Справа № 440/2032/25
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2025-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/2032/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Костенко Г.В.,

за участю: секретаря судового засідання Козак А.К.,

представника позивача Чалої О.Д.,

представника відповідача Набок В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Полтавській області

- №06 від 06.09.2024, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних за результатами річного декларування на загальну суму 798749,33 грн. в тому числі основний платіж 638999,46 грн. та штрафна (фінансова) санкція 159749,87 грн.;

- №06 від 06.09.2024, яким застосовано адміністративний штраф в розмірі 1020,00 грн.;

- №06 від 06.09.2024, яким застосовано штрафну (фінансову санкція) за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 340,00 грн.;

- №06 від 06.09.2024, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 66562,45 грн. в тому числі основний платіж 53249,96 грн. та штрафна (фінансова) санкція в розмірі 13312,49 грн.;

- №06 від 06.09.2024, яким застосовано адміністративний штраф в розмірі 7100,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що відповідач за результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки позивача дійшов помилкових висновків про отримання ним доходу у розмірі 3549997,00 грн., а також порушення останнім вимог Податкового кодексу України в частині не подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік та ненадання відповіді на запит контролюючого органу, що й стало підставою винесення спірних податкових повідомлень-рішень від 06.09.2024 №06, №06, №06, №06, №064. При цьому позивачем наголошується, що він не є надавачем та не надавав будь-яких послуг, не надавав майно у користування, володіння, розпорядження, не отримував доходу у вигляді додаткового блага, не має та не мав цивільних, трудових або інших договірних відносин із особами, що здійснювали банківські перекази на його рахунки, не отримував доходу про який зазначає податковий орган. Позивач вважає, що податковий орган без належного надання оцінки документам та інформації, використаній при перевірці, зробив формальний висновок про можливість оподаткування переказів на рахунки, які фактично не є доходом, оскільки сам по собі переказ коштів на банківський рахунок фізичної особи не можна вважати належним доказом отримання доходу. Так, фактично висновки відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства зроблені лише на підставі отриманого листа від ДПС України щодо наданої НБУ інформації про обсяги переказів по рахункам у 2023 році. При цьому, податковий орган не вчинив належних дій з метою перевірки походження вказаних коштів, встановлення осіб, які їх перераховували, не встановив рахунки, з яких надходили ці кошти, та не звертався до банківських установ щодо розкриття банківської таємниці з метою встановлення походження цих коштів. Також, контролюючим органом не зазначено про наявність будь-якої первинної документації, що підтверджує отримання позивачем доходу та не встановлено ні факту надання ним послуг, ні факту здійснення будь-якої підприємницької або господарської діяльності, не здійснено заходів щодо направлення запитів з метою отримання інформації до осіб, що здійснювали перекази з метою встановлення факту отримання доходу, що в тому числі доводить безпідставність висновків контролюючі органу. Крім того, контролюючим органом не здійснено заходів щодо встановлення факту одержання позивачем грошових переказів, одержаних з-за кордону. На підставі вказаного, позивач зазначає, що у зв`язку з відсутністю факту отримання ним доходу, він не зобов`язаний був подавати податкову декларацію із зазначенням суми ПДФО та військового збору, що виключає можливість нарахування йому, як основний платіж так і штрафну санкцію на даний платіж та санкцію за неподання податкової звітності. Враховуючи викладене, висновки акта перевірки, що стали підставою для винесення контролюючим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, на думку позивача, є безпідставними, а податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження в адміністративній справі №440/2032/25. Вирішено розглядати справу №440/2032/25 за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 13 березня 2025 року о 11:00 год.

12 березня 2025 року до суду через підсистему "Електронний суд" від Головного управління ДПС у Полтавській області надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог. Так, згідно з листами ДПСУ №8651/7/99-00-24-01-02-07 від 26.03.2024 та №23858/7/99-00-24-04-03-07 від 21.08.2024 у періоді з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року платник податків ОСОБА_1 окрім отриманих доходів, обов`язок щодо відображення яких у податковій декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, фактично отримував доходи від фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі) у розмірі 3 549 997,00 грн., та здійснювались значні обсяги переказів між рахунками фізичних осіб, що може вказувати на схему обходження заборони здійснення діяльності, яка передбачає наявність відповідних дозвільних документів (ліцензії, дозволи, тощо) згідно діючого законодавства, з яких не сплачено податок з доходів фізичних осіб та військовий збір. ГУ ДПС у Полтавській області на адресу платника податків ОСОБА_1 було 06.05.2024 №15683/6/16-31-24-08-08 у зв`язку з порушенням норм законодавства в частині ненадання податкової декларації та не включення суми доходів до загального річного оподатковуваного надіслано на адресу платника податків рекомендованим листом з повідомленням визначеному ст. 42 ПКУ. Лист не вручено, повернення 17.05.2024.На дату складання акту документальної позапланової перевірки (14.08.2024) платником ОСОБА_1 не подано до податкового органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2023 рік, чим порушено пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.176.1 ст.176, п.179.1 ст.179 ПКУ. Фізичною особою ОСОБА_1 , не надано до податкових органів декларацію доходи за 2023 рік та не включено до складу загального оподатковуваного річного доходу дохід у розмірі 3 549 997,00 грн., в результаті чого занижено суму податку на доходи фізичних осіб у розмірі 999,46 грн. та суми військового збору у розмірі 53 249,96 грн., що є триваючим правопорушенням у розумінні п. 111.5 ст. 111 Податкового кодексу України. Документи, що підтверджують обставини визначені п. 112.8 ст. 112, ст. 1121 ПК України в ході перевірки не надано.

