Справа № 280/2148/25
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2025-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2025 року Справа № 280/2148/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПД ПЕТРОВ» (вул. Пісочна, буд. 10А, м. Оріхів, Запорізька область, 70500), в особі представника адвоката Семенова Максима Вячеславовича (вул. Рекордна, буд. 34, літ. А, оф. 48, м. Запоріжжя, 69035), до Запорізької митниці (вул. Сергія Синенка, буд. 12, м. Запоріжжя, 69041) про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «СПД ПЕТРОВ» (далі позивач, ТОВ «СПД ПЕТРОВ»), в особі представника адвоката Семенова Максима Вячеславовича, до Запорізької митниці (далі відповідач, Митниця), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товару №UA112030/2024/000008/2 від 18 листопада 2024 року;

визнати протиправною та скасувати картку відмови Запорізької митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA112030/2024/000235 від 18 листопада 2024.

Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати щодо сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на приписи Митного кодексу України та зазначає, що ним надано всі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товару, який переміщується через митний кордон України, які відповідають характеру угоди, а посилання митного органу на виявлені під час перевірки поданих документів розбіжності є безпідставними. З урахуванням вищезазначеного просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою від 31.03.2025 у справі відкрите спрощене позовне провадження, судовий розгляд призначений без повідомлення (виклику) учасників справи.

15.04.2025 засобами системи «Електронний суд» від відповідача до суду надійшов відзив на позов, а також клопотання про розгляд справи з викликом сторін. В обґрунтування клопотання зазначає про важливість даної справи для Митниці.

В обґрунтування відзиву зазначив, що в поданих позивачем документах, на підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару, було виявлено недоліки, у зв`язку з чим витребувано додаткові документи, які не були надані позивачем в повному обсязі. Зазначає, що позивачем не підтверджено заявлену митну вартості імпортованого товару, що зумовило відсутність підстав для оформлення товару за визначеною декларантом митною вартістю. Крім того, відповідач вказав на те, що митним органом у встановленому законом порядку було встановлено, що вартість імпортованого позивачем товару є вищою ніж заявлена, що зумовило прийняття рішення про коригування митної вартості товарів. Також відповідач заперечує проти розміру витрат на правову допомогу. З урахуванням вищезазначеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 21.04.2025 у задоволенні клопотання Митниці про розгляд з викликом сторін справи №280/2148/25 в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін відмовлено.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

19 серпня 2024 року ТОВ «СПД ПЕТРОВ» було укладено з компанією OGULLAR METAL SAN. VE TIC. LTD STI (Турецька республіка) контракт №SP-229/24 (далі за текстом - Договір), відповідно до умов (п.1.1.) якого Продавець зобов`язується передати Покупцеві у власність товари, що належать Продавцю, в асортименті, кількості, з якісними характеристиками та цінами, зазначеними в Специфікаціях до цього Договору, які є його невід`ємною частиною, а Покупець зобов`язується прийняти ці товари та оплатити їх.

Відповідно до п.11.1. Договору, договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до моменту його повного виконання.

Відповідно до п.2.1. Договору, кількість товару, що поставляється Продавцем, обумовлена Специфікаціями до цього Договору та є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.4.1. Договору, ціна за одиницю товару вказується в Специфікаціях до цього Договору.

Відповідно до п.4.2. Договору, загальна вартість Договору відповідно до основних умов поставки п.3.1. цього Договору, є 7 668,00 (сім тисяч шістсот шістдесят вісім) доларів США.

Ціна товару включає витрати Продавця на упаковку, завантаження та доставку товару за EXW INCOTERMS 2010 Белексір, Туреччина (п.4.3. Договору)

19 серпня 2024 року, Сторонами була укладена Специфікація №1 до Договору, відповідно до якої сторони намітили до постачання товар:

- Ланцюг DIN 766 13*36*16 в кількості 1200 м., за ціною 6,23 дол. США/м. на загальну суму 7470,00 доларів США;

- З`єднувальна ланка 13*16 в кількості 30 одиниць, за ціною 6,60 дол. США/од. на загальну суму 198,00 доларів США.

Таким чином, загальна вартість товару відповідає тій, що була вказана в п. 4.2 Договору, а саме 7 668,00 доларів США.

Відповідно до умов Специфікації № 1 та п. 5.3. Договору, оплата за товар була встановлена у вигляді 100% передплати на розрахунковий рахунок Продавця.

Також, контрагентом був виставлений рахунок фактура №2024-01 від 16.08.2024, асортимент, умови поставки та вартість товару в якому була ідентична умовам Специфікації №1 до Договору.

