Справа № 711/3193/25
Суддя: Казидуб О. Г.
Дата ухвалення: 2025-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3193/25
Номер провадження2-а/711/48/25
РІШЕННЯ
06 серпня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Казидуб О.Г.
за участю секретаря судового засідання Шульга А.В.
представника позивача-адвоката :Власенко К.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-
Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулась до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.
В постанові зазначено, що позивачка 08.04.2025 року відмовилась від отримання розпорядження за вих. № 13/5738 від 07.04.2025 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також прибула без додатку 9 до Постанови КМУ № 1487 від 30.12.2022 року (Журнал обліку результатів перевірки).
Проте, для таких висновків у особи, яка винесла постанову, не було жодних підстав.
Так дійсно, 19.03.2025 року на адресу ТОВ «Хімтехнологія» надійшов лист за №13/4375 за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 про проведення звіряння списків персонального військового обліку призовників, військовозобов`заних та резервістів, а саме подати до ІНФОРМАЦІЯ_3 Додатки 5 та 12 до Постанови КМУ № 1487 від 30.12.2022 року та Додаток 1 до Постанови КМУ № 1921 від 28.12.2000 року.
Враховуючи, що на вказаному Товаристві ОСОБА_1 призначена особою відповідальної за ведення військового обліку, керівником Товариства їй було доручено підготувати вказані у листі Додатки 5 та 12 до Постанови КМУ № 1487 від 30.12.2022 року та Додаток 1 до Постанови КМУ № 1921 від 28.12.2000 року та подати 20.03.2025 року їх до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
20.03.2025 року позивач прибула до ІНФОРМАЦІЯ_3 , але 208 кабінет був закритий. Їй повідомили, що виконавця Листа № 13/4375 про проведення звіряння, ОСОБА_3 сьогодні не буде. Щоб не порушувати законодавство, так як саме 20.03.2025 року треба було подати Додатки 5 та 12 до Постанови КМУ № 1487 від 30.12.2022 року та Додаток 1 до Постанови КМУ № 1921 від 28.12.2000 року, вказані документи нею були здані до канцелярії ІНФОРМАЦІЯ_3 .
07.04.2025 року на мобільний телефон ОСОБА_1 НОМЕР_3 зателефонувала жінка яка представилась ОСОБА_3 співробітником ІНФОРМАЦІЯ_3 та попросила з`явитись 08.04.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 з Журналом обліку результатів перевірки для того, щоб вона поставила відмітку, о проведеному звірянні, так як 20.03.2025 року її не було на робочому місті.
08.04.2025 року позивач прибула до ІНФОРМАЦІЯ_3 кабінет № 208 де запитала ОСОБА_3 . Після чого ОСОБА_3 поклала переді нею аркуш паперу з назвою «Розпорядження», та повідомила, що позивач зобов`язана його отримати, розписатись за нього та передати на ТОВ «Хімтехнологію». Позивач пояснила їй, що не наділена повноваженнями кур`єра, а тільки веде військовий облік на Товаристві. На, що ОСОБА_3 за відмову отримати вказане «Розпорядження», склала відносно неї адміністративний протокол № 52 від 08.04.2025 року за порушення п. 34, 46 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджену Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 року та абз. 6,13,14 ч.І ст. 21 ЗУ « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Також ОСОБА_3 повідомила, що не буде розписуватись у Журналі обліку результатів перевірки (додаток № 9 Постанови КМУ № 1487 від 30.12.2022 року) так як ОСОБА_1 не отримала «Розпорядження».