У підготовчому судовому засіданні 13.03.2025 року відкладено розгляд справи на 03 квітня 2025 року на 11 год. 30 хв. для надання часу позивачу ознайомитися з відзивом на позовну заяву.

17 березня 2025 року до суду через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній заперечує проти відзиву на позовну заяву. Позивач наголошує на тому, що на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Полтавській області, як він як фізична особа-підприємець чи самозайнята особа не перебував та не мав статус суб`єкта господарювання. Зазначена контролюючим органом в акті перевірки інформація не містить жодної конкретики, не містить причинного зв`язку між коштами на платіжних картках ОСОБА_1 та описаної діяльності, що унеможливлює ідентифікувати перекази як доходи у розумінні ПК України, що підлягають декларуванню та в подальшому оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб і військовим збором.

03 квітня 2025 року відкладено розгляд справи на 17 квітня 2024 на 10 год. 30 хв.

10 квітня 2025 року до суду через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

17 квітня 2025 року о 10 год. 09 хв. пролунав сигнал "Повітряна тривога", в зв`язку з чим, відповідно до положень наказу голови суду від 24.02.2022 № 18/13 "Про організацію роботи суду у зв`язку із запровадженням воєнного стану", провести судове засідання не виявилось можливим. У зв`язку з вищевикладеним суд дійшов висновку про відкладення підготовчого засідання на 13 травня 2025 на 10 год. 30хв.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року продовжений строк підготовчого провадження на 30 календарних днів.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу №440/2032/25 до судового розгляду по суті на 19 червня 2025 року о 10 год. 30 хв.

12 червня 2025 року до суду через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку з перебуванням представника позивача у відпустці з 16.06.2025 по 29.06.2025.

Відповідно до довідки секретаря судового засідання наступне судове засідання призначено на 03 липня 2025 року о 10 год. 30 хв.

Відповідно до довідки секретаря судового призначене на 03 липня 2025 на 10 год. 30 хв. судове засідання перенесено на 17 липня 2025 року о 12 год.

В судовому засіданні 17 липня 2025 року представник позивача підтримав пред`явлений позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому та у додаткових поясненнях доводи, просив повністю задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні 17 липня 2025 року пред`явлений позов не визнав та, посилаючись на викладені у відзиві на позовну заяву та у додаткових поясненнях доводи, просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.

Судом встановлено, що за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки складено акт від 14.08.2024 за № 10904/16- 31-24-06-01/ НОМЕР_1 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 (надалі - акт перевірки) та направлено поштою з повідомленням про вручення (Акт повернувся не врученим 16.08.2024).

За результатами перевірки встановлені наступні порушення:

1. пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.176.1 ст.176, п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. .№2755^1 (зі змінами і доповненнями), а саме: неподання податкової декларацій про майновий стан і доходи за 2023 рік;

2. пп.164.2.20 п.164.2 ст.164, пп.168.2.1 п.168.2 ст.168 та п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ (із змінами та доповненнями), а саме: заниження загального річного оподатковуваного доходу внаслідок не декларування грошових коштів, які надійшли від фізичних осіб на банківський рахунок із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі) у сумі3 549 997,00 грн., в результаті визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2023 рік на суму 638 999,46 грн.;

3. пп.1.2, пп.1.3 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ та військового збору Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ (із змінами та доповненнями), в результаті визначено суму податкових зобов`язань з військового збору на суму 53 249,96 грн.п.44.1 ст. 44, п. 44.3 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-У1 (із змінами та доповненнями), в наслідок чого, встановлено не надання контролюючому органу первинних документів;

4. пп. 73.3.3 п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-У1 (із змінами та доповненнями), в наслідок чого, встановлено ненадання до податкових органів відповіді на письмовий запит про надання інформації.

Висновки означеного акта перевірки, зокрема, обґрунтовані тим, що відповідно до наявної податкової інформації фізична особа платник податків ОСОБА_1 протягом 2023 року отримував доходи, які згідно з ПКУ підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником податків в річній декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації) за 2023 рік. Так, згідно з листами ДПСУ №8651/7/99-00-24-01-02-07 від 26.03.2024 та №23858/7/99-00-24-04-03-07 від 21.08.2024 у періоді з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року платник податків ОСОБА_1 окрім отриманих доходів, обов`язок щодо відображення яких у податковій декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, фактично отримував доходи від фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі) у розмірі 3549997,00 грн., та здійснювались значні обсяги переказів між рахунками фізичних осіб, що може вказувати на схему обходження заборони здійснення діяльності, яка передбачає наявність відповідних дозвільних документів (ліцензії, дозволи, тощо) згідно діючого законодавства, з яких не сплачено податок з доходів фізичних осіб та військовий збір.