03 вересня 2024 року ТОВ «СПД ПЕТРОВ» була здійснена 100% передплата за Договором, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті №69200347 від 03.09.2024 з посиланням на номер та дату Договору та рахунку фактури.

Після оплати, контрагентом був виставлений інвойс №OGL449 від 04.11.2024 на такий же асортимент товару на загальну суму 7668,00 доларів США.

Відповідно до п.3.1. Договору, та умов Специфікації №1, товар поставляється Продавцем на умовах EXW ICOTERMS 2010 Белексір, Туреччина.

Товар був відправлений контрагентом 05 листопада 2024 року, що підтверджується міжнародною автотранспортною накладною б/н від 05.11.2024 та експортною декларацією країни відправлення №24341200ЕХ00386599 від 05.11.2024.

Для отримання послуг транспортування продукції, позивачем був укладений договір про надання транспортно експедиційних послуг №ФТП/18/24К від 08.10.2024 з Товариством з обмеженою відповідальністю «ФТП», .

Вартість транспортно експедиційних послуг до території України, відповідно до виставленого рахунку від ТОВ «ФТП» №4404 від 13.11.2024, склала суму 45 000,00 грн.

Для здійснення митного оформлення товару, митному органу було подано вантажну митну декларацію №24UA42U6 від 15.11.2024.

Митну вартість товару позивачем визначено виходячи з ціни контракту згідно вимог п.1 ч.1 ст.57 Митного кодексу України за основним методом, зазначеним у ст.58 Митного кодексу України. До митної вартості товару за МД №24UA42U6 від 15.11.2024 була додана контрактна вартість товару у розмірі 7668,00 доларів США, за курсом валюти 41,2446 грн/долар (графа 23 декларації), яка склала суму 316 263,59 грн. та транспортні витрати в розмірі 45 000,00 грн. Сума ПДВ за ставкою 20% становила 75 865,36 грн (графа 48 декларації).

Інших витрат, які підлягають включенню в митну вартість товару у позивача не було.

На підтвердження обґрунтованості заявленої позивачем митної вартості товару, зазначеної у МД №24UA42U6 від 15.11.2024, ТОВ «СПД ПЕТРОВ» було надано Митниці наступні документи:

- контракт №SP-229/24 від 19.08.2024, із зазначенням усіх необхідних реквізитів сторін, загальних умов поставки, оплати продукції та інше;

- специфікацію №1 від 19.08.2024 до Контракту №SP-229/24 від 19.08.2024, де був вказаний асортимент, ціна за одиницю, загальну вартість товару, умови оплати та поставки, а також технічні характеристики;

- специфікацію №2 від 19.08.2024 до Контракту №SP-229/24 від 19.08.2024, з кресленням товару;

- рахунок проформу №2024-01 від 16.08.2024, де також був вказаний перелік товару,

загальна вартість та інші дані, які відповідали умовам Специфікації №1 від 19.08.2024;

- платіжну інструкцію в іноземній валюті №69200347 від 03.09.2024 на загальну суму 7668,00 доларів США з посиланням на контракт та інвойс проформу;

- інвойс №OGL449 від 04.11.2024, де також був вказаний перелік товару, загальна вартість та інші дані, які відповідали умовам Специфікації №1 від 19.08.2024;

- міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) б/н від 05.11.2024, в якій були вказані країни відправки та отримання товару, реквізити сторін, номер інвойсу, а також номери транспортних засобів, за допомогою яких здійснювалося перевезення та ін;

- рахунок на оплату транспортних послуг №4404 від 13.11.2024, де було зазначено, зокрема вартість послуг транспортування до території України у загальному розмірі 45 000,00 грн.;

- довідку про транспортні послуги №дов-NOV15020 від 06.11.2024, відомості в якій, аналогічні відомостям, вказаним в рахунку фактурі №4404 від 13.11.2024 та додатково вказані відомості про страхування та вартість навантажувальних робіт та митного оформлення;

- договір про надання транспортно експедиційних послуг №ФТП/18/24 К від 08.10.2024;

- заявку №1 від 01.11.2024 до договору про надання транспортно експедиційних послуг №ФТП/18/24 К від 08.10.2024;

- договір транспортного експедирування №ФТП/2107 від 23.10.2024;

- договір перевезення вантажів №6 від 01.11.2024;

- пакувальний лист від 04.11.2024;

- сертифікат про походження товару №В1794075 від 05.11.2024;

- опис товару №688 від 13.11.2024;

- цінову пропозицію б/н від 16.08.2024;

- договір про надання послуг митного брокера №ВБ-114 від 28.09.2017;

- копію митної декларації країни відправлення №24341200ЕХ00386599 від 05.11.2024.