Диспозиція ч.3 ст. 210-1 КУпАП є бланкетною, тобто передбачає вказівку про порушення вимог іншого нормативно-правового акта. Зі змісту оскаржуваної постанови, № 52 від 10.04.2025 року вбачається, що їй інкримінується порушення вимог п. 34, 46, 87 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджену Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 року та абз. 6,13,14 ч.І ст. 21 ЗУ « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Зі змісту Постанови КМУ № 1487 від 30.12.2022 року зрозуміло, що на неї як на особу відповідальну за військовий облік не покладено обов`язку отримувати кореспонденцію в ТЦК та СП та передавати її до підприємств установ та організацій, тобто виконувати функцію кур`єра чи поштаря, а відповідно до ст. 19 Конституції України, Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Зі змісту ст. 21 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зрозуміло, що на мене як на особу відповідальну за військовий облік не покладено обов`язку отримувати кореспонденцію в ТЦК та СП та передавати її до підприємств установ та організацій, тобто виконувати функцію кур`єра чи поштаря, а відповідно до ст. 19 Конституції України, Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Враховуючи, що офіцер відділення військового обліку та бронювання ІНФОРМАЦІЯ_3 лейтенант ОСОБА_3 намагаючись вручити розпорядження за вих. № 13/5738 від 07.04.2025 року, порушила Інструкцію з діловодства у ЗСУ затверджену Наказом Головнокомандувача ЗСУ № 40 від 31.01.2024 року, а також те, що а ні Постанова КМУ № 1487 від 30.12.2022 року, а ні Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не зобов`язує ОСОБА_1 отримувати розпорядження за вих. № 13/5738 від 07.04.2025 року, а також теж, що вона не уповноважена на ТОВ «Хімтехнологія» отримувати будь яку, будь де кореспонденцію, а її посадова інструкція не зобов`язує це робити, та те, що обов`язок організації оповіщення покладено на керівника ТОВ «Хімтехнологія», на думку позивача, в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП України.
Вказує, що матеріали ж адміністративної справи не містять беззаперечних доказів порушення позивачем п. 34, 46, 87 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджену Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 року та абз. 6,13,14 ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а за таких обставин склад адміністративного правопорушення не сформовано.
На думку позивача, виходячи з викладеного підстави для притягнення її до адміністративної відповідальності відсутні і як наслідок Постанова № 52 від 10.04.2025 року підлягає скасуванню.
Оскільки, постанова отримана 10.04.2024 року, то на момент подачі позовної заяви строк на оскарження ще не пройшов.
Просить, постанову у справі про адміністративне правопорушення № 52 від 10.04.2025 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_2 визнати протиправною та скасувати. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. З ст. 210-1 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
16 квітня 2025 року ухвалою суду прийнято до розгляду даний адміністративний позов, вирішено розгляд справи проводити у позовному провадженні з особливостями встановленими параграфом 2 глави 11 КАС України, призначено судове засідання.
06 травня 2025 року через систему «Електронний суд» від Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 надійшов Відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що заперечують проти задоволення позову.
Щодо доводів позивача, про відсутність у неї обов`язку на отримання розпоряджень від відповідача зазначають наступне.
Відповідно до норм законодавства підприємства по взаємодії із відповідачем, в т.ч. отримання розпоряджень ІНФОРМАЦІЯ_3 , має здійснювати саме відповідальна особа ТОВ «Хімтехнологія» за ведення військового обліку.
Згідно повідомлення №10 від 19.03.2025, поданого ТОВ «Хімтехнологія» позивач є особою, відповідальною за військовий облік, тому позивач зобов`язана була отримати розпорядження.
Враховуючи викладене, вказані вище доводи позивача є необґрунтованими.
Позивач зазначає, що працівник відповідача ОСОБА_3 відмовилась розписатись у Журналі обліку результатів перевірки.
Проте, як пояснила ОСОБА_3 , 08.04.2025 позивач надала для підпису журнал реєстрації заходів державного нагляду (контролю), наявність якого передбачена Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», а форма затверджена наказом Державного комітету України з питань розвитку підприємництва від 10.08.1998 №18.
Натомість, позивач повинна була надати Журнал обліку результатів перевірки стану військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, звіряння їх облікових даних з даними районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів), форма якого передбачена Додатком 9 до Порядку.
Отже, позивач надала для проставлення підпису журнал, який не передбачений Порядком, відтак доводи позивача про відмову ОСОБА_3 про відмову від підпису в ньому є необґрунтованими.
