Справа № 440/6923/24
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2025-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 серпня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/6923/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі також відповідач), у якому просив:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.11.2018 по 18.07.2022 та з 19.07.2022 по 09.05.2024 у розмірі 410251,78 грн;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.11.2018 по 18.07.2022 та з 19.07.2022 по 09.05.2024 у розмірі 410251,78 грн.

Позовні вимоги обґрунтував посиланням на те, що відповідачем при звільненні ОСОБА_1 з військової служби у листопаді 2018 року не була нарахована та виплачена у повному обсязі індексація грошового забезпечення, а згадані виплати проведено лише 09.05.2024 на виконання судових рішень у справах №№ 440/4149/20, 440/4150/20, 440/8856/22. На цій підставі позивач вважав, що він має право на одержання середнього заробітку за увесь час затримки сплати належних при звільненні сум, однак не більш ніж за шість місяців, як те передбачено чинною редакцією статті 117 КЗпП України.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав, у наданому до суду відзиві просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що на момент звільнення з військової служби між ОСОБА_1 та Військовою частиною НОМЕР_1 був відсутній спір щодо розрахунку при звільненні, а тому у спірних відносинах немає підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку відповідно до статті 117 КЗпП України /а.с. 19-22/. Також представник відповідача звертав увагу на те, що індексація не є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, що так само виключає можливість застосування положень статей 116, 117 КЗпП України до спірних відносин.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 провадження у справі за цим позовом відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у письмовому провадженні).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.10.2024 провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у справі №440/6856/22 (адміністративне провадження №К/990/22912/23).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.08.2025 провадження у справі поновлено.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Обставини справи

Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що не заперечується відповідачем.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.11.2018 №304 позивача з 27.11.2018 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за підпунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) /а.с. 38/.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 у справі №440/4149/20 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27.11.2018.

На виконання судового рішення у справі №440/4149/20 позивачу 25.02.2021 нараховані кошти у розмірі 16004,32 грн, що отримані ним 26.02.2021 /а.с. 26-27/.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 у справі №440/4150/20 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 27.11.2018 з урахуванням базового місяця, визначеного відповідно до пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, та підстав для проведення індексації, передбачених статтею 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-ХІІ (із змінами та доповненнями).

На виконання судового рішення у справі №440/4150/20 позивачу 30.03.2021 нараховані кошти у розмірі 4435,66 грн, що отримані ним 31.03.2021 /а.с. 28-29/.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 у справі №440/8856/22 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 : здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням для обчислення індексації місяця підвищення тарифної ставки (окладу) січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум; нарахувати та виплатити суми індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 27.11.2018 включно відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з урахуванням виплачених сум та з урахуванням висновків суду.

На виконання згаданого судового рішення відповідач нарахував ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення:

- за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 у розмірі 85927,87 грн /а.с. 31/;

- за період з 01.03.2018 по 27.11.2018 у розмірі 36086,74 грн /а.с. 32/.

Платіжною інструкцією від 08.05.2024 №854 позивачу перераховані кошти у розмірі 98221,77 грн (за вирахуванням податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18% та військового збору у розмірі 1,5%) /а.с. 30/, що отримані ним 09.05.2024 /а.с. 40/.

Посилаючись на наявність підстав для виплати середнього заробітку за час затримки сплати належних позивачу при звільненні сум по день фактичного розрахунку, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

У силу статті 116 КЗпП України (у редакції, чинній на дату звільнення позивача з військової служби) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, роботодавець в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України (у редакції, яка діяла на дату звільнення позивача) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Водночас Законом України від 01.07.2023 №2352-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" текст статті 117 викладено в такій редакції:

"У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті".

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Переданим на розгляд суду у цій справі питанням є наявність чи відсутність підстав для застосування статей 116, 117 КЗпП України у разі несвоєчасної виплати військовослужбовцю при звільненні з військової служби усіх належних сум.

Суд враховує, що стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України в цій справі пов`язане з несвоєчасною виплатою позивачу компенсації за невикористану відпустку учаснику бойових дій та індексації грошового забезпечення.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, наведений у постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, згідно з яким під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Індексація грошового забезпечення відносяться до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України, а тому застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати цієї складової грошового забезпечення на день виключення особи зі списків особового складу військової частини.