18 листопада 2024 року позивачу від відповідача надійшло повідомлення, в якому було зазначено причини неможливості підтвердження митної вартості, а саме:

1. Відповідно до Специфікації №1 від 19.08.2024 та п.п.3.1 зовнішньоекономічного договору від 19.08.2024 №SP-229/24 товар поставляється на умовах поставки EXW Белексір (Туреччина), натомість в поданій до митного оформлення автотранспортній накладній від 05.11.2024 №б/н у гр.4 зазначено місце завантаження «Turkiye» без зазначення міста. Також у рахунку-фактурі від 04.11.2024 №OGL449 вказано умови поставки EXW Toplam, а в рахунку-проформі від 16.08.2024 №2024-01 зазначено умови поставки EXW без зазначення географічного пункту.

2. У рахунку-фактурі від 04.11.2024 №OGL449 та рахунку-проформі від 16.08.2024 №2024-01, наданих до митного оформлення, відсутнє посилання на зовнішньоекономічний договір від 19.08.2024 №SP-229/24, відповідно неможливо ідентифікувати дану поставку за цим зовнішньоекономічним договором.

3. У Специфікації №1 від 19.08.2024 ціна за одиницю товару №1 ланцюг DIN 766 13x36x15.6 мм вказана 6,23 USD/м, натомість в рахунку-фактурі від 04.11.2024 №OGL449 та в рахунку-проформі від 16.08.2024 №2024-01, наданих до митного оформлення, ціна за одиницю зазначеного товару 6,225 USD/м.

4. В платіжній інструкції від 03.09.2024 №69200347 зазначений кореспондент: АТ "ТАСКОМБАНК" Код/ID code: 09806443 Рахунок: UA4031003, але у п.12 зовнішньоекономічного договору від 19.08.2024 №SP-229/24 зазначений кореспондент банку: BANK OF NEW YORK MELLON Код SWIFT: MUNIUA22X. Також в платіжній інструкції від 03.09.2024 №69200347 відсутній банк та платіжні реквізити отримувача OGULLAR METAL SANAYI & TICARET LTD STI, тоді як відповідно до п.12 зовнішньоекономічного договору від 19.08.2024 №SP-229/24 платіжні реквізити одержувача: IBAN №: TR5015, Банк: T.C.ZIRRATBANK A.S., Код SWIFT: TCZBTR2A.

5. В декларації країни відправлення від 05.11.2024 №24341200EX00386599 зазначений рахунок-фактура (TPS-E-Factura) №561/1 від 04.11.2024, який до митного оформлення не надавався.

6. В рахунку на оплату транспортних послуг від 13.11.2024 №4404 зазначений номер авто: KA6400KL - AA7530ХG, проте згідно товаросупровідних документів, наданих до митного оформлення, товар переміщувався в авто №KA6400KI / AA7530XG.

З посиланням на частини 3-4 статті 53 Митного кодексу України митний орган зазначив про необхідність надання документів для підтвердження митної вартості товару: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Також повідомлено, що згідно ч.6 ст.53 МКУ декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару

18 листопада 2024 року позивачем було повідомлено митний орган, що додаткові документи, згідно ч.3. ст. 53 МКУ, протягом 10 календарних днів надаватись не будуть.

18 листопада 2024 року Митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товару №UA112030/2024/000008/2.

В обґрунтування рішення зазначені ті ж самі причини, що й в повідомленні від 18.11.2024.

Також зазначено, що метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) не може бути застосований через те, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товарів, у відповідності до вимог п.2 ч.6 ст.54 МКУ. Методи визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів у зв`язку з відсутністю інформації щодо вартості подібних (аналогічних) товарів відповідно до вимог ст.59, 60 МКУ.

Методи визначення митної вартості на основі віднімання (додавання) вартості не може бути прийняті у зв`язку з відсутністю у декларанта та митниці інформації щодо складових митної вартості згідно вимог ст.62,63 МКУ. Митна вартість товару, що імпортується, визначається із застосуванням резервного методу згідно наявної у митниці інформації, з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами й положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ). Враховуючи вимоги ч.2 ст.64 МКУ використана наявна в митниці інформація щодо раніше визнаних митних вартостей товару з розрахунку 2,5735 USD/кг (за МД від 26.08.2024 №24UA08U6) у співставних обсягах та комерційних рівнях, час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

На підставі вищевикладеного, відповідачем відмовлено у митному оформленні митної декларації МД №24UA42U6 від 15.11.2024 та складено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA112030/2024/000235 від 18.11.2024.

