Справа № 440/8808/25
Суддя: В.І. Бевза
Дата ухвалення: 2025-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/8808/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бевзи В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

Стислий зміст позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області , про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від № 99 від 18.06.2025 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1995 по 02.03.1999 та періоди роботи з 06.12.1999 по 25.07.2002 та з 11.10.2017 по 31.05.2025 до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно з п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 10.06.2025 згідно з п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач 10.06.2025 подала через веб-портал ПФУ заяву про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак, рішенням Головного управлінняПенсійного фонду України у Вінницькій області від № 99 від 18.06.2025 у призначенні пенсії було відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи. Згідно з аналізом протоколу розрахунку страхового стажу, до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно з п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» для призначення пенсії за вислугу років не зараховані: 1) період навчання з 01.09.1995 по 02.03.1999 в Красноградському медичному училищі за спеціальністю лікувальна справа з присвоєнням кваліфікації фельдшера (тривалістю 3 роки 6 місяців 2 дні); 2) період роботи з 06.12.1999 по 25.07.2002 в Понівському фельдшерсько-акушерському пункті КСП ім. „Чапаєва, СТОВ ім. „Чапаєва на посаді завідувача фізіотерапевтичного кабінету (тривалістю 2 роки 7 місяців 20 днів); 3) період роботи з 11.10.2017 по 31.05.2025 в КП "Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Полтавської обласної ради" на посадах фельдшера та парамедика (тривалістю 7 років 7 місяців 20 днів). Загальна кількість незарахованого стажу складає 13 років 9 місяців 14 днів. Вважає рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним та таким, що не відповідає чинному законодавству, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом.

Стислий зміст заперечень відповідача.

У наданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі.

Заяви, клопотання учасників справи.

Позивачем подана до суду заява про усунення недоліків від 02.07.2025 та відповідь на відзив від 22.07.2025.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2025 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви: десять днів з дня вручення ухвали про залишення скарги без руху, недоліки необхідно було усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду документа про сплату судового збору в розмірі 968,96 грн.

02.07.2025 позивач усунув зазначені недоліки.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Із 23.07-10.08.2025 суддя перебував у відпустці.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що озивач 10.06.2025 подала через веб-портал ПФУ заяву про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Однак, рішенням Головного управлінняПенсійного фонду України у Вінницькій області від № 99 від 18.06.2025 у призначенні пенсії було відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи.

У рішенні зазначено наступне:

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 10.06.2025.

Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вік заявниці 46 років 6 місяців 15 днів.

Необхідний спеціальний стаж, визначений ст.55 Закону № 1788 - 26 років 6 місяців.

Страховий стаж згідно наданих документів - 29 р. 07 м. 20 дн.

Спеціальний стаж заявниці станом на 11.10.2017 - 15 років 6 місяців 15 днів.

До спеціального стажу не зараховано період роботи Понівському фельдшерсько- акушерському пункті КСП ім. „Чапаєва, СТОВ ім. „Чапаєва на посаді завідувача фізіотерапевтичного кабінету, оскільки даний період роботи підлягає додатковому уточненню в частині надання установчого документу, структури та штатного розпису даного ФАП для визначення віднесення як закладу, так і посади заявниці по посад працівників охорони здоров`я, визначених Поставою КМУ № 909 від 04.11.1993 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» та наказом МОЗУ N 385 від 28.10.2002 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських посад, посад фармацевтів, посад фахівців з фармацевтичною освітою, посад професіоналів у галузі охорони здоров`я, посад фахівців у галузі охорони здоров`я та посад професіоналів з вищою немедичною освітою у закладах охорони здоров`я».

Висновок: Відмовити в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України Про пенсійне забезпечення № 1788, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи».