При цьому, оскільки спеціальним законодавством, яким урегульовано порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум при звільненні з військової служби, суд вважає за можливе застосувати до спірних відносин норми статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

У своїй судовій практиці Верховний Суд послідовно дотримувався підходу, відповідно до якого у ситуації, коли спеціальне законодавство, яке регулює відносини, пов`язані з проходженням військової служби і грошового забезпечення військовослужбовців, не регулює питань, пов`язаних з відповідальністю за несвоєчасну виплату грошового забезпечення при звільненні з військової служби, то застосовуються положення загального трудового законодавства (зокрема, постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, постанови Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №2340/4192/18, від 30.11.2020 у справі №480/3105/19, від 17.05.2023 у справі №240/10575/22).

Отож приписи статей 116, 117 КЗпП України застосовні до спірних відносин.

Посилання представника відповідача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04.03.2020 у справі №802/1854/17-а, суд визнає помилковими, оскільки спір у згаданій справі стосувався нарахування та виплати військовослужбовцю Державної прикордонної служби України середнього заробітку на суму несвоєчасно виплаченої підйомної допомоги, що не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, тоді як у цій справі спір стосується нарахування та виплати середнього заробітку на суми компенсації за невикористану відпустку та індексації, що є складовими грошового забезпечення військовослужбовця.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За висновком судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.12.2024 у справі №440/6856/22 (пункти 41, 42), з моменту набрання чинності Законом №2352-IX 19.07.2022, положення статті 117 Кодексу законів про працю України, у попередній редакції Закону №3248-IV, втратили чинність, внаслідок чого було змінено правове регулювання відносин, які підпадають під дію статті 117 Кодексу законів про працю України. Так, до 19.07.2022 правове регулювання таких правовідносин здійснювалося відповідно до положень статті 117 Кодексу законів про працю України в редакції Закону №3248-IV, тоді як після 19.07.2022 підлягає застосуванню стаття 117 Кодексу законів про працю України, в редакції Закону №2352-IX.

Водночас, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 117 Кодексу законів про працю України, у редакції Закону №3248-IV, та були припинені на момент чинності дії статті 117 Кодексу законів про працю України, в редакції Закону №2352-IX, то в такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19.07.2022, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 117 Кодексу законів про працю України (у попередній редакції №3248-IV); у період з 19.07.2022 підлягають застосуванню норми статті 117 Кодексу законів про працю України (у новій редакції Закону №2352-IX).

Правовідносини, які регулюються статтею 117 Кодексу законів про працю України, пов`язані із недотриманням роботодавцем свого обов`язку провести повний розрахунок з працівником при звільненні. Отже, момент виникнення таких правовідносин пов`язаний із днем звільнення, у який роботодавець не провів виплати всіх належних працівникові сум при звільненні.

У постанові від 01.05.2024 у справі №140/16184/23 Верховний Суд зазначив, що, незважаючи на визначення приписами статті 117 Кодексу законів про працю України невиплачених працівнику сум як оспорюваних та неоспорюваних, ця обставина не впливає на дату виникнення спірних відносин, оскільки вони прямо пов`язані з обов`язком роботодавця розрахуватися з працівником у строк, встановлений приписами статті 116 Кодексу законів про працю України, яким переважно є день звільнення.

Отже, датою виникнення правовідносин, урегульованих статтею 117 Кодексу законів про працю України у цій справі, є 27.11.2018 дата звільнення позивача з військової служби.

За таких обставин застосуванню до спірних відносин належать приписи статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції на момент їхнього виникнення, тобто до набрання чинності Законом №2352-ІХ.

Однак період стягнення середнього заробітку з 19.07.2022 до дня фактичного розрахунку при звільненні (09.05.2024) регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Отож спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі охоплюється періодом з 28.11.2018 по 09.05.2024, а тому такий умовно варто поділити на дві частини: до набрання чинності Законом №2352-ІХ (19.07.2022) і після цього.

Період з 28.11.2018 до 19.07.2022 регулюється редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, до внесення у неї змін Законом №2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців.

Проте період з 19.07.2022 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Отож у межах цієї справи належить враховувати норми статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022 із урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, які безпосередньо стосуються норм статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. Належить також враховувати приписи чинної редакції статті 117 Кодексу законів про працю України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Такий висновок наведений у пункті 71 постанови судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06.12.2024 у справі №440/6856/22.

У постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду досліджувала питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України.