Перевіркою встановлено порушення пп.164.2.20 п.164.2 ст.164, пп.168.2.1 п.168.2 ст.168 та п.167.1 ст.167 ПКУ у зв`язку з отриманням ОСОБА_1 у 2023 року грошових коштів у сумі 3 549 997,00 грн. від фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі) та донараховано за 2023 рік: - податок на доходи фізичних осіб у розмірі 638 999,46 грн. Розрахунок суми податкового зобов`язання: (3 549 997,00 х 18 % = 638 999,46 грн.)

Внаслідок отримання у 2023 року ОСОБА_1 від фізичних осіб грошових використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі) у сумі 3 549 997,00 грн. перевіркою встановлено порушення пп.1.2, пп.1.3 п.16 1 підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ та донараховано за 2023 рік: - військовий збір у розмірі 53 249,96 грн. (розрахунок суми податкового зобов`язання: 3 549 997,00 х 1,5 % = 53 249,96 грн.).

На підставі висновків акта перевірки від 06.08.2024 №2216/04-36-24-09/ НОМЕР_2 , ГУ ДПС у Полтавській області прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №06 від 06.09.2024, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних за результатами річного декларування на загальну суму 798749,33 грн. в тому числі основний платіж 638999,46 грн. та штрафна (фінансова) санкція 159749,87 грн.;

- №06 від 06.09.2024, яким застосовано адміністративний штраф в розмірі 1020,00 грн.;

- №06 від 06.09.2024, яким застосовано штрафну (фінансову санкція) за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 340,00 грн.;

- №06 від 06.09.2024, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 66562,45 грн. в тому числі основний платіж 53249,96 грн. та штрафна (фінансова) санкція в розмірі 13312,49 грн.;

- №06 від 06.09.2024, яким застосовано адміністративний штраф в розмірі 7100,00 грн.

Незгода позивача з податковими повідомленнями-рішеннями ГУ ДПС у Полтавській області від від 06.09.2024 №06, №06, №06, №06, №06 і стала підставою для звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовує та визначає Податковий кодекс України (ПК України)

Згідно положень пп.20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.

Відповідно до положень п.75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

У відповідності до п. 78.1. Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (пп. 78.1.1);

- виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (пп. 78.1.4).

Відповідно до положень п. 79.1, 79.2 ст.79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом. Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом ГУ ДПС у Полтавській області від 25.06.2024 року № 1793-п, на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1, п.78.1.2, п.78.1 ст.78, ст.79 Податкового кодексу України та у зв`язку і отриманням інформації щодо значних обсягів переказів на рахунок фізичної особи із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі) фізичною особою платником податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) було призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 25.07.2024 року тривалістю 10 робочих дні. Перевірку провести за період з 01.01.2023р. по 31.12.2023р. з метою дотримання вимог податкового та іншого законодавства.

Вказаний висновок відповідача ґрунтувався на тому, що листами ДПСУ №8651/7/99-00-24-01-02-07 від 26.03.2024 та №23858/7/99-00-24-04-03-07 від 21.08.2024, повідомлено контролючий орган про отриману від Національного банку України інформацію листом від 20.03.2024 №24-0006/21625/БТ.

Листом НБУ від 20.03.2024 №24-0006/21625/БТ було, зокрема, повідомлено ДПС України, що за результатами виконання наглядових функцій установлено, що:

"1) для поповнення рахунків гравців на вебсайтах для азартних ігор, що діють без відповідної ліцензії, використовувалися перекази між рахунками фізичних осіб з використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі) за схемою, де: гравець під час реєстрації на вебсайті отримував реквізити ЕПЗ іншої фізичної особи та переказував кошти цій фізичній особі; після вищезазначеного переказу рахунок гравця на сайті для азартних ігор поповнювався, і він далі виконував ставки та використовував послуги казино;

кошти, що надходили за реквізитами ЕПЗ, наданими на вебсайті, переказувалися на інші рахунки фізичних осіб та знімались готівкою;

2) у схемі використовувалися реквізити ЕПЗ понад 300 клієнтів, що мали однотипну аномальну поведінку: під час відкриття рахунків клієнти інформували банки про орієнтовані суми доходів та суми надходжень, що в основному становили незначні суми (у більшості випадків від 0,00 грн до 25 000,00 грн); більшість клієнтів є новими для банків і масово відкривали рахунки в однаковий період: 93% відкрили рахунки менше ніж 12 місяців тому, 76% - менше ніж шість місяців тому; у перші три місяці після відкриття рахунку здійснюють операції отримання або р2р-платежі з аномальною інтенсивністю; у клієнтів висока концентрація операцій переказів і майже немає звичайних операцій купівлі товарів, послуг, кількість р2р-платежів (отримання або відправлення) перевищує 20 штук на місяць (89% вибірки), що мінімум у два рази вище ніж звичайні карткові операції (зняття готівки, розрахунки в торговій мережі як фізично, так і онлайн); більшість клієнтів належать до соціально вразливих верств населення (пенсіонери, безробітні, студенти, перебувають у декретній відпустці) або обіймають посади, які не передбачають значних надходжень коштів на рахунки; значна кількість клієнтів віком до 20 років, наявні випадки клієнтів віком 16 років; часто фізичні особи мали рахунки одночасно в декількох банках.