Позивач вважає рішення Головного управлінняПенсійного фонду України у Вінницькій області від № 99 від 18.06.2025 про відмову у призначенні пенсії протиправним та таким, що не відповідає чинному законодавству, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон України "Про пенсійне забезпечення") визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно із ст.7 Закону України "Про пенсійне забезпечення", звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до ст. 52 Закону України "Про пенсійне забезпечення", право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники охорони здоров`я відповідно до пункту е статті 55.

Так, пунктом "е" статті 55 Закону України №Про пенсійне забезпечення" (в редакції до внесених змін Законом України від 02.03.2015 №213-VІІІ, що набрали чинності 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

У подальшому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VІІІ було підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, а Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 04.06. 2019 № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII.

У рішенні Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 зазначено, що на думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом № 213 до оспорюваних положень Закону № 1788 щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної статтею 51 Закону № 1788, а саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону № 1788 поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону № 1788.

Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону № 1788 випливає, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених пунктом "а" статті 54, пунктами "а", "б", "в", "г", "д", "е", "є", "ж" статті 55 Закону № 1788, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом №213 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

Відповідно до п.2 резолютивної частини рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019, положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Тобто, зазначені положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" втратили чинність з 04.06.2019.

Таким чином, з 04.06.2019 при призначенні пенсії за вислугу років необхідно керуватися статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції чинній до внесення до неї змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII та Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII, які визнано неконституційними.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Приймаючи оскаржуване рішення відповідач не заперечує право позивача на призначення пенсії за вислугу років незалежно від віку. Водночас, з посиланням на п.2-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) вважає, що у позивача недостатньо спеціального стажу, який станом на 11.10.2017 повинен становити 26 років 6 місяців, коли у позивача лише 15 років 6 місяців 15 днів.

Вказані доводи з посиланням на норми Розділу ХV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV суд не приймає до уваги, враховуючи наступне.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії" №2148-VIII від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності 11 жовтня 2017 року Розділ XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" доповнено пунктом 2-1 та визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Вказаною нормою лише збережено гарантії пенсійного забезпечення певної категорії осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" №2148-VIII від 03 жовтня 2017 року мають всі підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" .

Крім того, вказаною нормою не було внесено жодних змін до статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а тому остання підлягає застосуванню саме у редакції, яка відновлена за рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04 червня 2019 року.

За приписами ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній.

У пунктах 1 та 2 Порядку зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості, зазначені неповні чи неточні відомості про роботу працівника у певний період, то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, на підставі яких можна дійти висновку, де і протягом якого періоду працювавпрацівник. Ці документи можуть бути видані роботодавцем (його правонаступником), архівними установами, до яких передано документи з особового складу для зберігання. Якщо є можливість підтвердити трудовий стаж даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то використовуються ці відомості.

Відповідно до п. "д" ч.3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Так, відповідно до диплому від 02.03.1999 серії НОМЕР_1 та додатку до нього позивачка з 01.09.1995 по 02.03.1999 навчалася в Красноградському медичному училищі за спеціальністю лікувальна справа та отримала кваліфікацію фельдшера. Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідач протиправно не врахував вказаний період навчання позивача до її спеціального стажу.

Також, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.06.1999, позивач з 03.12.1999 по 25.07.2022 працювала у Понівському фельдшерсько-акушерському пункті КСП ім. „Чапаєва, СТОВ ім. „Чапаєва на посаді завідувача фізіотерапевтичного кабінету. Відповідно до довідки форми РС-право від 18.06.2025 з 06.12.1999 по 25.07.2022, позивач працювала на посаді із постанови 909 (постанова КМУ від 04 листопада 1993 року №909, якою затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років).

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.06.1999, позивач працювала з 01.01.2013 по 02.06.2025 в КП "Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Полтавської обласної ради" на посадах фельдшера та парамедика, що відповідачем не взято до уваги при прийнятті рішення, а саме період роботи в КП "Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Полтавської обласної ради" на посадах фельдшера та парамедика з 11.10.2017 по 31.05.2025. Відповідно до довідки форми РС-право від 18.06.2025, відповідач зарахував до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, період роботи з 01.01.2004 по 10.10.2017 (графа «Трудова діяльність» - Прац.охорони здор. (посади із пост. 909).

