Справа № 260/3487/25
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2025-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/3487/25 пров. № А/857/27779/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Затолочного В.С.,

за участю секретаря судового засідання Ханащак С.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 року (судді Скраль Т.В., ухвалене у відкритому судовому засіданні о14 год. 04 хв. в м. Ужгород поний текст рішення складено 26.06.2025) у справі №260/3487/25 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог не предмет спору Міністерство соціальної політики України про визнання протиправними дії та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у якому просить визнати неправомірними дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Тетяною Ігорівною щодо винесення постанови від 29 квітня 2025 року про закінчення виконавчого провадження № 73935817, визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 29 квітня 2025 року ВП №73935817, винесену заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Тетяною Ігорівною.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 року задоволено позов.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Міністерство юстиції України оскаржило його в апеляційному порядку та апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що на виконання рішення суду, та вимоги державного виконавця листом Мінсоцполітики від 25.07.2024 за № 17797/0/2-24/13 повідомлено відділ про виконання рішення суду, що свідчить про те, що боржником виконано рішення суду в порядку та спосіб, визначеним самим рішенням суду та зумовлюють винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку із фактичним виконанням рішення, яке підлягало виконанню.

Позивач та третя особа своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача Матолич А.М. апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 22 вересня 2023 року рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/4436/23, яке набрало законної сили 01.11.2023 визнано протиправними дії Міністерства соціальної політики України щодо відмови у видачі довідки ОСОБА_1 для призначення пенсії відповідно до Порядку видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсій окремим категоріям осіб у разі ліквідації державних органів, у яких особи працювали, а також перейменування (відсутності) їхніх посад, за формою довідки про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям. Зобов`язано Міністерство соціальної політики України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.11.2022 року про видачу довідки для призначення пенсії, з врахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

21 грудня 2023 року на виконання рішення суду у справі № 260/4436/23, видано два виконавчі листи: - «Зобов`язати Міністерство соціальної політики України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.11.2022 року про видачу довідки для призначення пенсії, з врахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення»; - «Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства соціальної політики України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1073,60 гривень (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок)».

ОСОБА_1 15 січня 2024 року звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про прийняття на примусове виконання виконавчого листа № 260/4436/23/2023 про зобов`язання Міністерства соціальної політики України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.11.2022 року про видачу довідки для призначення пенсії, з врахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

22 січня 2024 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І., розглянуто заяву стягувача про примусове виконання виконавчого листа Закарпатського окружного адміністративного суду № 260/4436/23, виданого 21 грудня 2023 року та відкрито виконавче провадження ВП № 73935817.

30 січня 2024 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І. у межах виконавчого провадження ВП № 73935817 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі листа Міністерства соціальної політики від 29.01.2024 № 2204/0/2-24/13 та копії листа направленого стягувачові від 14.12.2023 за № 3059/0/196-23.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі №260/764/24, визнано протиправними дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Тетяни Ігорівни щодо винесення постанови від 30 січня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № 73935817. Визнано протиправною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 30 січня 2024 року ВП №73935817, винесену заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Тетяною Ігорівною.

Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі №260/764/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання неправомірними дій, визнання протиправною та скасування постанови.

29 квітня 2025 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І. у межах виконавчого провадження ВП № 73935817 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі листа Міністерства соціальної політики від 14.04.2025 № 9479/0/290-25/54.

Не погоджуючись з постановою про закінчення виконавчого провадження, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Правовідносини щодо примусового виконання рішення суду та інших органів у виконавчому провадженні державними виконавцями врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини 6 статті 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Частиною 4 статті 19 Закону №1404-VIII передбачено обов`язок сторін виконавчого провадження невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Нормами пункту 9 частини 1 статті 39 Закону встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Судом встановлено, що 22 вересня 2023 року рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/4436/23, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії Міністерства соціальної політики України щодо відмови у видачі довідки ОСОБА_1 для призначення пенсії відповідно до Порядку видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсій окремим категоріям осіб у разі ліквідації державних органів, у яких особи працювали, а також перейменування (відсутності) їхніх посад, за формою довідки про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям. Зобов`язано Міністерство соціальної політики України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.11.2022 року про видачу довідки для призначення пенсії, з врахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

У зазначеному рішенні суд дійшов висновку, що позивач має право на зарахування часу військової служби з 11.03.1985 року по 19.04.1987 року до стажу державної служби не зважаючи на те, що така посада не віднесена до посад державних службовців.