За правилами наведеної норми в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц з огляду на мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

На підтримку наведеної позиції Великої Палати Верховного Суду, 30.11.2020 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі №480/3105/19. У цьому судовому рішенні у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, Верховний Суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 у справі №480/3105/19 дійшов висновку, що залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд враховує, що середньоденне грошове забезпечення позивача, обчислене відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, становитиме: грошове забезпечення за вересень 2018 року у розмірі 8704,30 грн + грошове забезпечення за жовтень 2018 року у розмірі 8704,30 грн = 17408,60 грн : 61 календарний день = 285,39 грн /а.с. 41 - зі звороту/.

За листопад 2018 року позивачу нараховане грошове забезпечення у розмірі 7833,87 грн /а.с. 25/, з якого на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.11.2018 №304 утримано кошти у розмірі 580,29 грн за дві доби відпустки, що була використана в рахунок тієї частини календарного року, що залишилась після звільнення /а.с. 38/.

Крім того, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.11.2018 №304 позивачу при звільненні виплачена грошова компенсація за неотримане речове майно у розмірі 6934,72 грн /а.с. 38 - зі звороту/.

Таким чином, у зв`язку зі звільненням з військової служби позивачу у листопаді 2018 року нараховані та виплачені кошти загалом у розмірі 14188,30 грн (7833,87 грн - 580,29 грн + 6934,72 грн).

Щодо несвоєчасно нарахованих та виплачених сум грошового забезпечення суд встановив, що:

- на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.09.2020 у справі №440/4149/20 позивачу 26.02.2021 виплачена компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у розмірі 16004,32 грн (без урахування податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18% (3578,61 грн) та військового збору у розмірі 1,5% (298,21 грн), всього нараховано - 19881,14 грн) /а.с. 26-27, 39/;

- на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 у справі №440/4150/20 позивачу 31.03.2021 виплачена індексація грошового забезпечення у розмірі 4435,66 грн (без урахування податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18% (991,83 грн) та військового збору у розмірі 1,5% (82,65 грн), всього нараховано - 5510,14 грн) /а.с. 28-29, 39 - зі звороту/;

- на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 у справі №440/8856/22 позивачу 09.05.2024 виплачена індексація грошового забезпечення загалом у розмірі 98221,77 грн (без урахування податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18% (21962,63 грн) та військового збору у розмірі 1,5% (1830,22 грн), всього нараховано - 114977,70 грн) /а.с. 30-32, 40/.

Таким чином, у спірних відносинах за період з 28.11.2018 по 18.07.2022 має місце затримка виплати позивачу сум грошового забезпечення:

- з 28.11.2018 по 26.02.2021 у розмірі 140368,98 грн (19881,14 грн + 5510,14 грн + 114977,70 грн) на 822 календарні дні;

- з 27.02.2021 по 31.03.2021 у розмірі 120487,84 грн (5510,14 грн + 114977,70 грн) на 33 календарних днів;

- з 01.04.2021 по 18.07.2022 у розмірі 114977,70 грн на 474 календарні дні.

Загальний строк затримки розрахунку з позивачем при звільненні з 28.11.2018 по 18.07.2022 становить 1329 календарних днів.

З урахуванням наведеного, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 28.11.2018 по 18.07.2022 складе 379283,31 грн, що значно перевищує суму несвоєчасно нарахованого та сплаченого позивачу грошового забезпечення (загалом у розмірі 140368,98 грн).

Представник позивача у поданій до суду позовній заяві здійснив розрахунок середнього заробітку за період з 28.11.2018 по 18.07.2022 з урахуванням правового висновку Верховного Суду, наведеного у постанові від 30.11.2020 у справі №480/3105/19.

Однак, суд визнає помилковими здійснені представником позивача розрахунки, оскільки:

- отримане позивачем грошове забезпечення на виконання судових рішень у справах №№ 440/4149/20, 440/4150/20, 440/8856/22 обчислене без урахування сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору;

- грошове забезпечення за листопад 2018 року, нараховане позивачу при звільненні з військової служби, обчислене без урахування грошової компенсації за неотримане речове майно у розмірі 6934,72 грн;

- розрахунок здійснений за 1329 календарних днів, без урахування здійснених виплат 26.02.2021 та 31.03.2021.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зазначила, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця (пункт 81); суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (пункт 89).

У підпункті 94.5 пункту 94 цієї постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя.