Позивач не надала жодних належних, допустимих та достовірних доказів щодо подання саме Журналу обліку результатів перевірки стану військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, звіряння їх облікових даних з даними районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів), форма якого передбачена Додатком 9 до Порядку.
Позивач з посиланням на Інструкцію з діловодства, затверджену наказом Головнокомандувача ЗСУ №40 від 31.01.2024 зазначає, що розпорядження, мають направлятись із використанням засобів поштового зв`язку, кур`єрською та фельд`єгерською службою, а також із використанням системи електронної взаємодії органів виконавчої влади.
Проте, позивач посилаючись на вказану Інструкцію не враховує, що ця ж Інструкція (п. 3.13.1) передбачає, що за необхідності невідкладної доставки вихідних документів нарочним документ доставляється адресату відповідальним виконавцем.
Таким чином, Інструкція передбачає можливість вручення розпоряджень При цьому вказана Інструкція не передбачає обов`язковість вручення розпорядження саме за місцезнаходженням підприємства, і не визначає коло осіб, уповноважених на їх отримання.
Враховуючи зазначене, доводи позивача про обов`язковість направлення розпорядження засобами поштового зв`язку, кур`єрською службою, тощо, є необґрунтованими.
Позивач вказує, що обов`язок організації оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки покладений на керівника ТОВ «Хімтехнологія», а не на позивача, як особу, відповідальну за ведення військового обліку на вказаному підприємстві.
Проте, з аналізу положень пунктів 1, 8, 10, 34, 47 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. №1487 слідує, що керівник підприємства здійснює лише організацію оповіщення, а обов`язки щодо безпосереднього здійснення заходів оповіщення покладені на осіб, відповідальних за військовий облік, за наявності таких відповідальних осіб.
Отже, з врахуванням вищевказаного, дії підприємства по взаємодії із відповідачем, в т.ч. отримання розпоряджень ІНФОРМАЦІЯ_3 та оповіщення військовозобов`язаних, має здійснювати саме відповідальна особа ТОВ «Хімтехнологія» за ведення військового обліку.
Таким чином, ухилення позивачем від отримання розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_3 та, як наслідок, не здійснення заходів з оповіщення військовозобов`язаних є порушенням Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», перешкоджанням органам
ІНФОРМАЦІЯ_3 здійсненню заходів з комплектування Збройних Сил України та має наслідком зниження обороноздатності України.
Відтак, відмова позивача від отримання розпорядження має ознаки порушення законодавства про мобілізацію, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку із чим були складені відповідні адміністративні матеріали.
Пункт 11 Порядку передбачає, що особи, відповідальні за ведення військового обліку (крім державних службовців), повинні відповідати кваліфікаційним вимогам, визначеним для інспектора з військового обліку відповідно до національного класифікатора ДК 003:2010 Класифікатор професій.
З аналізу викладеного вбачається, що саме в ТОВ «Хімтехнологія» на особу, відповідальну за ведення військового обліку, покладені обов`язки зі здійснення заходів із забезпечення виконання правил військового обліку, військовозобов`язаних, в т.ч. отримання розпоряджень ІНФОРМАЦІЯ_3 про оповіщення військовозобов`язаних та забезпечення їх прибуття до органу ТЦК та СП для уточнення своїх військово-облікових даних, тощо.
Просить, відмовити у задоволені позовних вимог. Судові витрати залишити за Позивачем. Розгляд справи провести за участю сторін.
14 травня 2025 року через канцелярію суду позивачем ОСОБА_5 було надано Відповідь на відзив в якій зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 погоджується, що Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 року, передбачено, що організація військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладається на відповідних керівників.