Відтак, з урахуванням приписів ч.2 ст.9 КАС України та враховуючи те, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, і трудова книжка позивача оформлена належним чином, суд зазначає, що відповідач протиправно не врахував періоди роботи позивача з 06.12.1999 по 25.07.2022, з 11.10.2017 по 31.05.2025.

Окрім того, згідно підпункту 4 пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію зокрема: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Однак, як встановлено судом, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити спірний стаж позивача.

Стосовно позовної вимоги позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 10.06.2025 згідно з п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та рішення Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04.06.2019, суд зазначає наступне.

З практики Європейського суду можна зробити висновок, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 58 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов до висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням висновку суду, оскільки суд не в праві втручатися у виключну компетенцію Пенсійного фонду та його територіальних органів в питаннях призначення пенсії.

Таким чином, оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від № 99 від 18.06.2025 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 винесено протиправно.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від № 99 від 18.06.2025 в частині відмови позивачу зарахувати до спеціального стажу періоду роботи з 06.12.1999 по 25.07.2002 в Понівському фельдшерсько-акушерському пункті КСП ім. „Чапаєва, СТОВ ім. „Чапаєва на посаді завідувача фізіотерапевтичного кабінету при призначенні пенсії з 10.06.2025, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до спеціального стажу позивача період навчання з 01.09.1995 по 02.03.1999 в Красноградському медичному училищі за спеціальністю лікувальна справа з присвоєнням кваліфікації фельдшера (тривалістю 3 роки 6 місяців 2 дні), період роботи з 06.12.1999 по 25.07.2002 в Понівському фельдшерсько-акушерському пункті КСП ім. „Чапаєва, СТОВ ім. „Чапаєва на посаді завідувача фізіотерапевтичного кабінету (тривалістю 2 роки 7 місяців 20 днів), період роботи з 11.10.2017 по 31.05.2025 в КП "Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Полтавської обласної ради" на посадах фельдшера та парамедика та повторно розглянути заяву позивача від 10.06.2025 про призначення пенсії як працівнику охорони здоров`я, відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням висновків суду.

Також суд звертає увагу, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача здійснювало ГУ ПФУ у Вінницькій області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1, а тому з урахуванням скасування вище зазначеного рішення, саме ГУ ПФУ в Вінницькій області повинно повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням висновків даного судового рішення.

Отже, позов підлягає задоволенню частково.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, при задоволенні позову позивача суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21083, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області (36000, м. Полтава, вул. Гоголя, 34, ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від № 99 від 18.06.2025 в частині відмови ОСОБА_1 зарахувати до спеціального стажу періоду роботи з 06.12.1999 по 25.07.2002 в Понівському фельдшерсько-акушерському пункті КСП ім. „Чапаєва, СТОВ ім. „Чапаєва на посаді завідувача фізіотерапевтичного кабінету при призначенні пенсії з 10.06.2025.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до спецального стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1995 по 02.03.1999 в Красноградському медичному училищі за спеціальністю лікувальна справа з присвоєнням кваліфікації фельдшера (тривалістю 3 роки 6 місяців 2 дні), період роботи з 06.12.1999 по 25.07.2002 в Понівському фельдшерсько-акушерському пункті КСП ім. „Чапаєва, СТОВ ім. „Чапаєва на посаді завідувача фізіотерапевтичного кабінету (тривалістю 2 роки 7 місяців 20 днів), період роботи з 11.10.2017 по 31.05.2025 в КП "Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Полтавської обласної ради" на посадах фельдшера та парамедика, та повторно розглянути заяву позивача від 10.06.2025 про призначення пенсії як працівнику охорони здоров`я, відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням висновків суду.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 969,96 грн. (дев`ятсот шістдесят дев`ять гривень 96 коп).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В.І. Бевза