В ухвалах від 11.10.2023 у справі №607/1662/21 та від 03.04.2025 у справі №500/2276/24 Велика Палата Верховного Суду вказала, що висновки, які містяться в рішеннях судової палати, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати над висновками палати чи колегії суддів, а висновки Великої Палати Верховного Суду над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів.

Суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду від висновків, викладених у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, зокрема, в частині запропонованого способу обчислення середнього заробітку відповідно до статті 117 КЗпП України, не відступала.

До того ж, на доцільності врахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, наголосила судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06.12.2024 у справі №440/6856/22.

А тому, суд вважає за можливе застосувати такі висновки до спірних відносин у цій справі.

Згідно інформації, отриманої із офіційного сайту Національного банку України (https://bank.gov.ua/ua/statistic/sector-financial/data-sector-financial) /а.с. 43/, середній розмір процентних ставок по кредитам у 2018 - 2022 роках складав: у 2018 році - 17,2%, у 2019 році - 17,0%, у 2020 році - 13,1%, у 2021 році - 12,2%, у 2022 році - 16,2%.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат за період з 28.11.2018 по 18.07.2022 у розмірі, визначеному як добуток поступового множення сум нарахованого на виконання судових рішень у справах №№ 440/4149/20, 440/4150/20, 440/8856/22 грошового забезпечення на середній розмір процентної ставки по кредиту за рік:

- щодо сплаченої позивачу 26.02.2021 компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у розмірі 19881,14 грн: ((19881,14 грн х 17,2% = 3419,56 грн : 365 календарних днів х 34 календарні дні = 318,53 грн) + (19881,14 грн х 17,0% = 3379,79 грн) + (19881,14 грн х 13,1% = 2604,43 грн) + (19881,14 грн х 12,2% = 2425,50 грн : 365 календарних днів х 57 календарних днів = 378,78 грн)) = 318,53 грн + 3379,79 грн + 2604,43 грн + 378,78 грн = 6681,53 грн;

- щодо сплаченої позивачу 31.03.2021 індексації грошового забезпечення у розмірі 5510,14 грн: ((5510,14 грн х 17,2% = 947,74 грн : 365 календарних днів х 34 календарні дні = 88,28 грн) + (5510,14 грн х 17,0% = 936,72 грн) + (5510,14 грн х 13,1% = 721,83 грн) + (5510,14 грн х 12,2% = 672,24 грн : 365 календарних днів х 90 календарних днів = 165,76 грн)) = 88,28 грн + 936,72 грн + 721,83 грн + 165,76 грн = 1912,59 грн;

- щодо сплаченої позивачу 09.05.2024 індексації грошового забезпечення у розмірі 114977,70 грн: ((114977,70 грн х 17,2% = 19776,16 грн : 365 календарних днів х 34 календарні дні = 1842,16 грн) + (114977,70 грн х 17,0% = 19546,21 грн) + (114977,70 грн х 13,1% = 15062,08 грн) + (114977,70 грн х 12,2% = 14027,28 грн) + (114977,70 грн х 16,2% = 18626,39 грн : 365 календарних днів х 199 календарних днів = 10155,21 грн)) = 1842,16 грн + 19546,21 грн + 15062,08 грн + 14027,28 грн + 10155,21 грн = 60632,94 грн.

Отож за період з 28.11.2018 по 19.07.2022 загалом на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 69227,06 грн (6681,53 грн + 1912,59 грн + 60632,94 грн).

Водночас за період з 19.07.2022 по 09.05.2024 на користь позивача належить стягнути середній заробіток за шість місяців, що становитиме: 183 календарні дні х 285,39 грн = 52226,37 грн.

Суд звертає увагу на те, що усі вищезазначені суми вказані з урахуванням податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18% та військового збору у розмірі 1,5%.

Відповідно до частин першої, другої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У силу статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права ОСОБА_1 , суд враховує, що особою, відповідальною за фактичну виплату позивачу індексації грошового забезпечення є Військова частина НОМЕР_1 .

А тому, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.11.2018 по 09.05.2024, стягнувши з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 121453,43 грн.

Зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 частково.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач від сплати судового збору звільнений, оскільки є учасником бойових дій.

Відповідач доказів понесення судових витрат не надав.

Отже підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 132, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.11.2018 по 09.05.2024.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 121453,43 грн (сто двадцять одна тисяча чотириста п`ятдесят три гривні сорок три копійки).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; с. Карпиха, Кременчуцький район, Полтавська область, 38201).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олександр КУКОБА