ІНФОРМАЦІЯ_3 погоджується, що відповідно до «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» затвердженого Постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 року, а саме п. 13. Керівники підприємств, установ, організацій з отриманням розпорядження відповідного голови (начальника) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації) або відповідного керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки про проведення заходів мобілізації чи виклик резервістів та військовозобов`язаних районного (міського) територіального центру комплектування:
видають наказ керівника підприємства (установи, організації) про проведення оповіщення резервістів та військовозобов`язаних, у якому зазначаються підстава та мета видання, перелік осіб, які підлягають оповіщенню, дата, час та місце їх прибуття, способи доставки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, який надіслав розпорядження, відповідальні особи за здійснення оповіщення, порядок здійснення контролю за оповіщенням та прибуттям військовозобов`язаних, інші питання;
організовують через відповідальних осіб здійснення оповіщення у робочий час працівників підприємства (установи, організації) шляхом вручення повісток під їх особистий підпис; здійснюють на підприємстві (в установі, організації) інформаційне забезпечення призову резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації; повідомляють письмово у триденний строк районному (міському) територіальному центру комплектування та соціальної підтримки про результати оповіщення та виконання резервістами та військовозобов`язаними вимог законодавства;
забезпечують прибуття резервістів та військовозобов`язаних шляхом їх перевезення від підприємства (установи, організації) до пунктів збору районних (міських) територіальних центрів
комплектування та соціальної підтримки або військових частин чи звільнення їх від виконання обов`язків з урахуванням часу, необхідного для прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та у разі потреби часу на зворотній шлях; невідкладно інформують відповідний районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про працівників, які відмовилися від отримання повісток, та працівників, які написали заяви про звільнення.
ІНФОРМАЦІЯ_4 погоджується, що вихідна кореспонденція направляється адресату відповідно до_п. 3.13.1. Інструкції з діловодства у ЗСУ затвердженою Наказом Головнокомандувача ЗСУ № 40 від 31.01.2024 року.
Звертає увагу суду, що відповідач вводить в оману суд, посилаючись на необхідність невідкладної доставки вихідних документів. Так як, по перше, адресату нарочним ніхто не намагався доставити кореспонденція, а по друге, «Розпорядження» створене 07.04.2025 року, а намагались вручити 08.04.2025 року, а тому знову таки необхідності невідкладної доставки не було.
ІНФОРМАЦІЯ_3 у своєму відзиві не зазначає, на підставі якого саме нормативно-правового акту, статті, пункту, підпункту, абзацу ОСОБА_1 зобов`язана отримувати та передавати кореспонденцію від ІНФОРМАЦІЯ_3 до ТОВ «Хімтехнологія», а тільки посилається на системний аналіз Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Постанови КМУ № 1487 від 30.12.2022 року. В зв`язку з чим, висновок ІНФОРМАЦІЯ_3 , що вона повинна була взаємодіяти з останнім, шляхом виконання нею не передбачених нормативно-правовими актами та посадовими обов`язками функцій, є особисте суб`єктивне бачення ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Просить Постанову у справі про адміністративне правопорушення № 52 від 10.04.2025 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_2 визнати протиправною та скасувати. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. З ст. 210-1 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задоволити. Зазначила, що на підприємство надійшов лист з ТЦК, вона є відповідальною особою з приводу ведення обліку і їй було доручено щоб вона надала ІНФОРМАЦІЯ_5 . Коли вона прийшла до ТЦК, відповідальної особи ОСОБА_3 на робочому місці не було і вона залишила документи в канцелярії. І вже через місяць до неї зателефонувала ОСОБА_3 і сказала, що вона повинна була з`явитися до ТЦК щоб отримати розпорядження для передачі його на підприємство. В журналі перевірок вона не розписалася, вона відмовилась. На що позивач їй сказала, що вона лише відповідальна особа за ведення військового обліку на підприємстві і нічим не передбачено, що вона повинна брати якісь документи для передачі. Коли вона з`явилася до ТЦК, то нею ОСОБА_3 було надано журнал, на що та відповіла, що нічого підписувати не буде, оскільки, він не прошитий, хоча в інструкції ніде не зазначено, що журнал повинен бути прошитий і пронумерований. Вже після цієї розмови було вручено розпорядження. Позивач зазначила, що діяла в межах своєї посадової інструкції. Потім ОСОБА_3 покликала свого начальника і підвищила на неї тон, за брала паспорт і віддала його тільки тоді, як вона розписалася в протоколі.