Суд зазначив, що віднесення періоду військової служби до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, є певною соціальною гарантією військовослужбовців, а тому повинна застосовуватись поряд із положенням Закону України «Про державну службу».

За таких обставин, оскільки позивач з урахуванням періодів військової служби має понад 10 років стажу державної служби, то відповідно мав право на отримання довідки для призначення пенсії відповідно до Порядку видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсій окремим категоріям осіб у разі ліквідації державних органів, у яких вони працювали, а відтак слід визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у видачі вказаної довідки позивачу для призначення пенсії.

Суд у справі № 260/4436/23 дійшов висновку, що зобов`язання відповідача за рішенням суду видати довідку про заробітну плату набуде ознак втручання суду у дискреційні повноваження відповідача, що є неприпустимим і суперечить завданням адміністративного судочинства. На переконання суду ефективним та належним способом захисту прав позивача було зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 18.11.2022 року про видачу довідки для призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до наведеного колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що рішенням суду у справі № 260/4436/23 боржника було зобов`язано вчинити конкретні дії, а саме зобов`язано Міністерство соціальної політики України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.11.2022 року про видачу довідки для призначення пенсії, з врахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення, а саме: - зарахування часу військової служби з 11.03.1985 року по 19.04.1987 року до стажу державної служби не зважаючи на те, що така посада не віднесена до посад державних службовців; - за рішенням суду позивач з урахуванням періодів військової служби має понад 10 років стажу державної служби, то відповідно має право на отримання довідки для призначення пенсії відповідно до Порядку видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсій окремим категоріям осіб у разі ліквідації державних органів, у яких вони працювали; - рішенням суду визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у видачі вказаної довідки позивачу для призначення пенсії.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року у справі №260/764/24, визнано протиправними дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Тетяни Ігорівни щодо винесення постанови від 30 січня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № 73935817. Визнано протиправною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 30 січня 2024 року ВП №73935817, винесену заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Тетяною Ігорівною.

Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі №260/764/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання неправомірними дій, визнання протиправною та скасування постанови.

У даній справі судом встановлено, що Міністерство соціальної політики на виконання рішення суду у справі № 260/4436/23 листом від 14 квітня 2025 року № 9479/0/290-25/54 повідомило заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І., що Директором повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 18.11.2022 про видачу довідки для призначення пенсії, з урахуванням висновків рішення від 22.09.2023, викладених у мотивувальній частині, та про результати розгляду ОСОБА_1 проінформовано листом Мінсоцполітики від 11.04.2025 № 752/0/196-25.

Міністерство соціальної політики листом № 752/0/196-25 від 11 квітня 2025 року повідомило ОСОБА_1 , що Мінсоцполітики не має повноважень щодо видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсії державного службовця особам, у яких останнє місце роботи на посадах державної служби було у відповідних державних органах, юрисдикція яких поширюється на територію однієї або кількох областей, м. Києва або м. Севастополя.

Колегія суддів дійшла висновку з урахуванням матеріалів справи та доводів апелянта, що надіслані листи Міністерства соціальної політики України не можна вважати розглядом заяви ОСОБА_1 від 18.11.2022 року про видачу довідки для призначення пенсії, з врахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення від 22 вересня 2023 року №260/4436/23, оскільки у справі суд зазначив, що позивач з урахуванням періодів військової служби має понад 10 років стажу державної служби, то відповідно має право на отримання довідки для призначення пенсії відповідно до Порядку видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсій окремим категоріям осіб у разі ліквідації державних органів, у яких вони працювали.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що державний виконавець Заєць Т.І. дійшла помилкового висновку про фактичне повне виконання рішення суду та наявність підстав для закінчення виконавчого провадження, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 року у справі №260/3487/25 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

В.С. Затолочний

Повний текст постанови складено 15.08.2025