З огляду на отриману інформацію, що може свідчити про правопорушення та/або використовуватися для запобігання, виявлення, припинення розслідування правопорушень, притягнення винних осіб до відповідальності за вчинення, надаємо додаток до цього листа (далі - Додаток) з переліком фізичних осіб та загальними обсягами оборотів за 2023, ЕПЗ яких брали участь у схемі обходження заборони здійснення платежів на користь осіб, які організують, проводять азартні ігри на території України без відповідної ліцензії."

Відповідно до додатку до вказаного листа передбачено, що, зокрема, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у 2023 році мав дебетовий оборот - 3555515 грн. та кредитовий оборот - 3549997 грн..

Крім того, листом Державної податкової служби України від 26.03.2024 за №8651/7/99-00-24-01-02-07 також визначено, що при опрацюванні зазначеної інформації слід забезпечити направлення/вручення платникам податків повідомлень про обов`язок подання декларації про майновий стан та доходи за звітний (податковий) рік та залучення до декларування зазначених платників податків, а у разі неподання декларацій забезпечити одержання від згаданих платників податків - фізичних осіб відповідних пояснень та їх документального підтвердження згідно з положеннями п. 73.3 ст. 73 ПК України та у разі підтвердження фактів порушень вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на органи ДПС, забезпечити залучення таких платників податків до декларування одержаних доходів, а у разі невиконання платниками податків податкового обов`язку - здійснення контрольно-перевірочних заходів з урахуванням вимог та обмежень, встановлених Кодексом.

У постанові Касаційного адміністративного суду у складі колегії суддів Верховного Суду від 26.03.2024 у справі № 420/9909/23 зазначено, що наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою саме для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на отримання відповідачем від ДПС України інформації, наданої листом Національного банку України від 20.03.2024 №24-0006/21625/БТ щодо значних обсягів переказів між рахунками фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі) у 2023 році, зокрема фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), дебетовий оборот по рахунку якого складає 3555515 грн., кредитовий оборот 3549997 грн., оскільки вказаний дохід не було включено позивачем до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, на переконання суду, у контролюючого органу були законні підстави, після отримання в установленому законодавством порядку такої інформації, здійснити документальну позапланову перевірку позивача.

Так, як встановлено судом, у термін з 25.07.2024 по 07.08.2024 посадовою особою ГУ ДПС у Полтавській області на підставі наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 25.06.2024 №1793-п "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 " проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2023 по 31.12.2023, за результатами якої складено акт від 14.08.2024 №10904/16-31-24-06-01/.

Відповідно до висновків акту за наслідками проведення перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог пп. 164.2.20 п. 164.2 ст.164, пп. 168.2.1 п. 168.2 ст.168 та п. 167.1 ст.167 Податкового кодексу України, а саме: заниження загального річного оподатковуваного доходу внаслідок недекларування грошових коштів, які надійшли від фізичних осіб на банківський рахунок із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі) у сумі 3549997,00 грн. в результаті визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2023 рік на суму 638999,46 грн.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до пп.14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України.

Згідно пп. 14.1.55 п. 14.1 ст. 14 ПК України дохід, отриманий з джерел за межами України, - це будь-який дохід, отриманий резидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності за межами митної території України, включаючи проценти, дивіденди, роялті та будь-які інші види пасивних доходів, спадщину, подарунки, виграші, призи, доходи від виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими та трудовими договорами, від надання резидентам в оренду (користування) майна, розташованого за межами України, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих за межами України портів, доходи від продажу майна, розташованого за межами України, дохід від відчуження інвестиційних активів, у тому числі корпоративних прав, цінних паперів тощо; інші доходи від будь-яких видів діяльності за межами митної території України або територій, непідконтрольних контролюючим органам.

Згідно з пп. 162.1.1 п. 162.1 ст.162 ПК України платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Підпунктом 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 ПК України встановлено, що загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Пункт 164.2 статті 164 ПК України встановлює перелік видів доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Так, серед іншого до такого доходу віднесені інші доходи, крім зазначених у статті 165 цього Кодексу (підпункт 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 ПК України).

При цьому у статті 165 ПК України наведено перелік доходів, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, у статті 166 ПК України передбачені випадки, за яких платник податків може зменшити загальний оподатковуваний дохід на розмір податкової знижки.

