунтується на тому, що він не виступав перевізником, а відтак, не повинен нести відповідальність за встановлені під час здійснення перевезення порушення. При цьому наявність таких порушень позивачем не заперечується.

До матеріалів справи позивачем додано договір оренди №0101/24 від 02.01.2024, укладений між позивачем як Орендодавцем та ТОВ «НЕРО Н» як Орендарем. Об`єктом оренди є, серед іншого, транспортний засіб марки Мercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 . Термін оренди становить два роки (пункт 4.1.1 договору оренди).

Актом приймання-передачі від 02.01.2024 підтверджується, що обєкти оренди передані в орендне користування ТОВ «НЕРО Н».

Отже, з огляду на зазначений договір оренди, на час проведення перевірки відповідачем, за результатами якої складено спірну постанову, автомобіль марки Мercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 перебував у володінні та користуванні іншої особи. Відтак, позивач у спірних правовідносинах не має статусу автомобільного перевізника, та не може бути суб`єктом відповідальності.

Тобто, відповідальність Постановою №112169 застосована до власника, а не до перевізника, всупереч вимогам статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Суд звертає увагу, що під час проведення перевірки водій надав посадовим особам, які проводили перевірку, маршрутний лист, складений ТОВ «НЕРО Н». Інформації щодо ТОВ «КИП» цей маршрутний лист (товарно-транспортна документація) не містить.

Суд вважає слушним посилання позивача, що відомості маршрутного листа давали посадовим особам відповідача підстави для сумніву, що перевізником є власник транспортного засобу.

Обов`язок із встановлення дійсного автомобільного перевізника має Укртрансбезпека, яка, у випадку встановлення порушення законодавства про автомобільний транспорт, зобов`язана притягнути до адміністративної відповідальності лише винну в указаних порушеннях особу. При цьому притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не була в момент перевезення автомобільним перевізником є недопустимою, а тягар наслідків у такому випадку несе компетентний контролюючий орган - Укртрансбезпека.

Аналогічна позиція висловлена у постанові ВС 22 лютого 2023 року у справі №240/22448/20, від 22 грудня 2021 року у справі №420/3371/21, від 06.07.2023 у справі № 640/39442/21, від 28.12.2023 по справі № 300/4673/22.

Верховний Суд у своїй практиці констатує, що положення статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовуються виключно до автомобільного перевізника і не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт.

Така позиція є сталою та послідовною і неодноразово зазначалась у постановах Верховного Суду у справах цієї категорії.

З огляду на зазначене, посадові особи Укртрансбезпеки повинні забезпечити відповідні вимоги Закону України «Про автомобільний транспорт» про те, що понести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт повинен дійсний автомобільний перевізник, тобто особа, яка в момент перевірки здійснювала автомобільне перевезення, при цьому була зобов`язана дотримуватись вимог указаного Закону і, серед іншого, забезпечити водія (та/або іншу уповноважену особу, присутню при перевірці) відповідною документацією, яка є необхідною для повного та всебічного встановлення усіх обставин, які були предметом перевірки.

Відтак, при розгляді справи про притягнення до відповідальності відповідач залишив поза увагою той факт, що під час перевірки водій надав документи на вантаж, з яких вбачається, що перевізником є ТОВ «НЕРО Н».

Зазначене дає підстави для висновку, що приймаючи спірне рішення суб`єкт владних повноважень не дотримався вимог щодо його обґрунтованості, тобто урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Це призвело до винесення постанови про притягнення до відповідальності власника транспортного засобу, який у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», під час проведення рейдової перевірки відповідачем не мав статусу автомобільного перевізника.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідач не довів суду належними та допустимими доказами правомірність спірної постанови, отже позов належить задовольнити.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується квитанцією.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до статті 139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КИП" (вул. Дмитра Яворницького, 2/2,м. Миколаїв,54018 ) до Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Космонавтів, 61,м. Миколаїв,54056 ) задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті №ПШ112169 від 21.11.2024 про застосування до товариства з обмеженою відповідальністю «КИП» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Космонавтів, 61,м. Миколаїв,54056 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КИП" (вул. Дмитра Яворницького, 2/2,м. Миколаїв,54018 ) судові витрати в розмірі 2422.40 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя Л.Л. Дерев`янко