18 листопада 2024 року позивачем з урахуванням рішення №UA112030/2024/000008/2 митному органу подано нову митну декларацію №24UA57U6 та товар на підставі ч.7 ст. 55 МКУ випущено у вільний обіг «під гарантію» за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом.

Різниця митних платежів (ПДВ) від митної вартості, первинно визначеної позивачем в МД №24UA42U6 від 15.11.2024 та скоригованою Митницею склала 28 971,94 грн.

ТОВ «СПД ПЕТРОВ» не погодившись з рішенням про коригування митної вартості товару та карткою відмови, звернулось з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу. (ч.2 ст.51 МК України).

Відповідно до частини 1 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина 2 статті 57 МК України). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина 3 статті 57 МК України). При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина 6 статті 57 МК України).

Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу. (ч.2 ст.51 МК України).

Згідно ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частина 2 ст.53 МК України встановлює, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч.3 ст.53 МК України у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч.4 ст.53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Частина 5 ст.53 МК України забороняє вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Частина 6 ст.53 МК України надає декларанту або уповноваженій ним особі за власним бажанням подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Як вбачається з матеріалів справи, для підтвердження митної вартості позивач визначально, надав Митниці копії документів, передбачені ч. 2 ст.53 МКУ, та які у своїй сукупності підтверджують заявлену митну вартість.

При цьому слід зауважити, що Законом України №227-V від 05.10.2006 «Про приєднання України до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур у зміненій редакції згідно з Додатком I до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур» Верховна Рада України постановила: Приєднатися до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, вчиненого 26.06.1999 в м. Брюсселі, в тому числі Додатку I та Додатку II до нього, прийнявши Спеціальні додатки (додаток III до Протоколу).

Відповідно до Стандартного правила 8 Розділу 1 Спеціального додатку А «Додатку III до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (Спеціальні додатки)» у випадках, коли митна служба вимагає документи в зв`язку з представленням їй товарів, інформація, що міститься у цих документах, обмежується лише даними, необхідними для ідентифікації товарів та транспортного засобу.

Рекомендації Європейської економічної комісії ООН №18 «Заходи щодо спрощення процедур міжнародної торгівлі» 26-29.03.2001 вимагають щоб документарні вимоги були зведені до мінімуму.

Відповідно до Стандартного правила 3.16. Розділу 3 Загального додатку Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (Кіотська конвенція) від 18.05.1973: «На підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства».

На думку суду, відповідачем не обґрунтована необхідність надання додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товару.

Щодо викладених відповідачем в спірному рішенні №UA112030/2024/000008/2 від 18.11.2024 зауважень до наданих для митного оформлення документів.

Так Митницею зазначено, що: «Відповідно до Специфікації №1 від 19.08.2024 та п.п.3.1 зовнішньоекономічного договору від 19.08.2024 №SP-229/24 товар поставляється на умовах поставки EXW Белексір (Туреччина), натомість в поданій до митного оформлення автотранспортній накладній від 05.11.2024 №б/н у гр.4 зазначено місце завантаження «Turkiye» без зазначення міста. Також у рахунку-фактурі від 04.11.2024 №OGL449 вказано умови поставки EXW Toplam, а в рахунку-проформі від 16.08.2024 №2024-01 зазначено умови поставки EXW без зазначення географічного пункту».

Суд зазначає, що основним документом, що регулює міжнародні автомобільні перевезення вантажів, є Конвенція про Договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (КДПВ) (Женева, 19 травня 1956) (далі Конвенція КДПВ). CMR це міжнародна товарно-транспортна накладна, це бланк, що самокопіюється, форма якого не уніфікована і в різних країнах може суттєво відрізнятися. В поданій до митного оформлення CMR вказувалася країна завантаження, і країна вивантаження. Під місцем завантаження відправник вважає саме країну, а не місто, оскільки вказівки Конвенція КДПВ не вказує необхідність зазначати саме місто завантаження.

Твердження про порушення, на думку відповідача, заповнення CMR не свідчать про наявність у поданих до митного контролю документах розбіжностей, адже розбіжність повинна бути між декількома документами, чи про наявність у цих документах ознак підробки, відсутнє рішення відповідного органу, що свідчило б про підробку документів. Також не вказано, яких відомостей не міститься у документах, що підтверджують саме числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Окрім того, зауваження Митниці в оскаржуваному рішенні щодо CMR є безпідставним. Так, у постанові Касаційного адміністративного суду від 20.06.2023 року у справі №380/1221/2020 зазначено: «У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Відповідно до ст.4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, складанням вантажної накладної підтверджується договір перевезення. Таким чином, умови міжнародного перевезення товарів не стосуються й безпосередньо не впливають на ціну товару. У зв`язку з чим, самі по собі недоліки щодо оформлення вантажних накладних ЦМР, не є такими, що можуть бути підставою для сумніву щодо правильності визначення митної вартості товарів».