Відповідно до пункту 164.3 статті 164 ПК України при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і негрошовій формах.

За загальним правилом, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами (пункт 167.1 статті 167 ПК України).

Пункти 167.2-167.5 статті 167 ПК України встановлюють випадки, за яких до бази оподаткування застосовується ставка податку, відмінна від загальної.

Згідно з підпунктом "в" пункту 176.1 статті 176 ПК України платники податку зобов`язані подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.

Платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу (підпункт 179.1 статті 179 ПК України).

Відповідно до п.п. 1.1 п.161 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 1.2 п.161 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 1.3 п.161 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що за загальним правилом кожна особа, яка отримує дохід, зобов`язана сплачувати податок на доходи фізичних осіб, військовий збір та подавати у зв`язку з цим до податкового органу податкову звітність. При цьому Податковий кодекс України відносить до доходів фізичної особи будь-які доходи, отримані платником податків у відповідному періоді, окрім тих, що не підлягають оподаткуванню, чи підлягають зменшенню на суму податкової знижки або ж із застосуванням меншої ставки податку.

Вирішуючи питання щодо того, чи може у спірних правовідносинах інформація, надана банківською установою про обсяги отриманих платником податків грошових переказів, бути підставою для висновку податкового органу про порушення таким платником вимог податкового законодавства в частині декларування отриманого у періоді, що перевірявся, загального оподатковуваного доходу, суд виходить з наступного.

Так, стаття 83 ПК України встановлює перелік матеріалів, які є підставами для висновків під час проведення перевірок. Підпункт 83.1.2 пункту 83.1 статті 83 ПК України до таких матеріалів відносить, зокрема, податкову інформацію.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.171 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податкова інформація вживається у значенні, визначеному Законом України "Про інформацію".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про інформацію" інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Таким чином, висновки податкового органу за наслідками здійсненого ним контрольного заходу можуть, серед іншого, ґрунтуватись і на податковій інформації, до якої відносяться будь-які відомості та/або дані, що стосуються предмета перевірки.

Приписи підпункту 19-1.1.2 пункту 19-1 статті 19 ПК України покладають на контролюючі органи функції з контролю своєчасності подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Контролюючі органи, зокрема, мають право для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом (підпункт 20.1.2 пункту 20.1 статті 20 ПК України).

Пунктом 71.1 статті 71 ПК України встановлено, що інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Відповідно до пункту 72.1.3 пункту 72.1 статті 72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла від банків, інших фінансових установ - інформація про наявність та рух коштів на рахунках платника податків.

За правилами пункту 73.1 статті 73 ПК України інформація, визначена у статті 72 цього Кодексу, безоплатно надається контролюючим органам періодично або на окремий письмовий запит контролюючого органу у терміни, визначені пунктом 73.2 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом (частина перша статті 74 Кодексу КАС України).

З аналізу наведених норм права вбачається, що на виконання покладених на них функцій податкові органи вправі звертатись до банків чи інших фінансових установ із запитами щодо отримання інформації про рух коштів на рахунках платника податків. Надана такою установою інформація відноситься до податкової та є підставою для врахування при формуванні висновків про дотримання чи порушення платником податків норм податкового законодавства.

При цьому, положення статей 72, 73, 83 ПК України у взаємозв`язку з нормами статей 72-74 КАС України не дають підстав вважати, що отримана податковим органом у порядку, встановленому ПК України, інформація від банківської установи про рух коштів платника податків є недопустимим доказом, оскільки саме така установа уповноважена законом на надання відомостей такого характеру.

В той же час, платник податків, який не згоден із відповідністю такої інформації дійсним обставинам справи або ж вважає, що розмір заниженого ним податкового зобов`язання є меншим, вправі подати до контролюючого органу або ж в ході судового розгляду справи відповідні докази, що спростовують доводи суб`єкта владних повноважень. Це зумовлено специфікою поставленого в провину платнику податків порушення, а саме заниження загального оподатковуваного доходу, у зв`язку з чим контролюючому органу достатньо довести саме факт отримання останнім доходу у періоді, що перевірявся.

Поряд з цим, у разі заперечення таких обставин платник податків повинен надати докази, які свідчитимуть про: відсутність такого доходу взагалі; наявність підстав вважати його неоподатковуваним або його зменшення; застосування ставки податку, відмінної від базової тощо.

Водночас, у разі надання контролюючим органом доказів, які свідчать про те, що задекларовані платником податків податкові зобов`язання не відповідають дійсності або він не виконав обов`язок щодо подання декларації за наявності об`єкта для декларування, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 25 серпня 2022 року у справі № 140/403/19.

Так, відповідно до висновків акту перевірки контролюючим органом встановлено, що згідно наявної податкової інформації платник податків-фізична особа ОСОБА_1 за 2023 рік отримав дохід від фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі) у сумі 3549997,00 грн., який згідно з Податковим кодексом України підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником податку в річній декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації).