Адвокат Власенко Костянтин Юрійович, який діє в інтересах позивача, в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задоволити.
Представник відповідача за дорученням ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду невідомі, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка в матеріалах справи.
В попередніх судових засіданнях представник відповідача за дорученням ОСОБА_6 зазначив, що проти задоволення позовних вимог заперечують. Зазначив, що позивач є відповідальною особою за ведення військового обліку, всі дії вчиняє замість керівника, вона до свого посадового окладу отримує + 50 %. Спеціалістом були виявлені неточності, треба було передати розпорядження відповідальній особі і сповістити про неточності.
Спеціаліст ОСОБА_3 в попередніх судових засіданнях зазначила, що відповідно графіку на всі підприємства були надіслані листи. Отримавши лист, підприємство надало список військовозобов`язаних. В даному списку були виявлені неточності. Нею на підприємство було повідомлено щоб 07 числа підійшла відповідальна особа для уточнення даних. Вона перевірку не проводила, вона лише звіряла документи. Позивачка говорить недостовірну інформацію. Спеціаліст зазначила, що вона не мала ніякого права розписуватись в журналі, бо він не мав ніякого відношення до військового обліку
Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого належним чином про дату, час та місце розгляду справи даної категорії, не перешкоджає розгляду справи у суді першої інстанції.
Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , адвокат Власенко Костянтина Юрійовича, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.
У відповідності до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.
Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.
Згідно ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана, по-перше, встановити склад правопорушення, яким відповідно до статті 9 КУпАП є протиправна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).
В судовому засіданні встановлено, що згідно Постанови № 52 по справі про адміністративне провадження за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 10 квітня 2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_2 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановив, що «08.04.2025р. офіцером відділення військового обліку та бронювання ІНФОРМАЦІЯ_3 лейтенантом ОСОБА_3 було проведено планову звірку списків (Додаток 5 до Порядку) військовозобов`язаних працівників ТОВ «ХІМТЕХНОЛОГІЯ» з даними ІНФОРМАЦІЯ_3 . Встановлено ряд розбіжностей в інформації зазначеній у списках Додаток 5 до Порядку з інформацією, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, про що відповідальній особі за ведення військового обліку на ТОВ «ХІМТЕХНОЛОГІЯ» ОСОБА_1 , 1988р.н. було запропоновано отримати розпорядження за вих.№13/5738 від 07.04.2025р. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 працівників ТОВ «ХІМІЕХНОЛОІІЯ» для уточнення військово-облікових даних. Відповідальна особа за ведення військового обліку на ТОВ «ХІМТЕХНОЛОГІЯ» ОСОБА_1 , 1988р.н. на яку наказом директора ТОВ «ХІМТЕХНОЛОГІЯ» №04-25 від 18.03.2025р. було покладено обов`язки з ведення військового обліку на товаристві відмовилася від отримання розпорядження за вих.№ 13/5738 від 07.04.2025р. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також ОСОБА_1 прибула до ІНФОРМАЦІЯ_3 без Додатку 9 до Постанови КМУ №1487 від 30.12.2022р. «Журнал обліку результатів перевірки стану військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, звіряння їх облікових даних з даними районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів)», що унеможливило працівникам ІНФОРМАЦІЯ_6 та СПІ зазначити в журналі результати звіряння.
Дане діяння є порушенням вимог пунктів 34,46,87, Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від ЗО грудня 2022 р. № 1487 та абз.6,13,14 ч.1 ст.21 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Чим вчинила правопорушення під час дії особливого періоду, яке передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.».