Більше того, товарно-транспортна накладна (CMR) у розумінні приписів ч. 2 cт. 53 МК України не є документом, інформація з якого впливає на визначення митної вартості товарів. Таким чином інформація, зазначена у CMR, не впливає на підтвердження числових значень складових митної вартості товарів. Оскільки недоліків щодо кількісних та якісних характеристик товару, вказаного у вантажній накладній, митним органом не виявлено, як наслідок не може бути підставою для коригування митної вартості.

Щодо твердження Митниці про те, що у рахунку-фактурі від 04.11.2024 №OGL449 вказано умови поставки EXW Toplam, а в рахунку-проформі від 16.08.2024 №2024-01 зазначено умови поставки EXW без зазначення географічного пункту.

Відповідно до п.3.1. Договору, та умов Специфікації №1, товар поставляється Продавцем на умовах EXW ICOTERMS 2010 Белексір, Туреччина. Договір та Специфікація №1 були подані до митного оформлення. Вказані документи не мають умови щодо окремого зазначення умов поставки в рахунку фактурі, або в інвойсі.

Таким чином умови поставки були визначені саме умовами Договору. Зазначення в рахунках EXW дублювали умови договору. В будь якому випадку, це не є розбіжністю, яка впливає на можливість визначення ціни товару.

Щодо зазначення, на думку митного органу, у рахунку фактурі від 04.11.2024 №OGL449 умов поставки EXW Toplam, слід зазначити, що Турецька республіка не має такого міста, як Toplam. В перекладі з турецької слово «Toplam» означає «Всього». І вказане слово розміщене саме на графі загальної суми товару.

Відповідно, жодних суперечностей або розбіжностей в даному випадку не має.

Також у спірному рішенні, зазначена така розбіжність: «У рахунку-фактурі від 04.11.2024 №OGL449 та рахунку-проформі від 16.08.2024 №2024-01, наданих до митного оформлення, відсутнє посилання на зовнішньоекономічний договір від 19.08.2024 №SP-229/24, відповідно неможливо ідентифікувати дану поставку за цим зовнішньоекономічним договором».

Суд звертає увагу на те, що Контракт №SP-229/24 від 19.08.2024 був підписаний саме на поставку товару, який асортимент та перелік якого вказаний також і у рахунку-фактурі від 04.11.2024 №OGL449 та рахунку-проформі від 16.08.2024 №2024-01.

Асортимент, ціна за одиницю товару, загальна сума також були вказані в Специфікації №1 від 19.08.2024. Договір та Специфікація №1 від 19.08.2024 були додані до митного оформлення. Тому митний орган мав можливість ідентифікувати поставку з цим зовнішньоекономічним договором.

Окрім того, Верховним Судом було сформовано правовий висновок в постанові від 29.04.2020 у справі №915/641/19 та зазначено, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Поданий інвойс, та декларація країни відправлення відповідають даті укладення договору, товару вказаному у інвойсі та специфікації, особі покупця та вартості товару, що не може свідчити про розбіжність числового значення митної вартості товару.

Таким чином, доводи митного органу про неможливість ідентифікувати дану поставку за цим зовнішньоекономічним договором є безпідставними.

Митницею також зазначено, що: «У Специфікації №1 від 19.08.2024 ціна за одиницю товару №1 ланцюг DIN 766 13x36x15.6 мм вказана 6,23 USD/м, натомість в рахунку-фактурі від 04.11.2024 №OGL449 та в рахунку- проформі від 16.08.2024 №2024-01, наданих до митного оформлення, ціна за одиницю зазначеного товару 6,225 USD/м.».

Проте ці доводи митного органу, які ніби то вказують на розбіжності, є безпідставними, оскільки, як пояснив позивач, в Специфікації №1 від 19.08.2024 округлення вартості одиниці товару відбувалося до двох десяткових чисел, а в рахунку фактурі та рахунку - проформі до трьох десяткових чисел. Якщо округлити 6,225 USD/м. до двох десяткових чисел то вийде 6,23 доларів США. Окрім того загальна вартість, вказана в Специфікації № 1 від 19.08.2024 є ідентичною тій, що вказана в рахунку-фактурі від 04.11.2024 №OGL449 та в рахунку-проформі від 16.08.2024 №2024-01.