Під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки контролюючим органом було використано інформацію, що надійшла від ДПС України щодо значних обсягів переказів між рахунками фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р платежі) у 2023 р., надану листом від 26.03.2024 № 8651/7/99-00-24-01-02-07.

Так, листом Державної податкової служби України від 26.03.2024 за №8651/7/99-00-24-01-02-07, повідомлено контролюючий орган про отриману від Національного банку України інформацію листом від 20.03.2024 №24-0006/21625/БТ щодо значних обсягів переказів між рахунками фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі) у 2023 році, зокрема фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), дебетовий оборот по рахункам якого складає 3555515,00 грн., кредитовий оборот 3549997,00 грн.

Відтак, під час податкової перевірки за відомостями наданими у встановленому порядку Національним банком України встановлено, що у 2023 році наявні значні обсяги переказів між рахунками фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі), а саме - обсяг зарахувань на банківські рахунки позивача склав 3549997,00 грн.

Саме інформація надана у встановленому порядку Національним банком України слугувала підставою для висновку контролюючого органу про заниження позивачем у періоді, що перевірявся, податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Так, як вже зазначалося судом, доходом фізичної особи, який підлягає оподаткуванню, є будь-який дохід, отриманий як у грошовій, так і у негрошовій формі, за виключенням доходів, передбачених ст. 165 ПК України.

При цьому, будь-які кошти, які надходять фізичній особі на її картковий банківський рахунок є доходом, якщо особа не доведе що ці кошти не підпадають під виключення, які визначені ст.165 ПК України.

Під час податкової перевірки за відомостями наданими у встановленому порядку Національним банком України встановлено, що у 2023 році наявні значні обсяги переказів між рахунками фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі), а саме обсяг зарахувань на банківські рахунки позивача склав 3549997,00 грн.

P2P-платежі (з англ. person-to-person) це грошові перекази фізичних осіб «з карти на карту». P2P-транзакції зазвичай використовуються для оплати послуг або покупок у приватних продавців на онлайн-ринках, також такі платежі можуть використовуватися і для переказів коштів з іншою метою.

Разом з тим, поповнення рахунків однієї фізичної особи з використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі), різними фізичними особами у значному обсязі та за відсутності в отримувача належного документального обґрунтування підстав для одержання таких грошових коштів свідчить про отримання фізичною особою ОСОБА_1 у 2023 році доходів в розмірі 3549997,00грн. у вигляді інших доходів.

При цьому, лист фінансової установи, зокрема який містить інформацію щодо періоду і розміру отриманого особою доходу та дає можливість ідентифікувати таку особу, може бути як підставою для висновків податкових органів при проведенні податкової перевірки в розумінні статті 83 ПК України, так і належним та допустимим письмовим доказом в розумінні статей 73, 74, 94 КАС України під час судового розгляду. Суд встановив, що така інформація була в розпорядженні ДПС України, тому відповідач обґрунтовано використав її під час здійснення контрольного заходу.

Водночас, у ході судового розгляду позивач не надав доказів, які свідчать про відсутність такого доходу взагалі, наявність підстав вважати його неоподатковуваним або його зменшення; застосування ставки податку, відмінної від базової тощо.

Крім того, позивачем не заперечується, що декларація про майновий стан і доходи за 2023 рік ним не подавалась.

Також, суд враховує, що в ході проведення перевірки на адресу платника податків ОСОБА_2 було надіслано письмовий запит № 15683/6/16-31-51-24-0808 від 06.05.2024, в якому доведено про необхідність надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у пояснення та документальне підтвердження стосовно походження коштів на рахунках із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі).

Позивач у позовній заяві посилається на те, що не отримував вказаний запит, акт перевірки, оскільки зареєстрований за іншої адресою, ніж за тією на яку направлялись вказані документи.

Щодо позиції позивача з приводу надіслання документів на адресу, що не є місцем реєстрації, суд зазначає наступне.

У позовній заяві зазначено, що ОСОБА_3 знятий з обліку і більше не проживає за адресою АДРЕСА_1 з 18.07.2017 та зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 з 18.12.2017 по 16.03.2021. В подальшому позивач був повторно зареєстрований за останньою адресою починаючи з 20.09.2022 і по даний час. В подальшому дана обставина стає основним доводом позивача щодо визнання протиправними оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до п. 70.7, ст.70 ПК України фізичні особи платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, що визначена центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Тобто в даному випадку позивач відповідної заяви не подавав та у свою чергу у контролюючого органу нема обов`язку перевіряти місце реєстрації кожного окремого платника.

З метою отримання інформації щодо місця реєстрації платників податків було направлено запит від 07.01.2025 № 186 на отримання інформації з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про реєстраційні дані фізичної особи платника податків. Відповідь на запит надійшла 08.01.2025, у відповіді вказано, що місцем проживання ОСОБА_1 є: " АДРЕСА_1 ".