В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 при звірянні журналу, неточності в ньому зафіксовані ніде не були. Але ОСОБА_3 було складено Протокол про адміністративне правопорушення від 08.04.2025 року та відібрано паспорт позивачки, який був повернутий лише після того, як ОСОБА_1 підписала Протокол про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.3.13.1Інструкції з діловодства у ЗСУ затвердженою Наказом Головнокомандувача ЗСУ №40 від 31.01.2024 року, вихідні документи надсилаються службовою діловодства військової частини(установи) адресатам із використанням засобів поштового зв`язку, технічних засобів зв`язку, кур`єрською та фельдшерською службою, а також із використанням системи електронної взаємодії органів виконавчої влади. За необхідності невідкладної доставки вихідних документів нарочним документ доставляється адресату відповідальним виконавцем. Відповідальність за організацію діловодства у військовій частині(установі) відповідно до п.1.4 І Інструкції з діловодства у ЗСУ затвердженою Наказом Головнокомандувача ЗСУ №40 від 31.01.2024 накладено на керівника.
Як зазначила позивач, офіцер відділення військового обліку та бронювання ІНФОРМАЦІЯ_3 лейтенант ОСОБА_3 зателефонувала 07 квітня 2025 року в 10год.23 хв. Їй щоб отримати розпорядження за вих.№13/5738 від 07.04.2025р. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про виклик працівників підприємства для уточнення військово-облікових даних, але позивачка відмовилася від отримання розпорядження, інспектор позвала свого начальника, підвищила тон на позивачку, зазначила що в країні війна, необхідно приходити і забирати, але ніяких зауважень до журналу підприємства внесено не було, в журналі який повернула ОСОБА_3 хотіла провести звіряння. Крім того ОСОБА_1 08.04.2025 року прийшла на звіряння, яке по графіку повинно було бути 29 січня 2025 року. Крім того це не була перевірка.
Відповідно до ст. 210-1 КУпАП України, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Так, при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа органу територіального центру комплектування та соціальної підтримки має обов`язок всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 8. КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Вказане зазначено в позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеної в постанові від 18.12.2019 у справі № 158/286/17: «КУпАП не містить визначення поняття «триваюче правопорушення». Проте, як зазначено у листі Міністерства юстиції України від 02 серпня 2013 року №6802-0-4-13/11, в теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.
Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Так, в судовому засіданні встановлено, що 26 лютого 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_7 було направлено листа № 13/4375 на адресу ТОВ «ХІМТЕХНОЛОГІЯ» в якому зазначено, що: «Згідно з планом графіку звіряння даних списків персонального військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів в органах місцевого самоврядування, на підприємствах в установах та організаціях на території м. Черкаси у 2025 році, затвердженого рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 21.01.2025 року № 31, Ваше підприємство (установа, організація! підлягає до проведення звіряння списків персонального військового обліку у березні 2025 року.
Відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», органи виконавчої влади, інші державні органи, влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та заклади освіти незалежно від підпорядкування і форми власності зобов`язані подати до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки на їх вимогу відомості про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, військовий облік яких вони здійснюють.
Тому Вам необхідно в термін до 20.03.2025 року подати до ІНФОРМАЦІЯ_3 в каб. 208 списки персонального військового обліку та відомість оперативного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Додаток 5 та Додаток 12 до Постанови КМУ №1487 від 30.12.2022р.), а також відомість Додаток 1 до Постанови КМУ №1921 від 28.12.2000р. про наявність транспортних засобів на підприємстві, в установі, організації.»
20 березня 2025 року ОСОБА_1 було здано до канцелярії ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до Листа № 13/4375 від 26.02.2025 року, списки персонального військового обліку та відомість оперативного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Додаток 5 та 12 ПКМУ № 1487 від 30.12.2022 року), а також відомість - додаток №1 до ПКМУ № 1921 від 28.12.2000 року, що підтверджується супровідним листом, доданим до матеріалів справи та відміткою зробленою в ньому (отримала 20.03.2025 вх. № 6808/13 ОСОБА_7 ).
Як вказала позивач, 07 квітня 2025 року на її мобільний телефон НОМЕР_3 зателефонувала жінка яка представилась ОСОБА_3 співробітником ІНФОРМАЦІЯ_3 та попросила з`явитись 08.04.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 з Журналом обліку результатів перевірки для того, щоб вона поставила відмітку, о проведеному звірянні, так як 20.03.2025 року її не було на робочому місті.