Щодо наступної розбіжності, а саме: «В платіжній інструкції від 03.09.2024 №69200347 зазначений кореспондент: АТ "ТАСКОМБАНК" Код/ID code: 09806443 Рахунок: UA4031003, але у п.12 зовнішньоекономічного договору від 19.08.2024 №SP-229/24 зазначений кореспондент банку: BANK OF NEW YORK MELLON Код SWIFT: MUNIUA22X. Також в платіжній інструкції від 03.09.2024 №69200347 відсутній банк та платіжні реквізити отримувача OGULLAR METAL SANAYI & TICARET LTD STI, тоді як відповідно до п.12 зовнішньоекономічного договору від 19.08.2024 №SP-229/24 платіжні реквізити одержувача: IBAN №:TR5015, Банк:T.C.ZIRRATBANK A.S., Код SWIFT: TCZBTR2A».

Суд звертає увагу, що митним органом не зазначено, як вказані аргументи (розбіжності) впливають (можуть впливати) на можливість перевірити правильність визначення митної вартості товару. Платіжна інструкція №69200347 від 03.09.2024 сформована та проведена банком на точну суму Договору 7668,00 дол. США. В платіжній інструкції №69200347 від 03.09.2024 здійснено посилання на номер Договору та номер рахунку проформи №2024-01 від 16.08.2024. Також вказана назва контрагента. Окрім того, на платіжній інструкції стоїть відмітка про проведення її банком. Тобто, в цілому, платіжне доручення в іноземній валюті №69200347 від 03.09.2024 дозволяє ідентифікувати його з цією поставкою.

Той факт, що позивачем було сплачено грошові кошти з іншого банку кореспондента, та відсутність платіжних реквізитів продавця жодним чином не впливає на можливість визначення митної вартості товару.

Для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216 (далі - Постанова №216).

Відповідно до Постанови №216, встановлено загальні вимоги Національного банку України до платіжних операцій в іноземній валюті або банківських металах, визначає обов`язкові реквізити платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, вимоги щодо її оформлення; установлює порядок прийняття до виконання, порядок зарахування суми коштів за платіжною операцією в іноземній валюті або банківських металах та здійснення надавачами платіжних послуг заходів щодо арешту коштів в іноземній валюті та банківських металів на рахунках користувачів; установлює порядок виконання надавачами платіжних послуг дебетового переказу коштів в іноземній валюті або банківських металах.

Відповідно до п. 26 Розділу ІІІ Постанови №216, надавач платіжних послуг повинен перевірити відповідність заповнення реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах вимогам розділу II цього Положення та реквізитам, зазначеним у документах, які відповідно до нормативно-правових актів Національного банку з питань валютного регулювання є підставою для здійснення перерахування коштів в іноземній валюті або банківських металах з рахунку платника, а також поштові та платіжні реквізити контрагентів.

Надавач платіжних послуг має право відмовитися від виконання платіжної інструкції платника в іноземній валюті або банківських металах та повернути її платнику, якщо операція, яку проводить платник, не відповідає вимогам валютного законодавства України та законодавства України у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Надавач платіжних послуг платника повертає платіжні інструкції платника в іноземній валюті або банківських металах без виконання із зазначенням причини їх повернення.

Таким чином, наявність відмітки банку про проведення платіжної інструкції №69200347 від 03.09.2024 свідчить про її оформлення та заповнення у відповідності до чинного законодавства. Крім того, перерахунок коштів банком здійснюється після перевірки контракту і інвойсу.

Більше того, що у сукупності з іншими документами, що стосуються поставки оцінюваного товару, і були подані позивачем для митного контролю, за платіжним документом можливо ідентифікувати оплату за оцінюваний товар.

Відтак, вказаний платіжний документ є належним підтвердженням оплати вартості товару.

Також у спірному рішенні митний орган вказує таку розбіжність: «В декларації країни відправлення від 05.11.2024 № 24341200EX00386599 зазначений рахунок-фактура (TPS-E-Factura) №561/1 від 04.11.2024, який до митного оформлення не надавався».

Слід зазначити, що подана до митного оформлення експортна декларація країни відправлення №24341200ЕХ00386599 від 05.11.2024 містить інформацію про продавця та покупця, назву, кількість та ціну товару, умови поставки, а також у верхньому правому кутку декларації вказаний номер інвойсу OGL449. А також вона містить номер (TPS-E-Factura) №561/1 від 04.11.2024), який надано цьому документу в електронній митній базі Туреччини. Правила заповнення митної декларації Туреччини регулюються турецьким законодавством, та позивач жодним чином на це впливати не може.

Документ TPS-E-Fatura №561/1 від 04.11.2024 - це номер електронного документу, що в електронній базі Туреччини формується експортером при митному оформленні (електронна фактура з системи єдиного вікна).