Отже, доводи позовної заяви зводяться до незгоди позивача з висновками акту перевірки, які зроблені на підставі даних контролюючого органу, а не первинних документів, при цьому документальну невиїзну перевірку позивача контролюючий орган провів на підставі відомостей про відсутність поданих до органів ДПС даною особою податкової декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік, а також інформації НБУ про надходження на банківські рахунки позивача у 2023 році грошових коштів у вищезазначеній сумі, при цьому позивачем ні під час, ні після завершення перевірки не було надано податковому органу жодних пояснень щодо джерела походження зазначених коштів та правову підставу їх отримання, як не надано і жодних документів, які б підтверджували підстави отримання позивачем вказаної суми грошових коштів від фізичних осіб на його банківські рахунки та не здійснення їх декларування, не зважаючи на те, що як до початку перевірки, позивачу

направлявся відповідний запит податкового органу.

Відсутність проживання позивача за адресою надіслання документів не є підставою для скасування, оскільки останнім не було виконано положення п. 70.7, ст.70 ПК України.

В судове засідання представник позивача зазначив, що вже після отримання спірних податкових повідомлень-рішень позивач звернувся до ГУ ДПС у Полтавській області із заявою щодо зміни місця реєстрації.

При цьому, позивачем у власній позовній заяві зазначається, що він не є надавачем та не надавав будь-яких послуг, не надавав майно у користування, володіння, розпорядження, не отримував доходу у вигляді додаткового блага, не має та не мав цивільних, трудових або інших договірних відносин із особами, що здійснювали банківські перекази на його рахунки, не отримував доходу про який зазначає податковий орган.

Окрім того, отримавши акт перевірки та звернувшись до суду з позовом про оскарження винесених податкових повідомлень рішень, позивач достеменно був обізнаний із змістом виявленого порушення та не був позбавлений можливості надати відповідачу та суду первинні документи на підтвердження обставин, що отримані позивачем у період 2023 року суми коштів на його рахунки не були його доходом, який підлягає оподаткуванню.

Водночас про існування відповідного документального підтвердження позивач не зазначив ні при зверненні до суду з відповідним позовом, ні під час розгляду справи в суді, що вказує на неспроможність позивача документально спростувати висновки податкового органу про отримання ним у 2023 році доходів, без їх належного обліку, звітності і оподаткування.

Відтак, у зв`язку з ненаданням до перевірки в повному обсязі банківських виписок, обсяг річного оподаткованого доходу платника податків, отриманого у вигляді інших доходів визначений на підставі отриманої інформації наданої листами Національного банку України від 20.03.2024 № 24- 0006/21625/БТ про надходження на банківські рахунки позивача (з зазначенням номерів рахунків та банківських установ) у 2023 році грошових коштів з використанням реквізитів ЕПЗ (р2р платежі) у загальній сумі 3 549 997,00 грн.

Суд вкотре наголошує, що позивачем ні під час, ні після завершення перевірки не було надано податковому органу жодних пояснень щодо джерела походження зазначених коштів та правову підставу їх отримання, як не надано і жодних документів, які б підтверджували підстави отримання позивачем вказаної суми грошових коштів від фізичних осіб на його банківські рахунки та не здійснення їх декларування, не зважаючи на те, що як до початку перевірки, так і під час її проведення позивачу направлявся відповідний запит податкового органу.

В ході судового розгляду позивач не заперечив та не спростував вказану інформацію, а також не надав з матеріалами позову жодних доказів, які б спростовували відомості, викладені контролюючим органом у акті перевірки, як не надано і пояснень та будь-якого документального підтвердження щодо правової природи отриманих позивачем на його банківські рахунки коштів, що вказує на неспроможність документально спростувати висновки податкового органу про отримання позивачем у 2023 році доходів, без їх належного обліку, звітності і оподаткування.

При цьому, судом відхиляються твердження позивача з приводу того, що саме контролюючий орган має доводити, що отримані позивачем кошти на картковий рахунок є доходом. Як зазначено судом вище, будь-які кошти, які надходять фізичній особі на її картковий банківський рахунок є доходом, якщо особа не доведе що ці кошти не підпадають під виключення, які визначені ст.165 ПК України. Тобто, в даному випадку, саме позивач зобов`язаний пояснити походження коштів та довести, що вони не є "іншим доходом" в розумінні ст.164 ПК України.

Посилання позивача про те, що податковий орган не вчинив належних дій з метою перевірки походження вказаних коштів, встановлення осіб, які їх перераховували, не встановив рахунки, з яких надходили ці кошти, та не звертався до банківських установ щодо розкриття банківської таємниці з метою встановлення походження цих коштів є безпідставним оскільки, такі обставини не спростовують факту надходження вищевказаних сум грошових коштів на банківські рахунки, які належать саме позивачу, а не будь-яким іншим особам.