08 квітня 2025 року позивач прибула до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де ОСОБА_3 запропонувала отримати розпорядження за вих. №13/5738 від 07.04.2024 на, що ОСОБА_1 відмовилась від отримання розпорядження за вих. №13/5738 від 07.04.2024.
Проте, відповідно до п. 3.13.1 Інструкції з діловодства у ЗСУ затвердженою Наказом Головнокомандувача ЗСУ № 40 від 31.01.2024 року, вихідні документи надсилаються службою діловодства військової частини (установи) адресатам із використанням засобів поштового зв`язку і технічних засобів зв`язку, кур`єрською та фельд`єгерською службою, а також із використанням системи електронної взаємодії органів виконавчої влади. За необхідності невідкладної доставки вихідних документів нарочним документ доставляється адресату відповідальним виконавцем».
Тобто, Інструкцією з діловодства у ЗСУ затвердженою Наказом Головнокомандувача ЗСУ № 40 від 31.01.2024 року не передбачено передачу розпорядження відповідальною особою за ведення військового обліку на Товаристві.
Також, відповідно до Протоколу № 52 про адміністративне правопорушення від 08 квітня 2025 року, складеного офіцером відділення військового обліку та бронювання ІНФОРМАЦІЯ_3 лейтенантом ОСОБА_3 відносно громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : «Також ОСОБА_1 прибула до ІНФОРМАЦІЯ_3 без Додатку 9 до Постанови КМУ №1487 від 30.12.2022 р. «Журнал обліку результатів перевірки стану військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, звіряння їх облікових даних з даними районних міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів)», що унеможливило працівникам ІНФОРМАЦІЯ_3 зазначити в журналі результати звіряння.».
Проте, як стверджує ОСОБА_1 , Журнал обліку результатів перевірки стану військового обліку призовників в неї був наявний, а ОСОБА_3 повідомила, що не буде розписуватись у Журналі обліку результатів перевірки (додаток № 9 Постанови КМУ № 1487 від 30.12.2022 року) так як ОСОБА_1 не отримала Розпорядження.
Доказів протилежного стороною відповідача не надано.
Також, відносно даного журналу у Відзиві було зазначено, що з пояснення ОСОБА_3 , 08.04.2025 позивач надала для підпису журнал реєстрації заходів державного нагляду (контролю), наявність якого передбачена Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», а форма затверджена наказом Державного комітету України з питань розвитку підприємництва від 10.08.1998 №18. Позивач надала для проставлення підпису журнал, який не передбачений Порядком, відтак доводи позивача про відмову ОСОБА_3 про відмову від підпису в ньому є необґрунтованими.
Даний факт нічим не підтверджується.
На думку суду, відповідачем не надано доказів, які підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення. Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно із ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідност.251КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а згідно з частиною третьою цієї статті обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно п. 4 Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).
Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.
Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» Суд зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.
У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Інші доводи та аргументи, враховуючи встановлене судом, не мають правового значення для вирішення цього спору.
Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
За нормами ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем у підтвердження правомірності прийнятого рішення не надано суду належних, допустимих, переконливих доказів.
На думку суду, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виник конфлікт , який переріс в складання протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідно до Інструкції з діловодства у ЗСУ, затвердженою Наказом Головнокомандувача ЗСУ № 40 від 31.01.2024 року, до посадових обов`язків позивача не входить обов`язок отримання листів.
Тобто, працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 повинні були самі виконати п. 3.13.1 Інструкції з діловодства у ЗСУ, затвердженою Наказом Головнокомандувача ЗСУ № 40 від 31.01.2024 року.
Крім того, суд зауважує, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи захворювання та їй протипоказані нервові стреси.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5,19, 20,73,160,161,п.3ч.ст.286КАС України ч.3ст.210-1 КУпАП , суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - закрити.
Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 14 серпня 2025 року (з врахуванням вихідних днів).

Головуючий: О. Г. Казидуб