Окрім того, митна декларація країни відправлення в розумінні частини другої статті 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, натомість відповідно до частини шостої статті 53 МК України її декларант може подати за власним бажанням. Також копію митної декларації країни відправлення декларант або уповноважена ним особа подає на письмову вимогу митного органу за наявності умов, визначених частиною третьою статті 53 МК України. Митна декларація країни відправлення може лише підтверджувати проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення, однак ніяк не може підтверджувати чи спростовувати числове значення заявленої митної вартості товару.

Отже, дане зауваження митного органу також необґрунтоване та безпідставне.

По наступному аргументу спірного рішення, а саме: «В рахунку на оплату транспортних послуг від 13.11.2024 №4404 зазначений номер авто: KA6400KL - AA7530ХG, проте згідно товаросупровідних документів, наданих до митного оформлення, товар переміщувався в авто №KA6400KI / AA7530XG», слід зазначити таке.

Так, дійсно в рахунку на оплату транспортних послуг №4404 від 13.11.2024 експедитором допущена механічна (технічна) помилка, а саме вказаний номер транспортного засобу КА6400KL, замість НОМЕР_1 . При цьому номер причепу вказаний вірно - AA7530ХG.

Правильний номер вказаний також і в CMR від 05.11.2024, довідці про транспортні витрати №дов-NOV15020 від 06.11.2024.

Проте, технічна помилка в номері транспортного засобу, зазначена в рахунку на оплату транспортних витрат №4404 від 13.11.2024, за умови наявності інших супровідних документів та самого транспортного засобу не свідчить про відсутність можливості митним органом перевірити заявлену митну вартість.

Таким чином, виходячи з викладених причин та пояснень, вбачається що розбіжності, які дійсно впливають на можливість підтвердження митної вартості товару в наданих позивачем документах були відсутні.

На думку суду, з наданих ТОВ «СПД ПЕТРОВ» документів можливо встановити та підтвердити заявлену за МД№24UA42U6 від 15.11.2024 вартість товару.

Посилання Митниці є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не впливають на можливість підтвердити заявлену позивачем вартість товару.

Слід зазначити, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Водночас приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності (постанова ВС від 05.12.2019 у справі №826/3120/16, від 14.11.2019 у справі №814/264/16 тощо).

Саме по собі припущення митного органу про відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Так, ВС у постанові від 23.07.2019 по справі №1140/3242/18 вказав на те, що «Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей…».

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 18 травня 2022 року по справі №520/3246/2020, від 14 травня 2019 року по справі №810/4293/17, від 10 жовтня 2019 року по справі №809/1469/16, від 09 липня 2020 року по справі №804/5445/17, від 13 лютого 2020 року по справі №810/1175/16, від 08 жовтня 2019 року по справі №803/776/17, від 23 квітня 2019 року по справі №810/1479/16, від 29 січня 2019 року по справі №815/6827/17 та інших.

В даному випадку, сумніви відповідача, які викладені у спірному рішенні не є аргументованими доводами наявності у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.

Окрім того, відповідачем у спірному рішенні не зазначено чому сумніви не можливо було перевірити за умови наявності й інших документів.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (частина 12 статті 264 МК України).

Відповідно до частини 5 статті 55 Митного кодексу України декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митного органу.

Також згідно з ч.4 статті 57 Митного кодексу України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Стосовно використання другорядного методу визначення митної вартості товару.

Джерелом коригування митної вартості для відповідача стала митна декларація від 26.08.2024 №24UA08U6.

Відповідачем у спірному рішенні зазначено, що використана наявна в Митниці інформація щодо раніше визнаних митних вартостей товару з розрахунку 2,5735 USD/кг у співставних обсягах та комерційних рівнях, час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

При цьому, не вказане, щонайменше, найменування постачальника товару, (оскільки від самого суб`єкта продажу залежить ціна на товар, наявність знижок тощо), кількість товару, умови поставки. Окрім того поставка влітку та восени це також різні періоди, відповідно на вартість товару може впливати і сезонність.

Слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 05.05.2022 №2040/6019/18 (№К/9901/8839/19) вказав, що Наявність у названій системі інформації про те, що подібний чи ідентичний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2025 року у справі №300/784/24.

Таким чином, за правовою позицією Верховного Суду, митний орган має враховувати, та в кожному конкретному випадку враховувати різноманіття умов поставки, країни виробника товару та інші складові, які безпосередньо впливають на ціну товару та призводять до її формування. В даному випадку, митний орган навів формальні причини для коригування митної вартості, та користувався базою ЄАІС для коригування митної вартості без дослідження усіх важливих складових для формування ціни, окрім умов поставки та постачальника - виробника. Важливим є також, сезонність, коливання цін на ринку та ін.

Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Митний орган не надав доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачем у митних деклараціях було зазначено не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.

Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.

Наявність у автоматизованій системі аналізу та управління ризиками за напрямом митної вартості відомостей про те, що ідентичний чи подібний товар розмитнювався за більшою митною вартістю, ніж задекларував позивач, оскільки відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2025 року у справі №300/784/24.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов до висновку, що митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Митним органом не було надано жодного документа, який би підтвердив митну вартість товару, визначену відповідачем за резервним методом.

Відтак, рішення Митниці про коригування митної вартості товарів №UA112030/2024/000008/2 від 18.11.2024 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від №UA112030/2024/000235 від 18.11.2024 слід зазначити наступне.

Згідно з ч.12 ст.264 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.

Як зазначено у п.8.1 Розділу VІІІ «Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа», затвердженого 30.05.2012 наказом Міністерства фінансів України №631, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.08.2012 за №1360/21672 (надалі - «Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа»), у всіх випадках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення оформлюється картка відмови за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку. Картка відмови складається за допомогою АСМО у межах строку, відведеного статтею 255 Кодексу для завершення митного оформлення, посадовою особою митного органу, якою прийнято рішення про відмову.

У картці відмови зазначаються причини відмови, наводяться вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також вказується інформація про порядок оскарження рішення про відмову (п.8.2 Розділу VІІІ «Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа»).

У Картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від №UA112030/2024/000235 від 18.11.2024 зазначені причини відмови аналогічні викладеним у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів.

Таким чином спірну Картку відмови також слід визнати протиправною та скасувати.

У контексті оцінки доводів сторін суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи учасників справи отримали достатню оцінку.

Враховуючи викладене вище позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Розподіл судових витрат визначений ст. 139 КАС України.

При зверненні до суду з даним позовом, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., який слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Суд зазначає, що частинами 1 та 2 ст.16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом встановлено, що позивачем було укладено договір від 01.01.2025 про надання правничої допомоги та додаткову угоду №1 від 01.01.2025 до договору з Адвокатським об`єднанням «ЛЕГЕС», предметом якої (п.1 Додаткової угоди) є правнича допомога щодо:

- визнання протиправним та скасування рішення Запорізької митниці про коригування митної вартості товару №UA112030/2024/000008/2 від 18 листопада 2024 року та визнання протиправною та скасування картки відмови Запорізької митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA112030/2024/000235 від 18 листопада 2024 року.

Згідно із п.3 Додаткової угоди гонорар за надання правничої допомоги, передбаченої цією Додатковою угодою, складається з вартості правничої допомоги у фіксованому розмірі (фіксований гонорар) та становить: за підготовку тексту позовної заяви 5000 грн.

Розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого Адвокатським об`єднанням «ЛЕГЕС» на підготовку позовної заяви, а отже є визначеним.

Сума витрат позивача на правничу допомогу Адвокатського об`єднання «ЛЕГЕС» становить 5000,00 грн і складається із вартості підготовки позовної заяви та направлення її до суду.

Витрати на правничу допомогу підтверджуються наступними документами:

- договором про надання правничої допомоги від 01.01.2025;

- додатковою угодою №1 від 01.01.2025 до договору про надання правничої допомоги;

- актом приймання-передачі послуг від 14.03.2025;

- рахунком 05/03 від 14.03.2025;

- платіжною інструкцією №СПНФ564 від 17.03.2025 на суму 5000,00 грн..

Таким чином, з урахуванням предмету спору та складності даної справи, суд вважає, що судові витрати заявлені до відшкодування обґрунтовано, вартість послуг і робіт правничої допомоги, зазначена у наданих до суду документах, є співмірною з фактично виконаними послугами та роботами, що підтверджуються наданими позивачем належними доказами, в зв`язку з чим вимога позивача про стягнення витрат на правову допомогу підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СПД ПЕТРОВ» (вул. Пісочна, буд. 10А, м. Оріхів, Запорізька область, 70500), в особі представника адвоката Семенова Максима Вячеславовича (вул. Рекордна, буд. 34, літ. А, оф. 48, м. Запоріжжя, 69035), до Запорізької митниці (вул. Сергія Синенка, буд. 12, м. Запоріжжя, 69041) про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Запорізької митниці про коригування митної вартості товару №UA112030/2024/000008/2 від 18 листопада 2024 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови Запорізької митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA112030/2024/000235 від 18 листопада 2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПД ПЕТРОВ» судові витрати: зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) та з надання професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «15» серпня 2025 року.

Суддя Р.В. Кисіль