Відтак, враховуючи, що за результатами перевірки, було встановлено отриманням платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 у 2023 році грошових коштів у сумі 3 549 997,00 грн. від фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі), однак вказаний дохід не було включено позивачем до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, у контролюючого органу були законні підстави для донарахування платнику податків-фізичній особі ОСОБА_1 за 2023 рік податку на доходи фізичних осіб у розмірі 638999,46 грн.(3 549 997,00 х 18 % = 638 999,46 грн.), а також військового збору у розмірі 53249,96 грн. (549 997,00 х 1,5 % = 53 249,96 грн.).

Крім того, п. 123.1 ст. 123 ПК України визначено, що вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Діяння, передбачені пунктом 123.1 (крім діянь, передбачених пунктом 123.2-1) цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування ( п. 123.2 ст. 123 ПК України)

За наведеного правового регулювання, донарахування контролюючим органом до податку на доходи фізичних осіб та військового збору штрафної (фінансову) санкції розміром 25 відсотків є обґрунтованим.

Таким чином, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення форми №06 від 06.09.2024, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на доходи фізичних за результатами річного декларування на загальну суму 798749,33 грн. в тому числі основний платіж 638999,46 грн. та штрафна (фінансова) санкція 159749,87 грн. та податкове повідомлення-рішення №06 від 06.09.2024, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму на загальну суму 66562,45 грн. в тому числі основний платіж 53249,96 грн. та штрафна (фінансова) санкція в розмірі 13312,49 грн., прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством, відтак підстави для їх скасування відсутні.

Також, за наслідками проведеної перевірки контролюючим органом встановлено, що ОСОБА_1 , порушено вимоги пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п. 176.1 ст.176, п. 179.1 ст.179 Податкового кодексу України, а саме: неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік та п. 121.2 ст.121, щодо ненадання відповіді на запит, контролюючого органу, надісланий відповідно до підстав, передбачених підпунктом 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України.

Вказані обставини стали підставою винесення податкового повідомлення-рішення 06 від 06.09.2024, яким застосовано штрафну (фінансову санкція) за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 340,00 грн. та податкового повідомлення-рішення №06 від 06.09.2024, яким застосовано адміністративний штраф в розмірі 1020,00 грн., та податкового повідомлення-рішення №06 від 06.09.2024, яким застосовано адміністративний штраф в розмірі 7100,00 грн. за неподання або подання не в повному обсязі платником податків документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу.

Згідно з п. 44.1, 44.3 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 ст. 44 ПК України, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків.

Відповідно до пп. 73.3.3 п. 73.3 ст. 73, п. 85.2 ст. 85 ПК України платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані надавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом), у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

У відповідності до п.85.2 ст.85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, не є спірною та обставина, що позивач жодних пояснень і документів у відповідь на запит податкового органу 15683/6/16-31-51-24-0808 від 06.05.2024, не надавав.

Відповідно до вимог п. 121.2 ст. 121 Податкового кодексу України, ненадання відповіді на запит, неподання або подання не в повному обсязі платником податків, фінансовим агентом або іншою особою документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу, надісланий відповідно до підстав, передбачених підпунктами 6-8 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 Кодексу, - тягне за собою накладення штрафу у 5 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний такий факт.

Неподання або подання не в повному обсязі платником податків документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу в інших випадках, передбачених статтею 73 Кодексу, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний такий факт.

Сплата таких фінансових санкцій (штрафів) не звільняє особу від обов`язку подання інформації.

Також податковим органом доведено порушення вимог пп. 73.3.3 п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України в частині ненадання позивачем відповіді на обов`язковий запит податкового органу, що стало підставою для застосування до нього штрафної санкції в сумі 7100,00 грн.

В силу вимогпп.16.13 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Пунктом 49.1 статті 49 ПК України передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно з пп.49.18.4 п.49.18 ст.49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб, у тому числі самозайнятих осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Відповідно доп.179.1 ст.179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 120.1 статті 120 ПК України, неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 340 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Враховуючи вищевикладене, за виявлені порушенняпп.16.1.3 п.16.1 ст.16, п.49.1,пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.179.1 ст.179 ПК України, згідно з п.120.1 ст.120 Податкового кодексу України до позивача правомірно було застосовано штраф у розмірі 340,00 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення №06 від 06.09.2024, №06 від 06.09.2024, №06 від 06.09.2024 прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством, відтак підстави для їх скасування, відсутні.

Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, покладений на суб`єкта владних повноважень даною нормою тягар доказування правомірності свого рішення не звільняє позивача від обов`язку доказування своїх тверджень чи заперечень.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Проте, позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог.

Водночас, в ході судового розгляду відповідачем було доведено обґрунтованість прийнятих податкових повідомлень-рішень.

При цьому, суд враховує, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15.11.2007, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Крім того, згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд зазначає, що всі інші аргументи сторін досліджені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки наведених висновків суду не спростовують.

Підсумовуючи викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Керуючись ст. ст. 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, буд. 4, м.Полтава, Полтавська область, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у разі проголошення скороченого рішення.

Повне рішення складено 14 серпня 2025 року.

Головуючий суддя Г.В. Костенко