Справа № 440/3785/23
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2025-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2025 р. Справа № 440/3785/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 (суддя Довгопол М.В.; м. Полтава) по справі № 440/3785/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 у справі № 440/3785/23 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті пенсії з 01.07.2021 з урахуванням доплати до пенсії у розмірі 2000 грн згідно із постановою Кабінету Міністрів України "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" від 14.07.2021 № 713 та обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром під час індексації пенсії з 01.03.2022 та з 01.03.2023.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2021 з урахуванням доплати до пенсії у розмірі 2000 грн згідно із постановою Кабінету Міністрів України "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" від 14.07.2021 № 713, без обмеження максимальним розміром з 01.03.2022 та з 01.03.2023, з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 щодо постановлення окремої ухвали у справі відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.09.2024 заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №440/3785/23 задоволено. Встановлено судовий контроль за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 у справі № 440/3785/23. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати протягом дев`яноста днів з дати отримання цієї ухвали звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 у справі № 440/3785/23.

06.01.2025 позивачем через систему "Електронний суд" подано до Полтавського окружного адміністративного суду заяву від 05.01.2025, в якій позивач просив суд:

1) розглянути заяву в порядку встановленому статтею 382 КАС України з одночасним застосуванням норм міжнародного права відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини N 3477-IV від 23.02.2006, частини 5 ст.7 КАС України у загальному провадженні по справі № 440/6418/22;

2) визнати затримку, яка становить більш півтора року, у виплаті Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області заборгованості по пенсії відповідача відповідно до рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/3785/23 від 24.05.2023, надмірною з урахуванням правової позиції ЄСПЛ в Рішенні у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (п.53) - затримка, яка становила один рік і чотири місяці, у виплаті грошової компенсації, призначеної судовим рішенням, винесеним проти державного органу, Суд визнав надмірною;

3) для забезпечення повного виконання пенсійним органом рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі №440/3785/23 від 24.05.2023 постановити ухвалу про встановлення судового контролю;

4) за наслідками розгляду звіту Головного управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області про стан виконання рішення суду у справі №440/3785/23 та в разі підтвердження фактів, на які є посилання в заяві, розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення та постановити ухвалу про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за не виконання рішення суду у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленим судом з урахуванням вимог ч.2, 3, 4 ст.382 КАС України;

5) з урахуванням незаперечних обставин у справі №440/3785/23, які виникли після судового розгляду з вини відповідача, після 24.06.2023 року у зв`язку з продовженням надмірно тривалого загального провадження, визнати зловживанням відповідача процесуальними правами, дії якого суперечать завданню адміністративного судочинства, та у зв`язку з виникненням нових обставин у справі, керуючись нормою міжнародного права, що передбачає Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (див. згадані вище рішення у справах Скордіно, пп.203-204, та Вассермана, п. 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу, тому є підстави у зв`язку з надмірно тривалим загальним провадженням з вини відповідача у справі № 440/3785/23 забезпечити на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленим судом на підставі норм міжнародного права, а саме - Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 10.03.2011 року (п.100) та Рішення Європейського Суду з прав людини "Кечко проти України" від 08.11.2005 року (п.26), де Суд констатував, - Суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (див. mutatis mutandis, рішення у справі "Бурдов проти Росії" (980_045), N 59498/00, пар. 35, ECHR 2002-III), та згідно до вимог статей 17, 19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини N 3477-IV від 23.02.2006 р.;

6) для забезпечення виконання рішення суду у справі №440/3785/23 відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з застосуванням практики Європейського суду з прав людини, не зважаючи на аргумент відповідача про включення доплати пенсії в реєстр заборгованості виплат через відсутність на казначейських рахунках Головного управління ПФУ в Полтавській області відповідного фінансування видатків на виконання рішення суду, зобов`язати Головне управління ПФУ в Полтавській області, як боржника за яким є відповідальний державний орган (центральний орган виконавчої влади - Міністерство соціального політики України сумісно з Пенсійним фондом України), вжити всіх необхідних заходів для дотримання рішення суду у справі №440/3785/23 або передати його іншому компетентному державному органу який має вплив (контроль) на чинники, які затримують чи перешкоджають повному й вчасному виконанню рішення суду, а саме безпосередньо до Пенсійного фонду України сумісно з Міністерством соціального політики України, державним органам, яки меж іншим контролюють та відповідають за професійну, а тому соціально-правову діяльність відповідача в питанні пенсійного страхування з урахуванням висновку у п.27 постанови Верховного Суду від 06.08.2019 по справі №160/3586/19, де суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань.

Вказана заява обґрунтована тим, що у справі №440/3785/23 відповідач пенсійний орган продовжує до теперішнього часу не виконувати рішення суду, щодо виплати заборгованості, що утворилася по виплаті пенсії, з посиланням нібито на відсутність коштів на відповідних рахунках відповідача та таким чином прикриваючи свою бездіяльність з посиланням на звернення до ПФУ, однак доводи відповідача не відповідають нормам права, а також висновкам Верховного Суду України у справі №21-1465а15 від 16.09.2015, щодо поняття забезпечення ефективного судочинства, що й послужило зверненню позивача із заявою до суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.01.2025 заяву ОСОБА_1 , подану відповідно до статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, у справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернуто заявнику.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2025 апеляційну скаргу задоволено. Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 07.01.2025 по справі №440/3785/23 скасовано. Справу № 440/3785/23 направлено до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 21.05.2025 заяву ОСОБА_1 , подану відповідно до статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, у справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 від 05.01.2025, поданої відповідно до статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, у справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви позивача суд першої інстанції виходив з того, що Полтавським окружним адміністративним судом вже встановлено контроль за виконанням рішення у справі № 440/3785/23 відповідно до положень статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України та здійснюється такий контроль з урахуванням вимог статей 382-2, 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України, відтак правові підстави для повторного встановлення судового контролю за виконанням рішення у справі № 440/3785/23 відсутні, тому заява ОСОБА_1 у цій частині не підлягає задоволенню. У задоволенні решти вимог відмовлено через їх передчасність та необґрунтованість.

Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції:

- визнати відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, який є територіальним органом Пенсійного фонду України, відповідно до абзацу другого частини 4 Стаття 382-1, колегіальним органом сумісно з Пенсійним фондом України та Міністерством соціальної політики України, які були належним чином поінформовані Полтавським окружним адміністративним судом у адміністративної справі № 440/3785/23 окремою ухвалою від 15.12.2023 про протиправну бездіяльність їх структурного підрозділу - Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо невиконання на протязі тривалого часу рішення суду від 24.05.2023 р. у справі №440/3785/23, починаючи з 01.07.2021 р. та до чиїх повноважень, завдань та функцій належить забезпечення соціального захисту ветеранів військової служби в частині пенсійного забезпечення шляхом своєчасного виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 р. по справі № 440/3785/23;

- керуючись статтю 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з урахуванням висновку у Рішенні ЄСПЛ "Войтенко проти України" від 29.06.2004, заява N60750/00, (п. 55), де зазначається (55. Суд нагадує свою прецедентну практику, відповідно до якої відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його/її користь, становить втручання у гарантоване йому статтею 1 Протоколу N 1 ( 994_535 ) право на мирне володіння своїм майном), - визнати, з боку колегіального державного органу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за статтями:

- пункт 1 статті 6: " Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних правах та обов`язків, має право на справедливий i відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним i безстороннім судом, встановленим законом. ";

- стаття 1 Першого протоколу Конвенції: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.", яке має тлумачитись у світлі принципу поваги до права власності.;

- стаття 13:"Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі .;

- визнати, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, сформованої за участю України, позивача потерпілим у адміністративної справі № 440/3785/23, який безпосередньо постраждав від протиправних дій відповідача, як колегіального державного органу, починаючи з 01.07.2021 р., щодо виконання в повному обсязі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 р. по справі № 440/3785/23, що призвело до нанесення позивачу матеріальної шкоди через тривалу невиплату з вини відповідача пенсії розміром - 48 716,98 грн.;

- визнати відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 05.01.2025, поданою до суду, через неподання відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області звіту про виконання рішення суду від 24.05.2023 по справі №440/3785/23 у строк, встановлений судом відповідно до ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 12.09.2024 в загальному провадженні по справі №440/3785/23, в порядку до статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України з одночасним застосуванням ч.5 ст.7 КАС України на підставі норм міжнародного права як джерела права, такою, що не відповідає, через системне надмірне тривале невиконання рішення суду від 24.05.2023 р., нормам міжнародного права, що передбачають за висновками в пілотному Рішенні ЄСПЛ у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15.10.2009, (п.п. 38, 53, 54):- п.53 - затримка, яка становила один рік і чотири місяці, у виплаті грошової компенсації, призначеної судовим рішенням, винесеним проти державного органу, Суд визнав надмірною; - п.54 - Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади; п.38: - забезпечити ефективну реалізацію на практиці положень про відповідальність посадових осіб за невиконання рішень; - призначити відшкодування за шкоду, спричинену затримками у виконанні рішень національних судів, безпосередньо на підставі положень Конвенції та практики Європейського суду, як це передбачено Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та у рішенні ЄСПЛ у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004, (п.п. 44):- п.44 - орган державної влади не має права посилатися на брак коштів, щоб виправдати невиконання судового рішення про виплату боргу. Невиконання рішення державного суду не може бути виправдане і відсутністю бюджетних видатків;

- скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 по справі № 440/3785/23 повністю, через порушення судом частини 5 статті 7, статті 9 КАС України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» N 3477-IV від 23.02.2006, статті 6 параграфу 1, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактичне сприяння відповідачу на протязі тривалого часу у втручанні в право позивача на мирне володіння майном, не зважаючи на рішення суду від 24.05.2023, починаючи з 01.07.2021, що порушує права позивача як людини та ухвалити нове судове рішення з урахуванням пункту 1 статті 6, статті 13, статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 10 статті 382-3 КАС України, яким задовольнити вимоги в заяві позивача від 05.01.2025, поданою в загальному провадженні по справі №440/3785/23 через неподання відповідачем звіту про виконання рішення суду від 24.05.2023 по справі №440/3785/23 у строк, встановлений судом, в порядку до статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України з одночасним застосуванням ч.5 ст.7 КАС України на підставі норм міжнародного права як джерела права.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків з оцінки обставин справи на дату подання позивачем заяви від 05.01.2025. Вказує, що на дату подання заяви позивачем до суду 05.01.2025 через систему "Електронний суд" відповідач не подав звіт про виконання рішення суду від 24.05.2023 у встановлений строк відповідно до ухвали суду від 12.09.2024, якою було зобов`язано ГУПФУ в Полтавській області подати звіт протягом дев`яноста днів, але станом на 05.01.2025 звіт не отримувався ні судом, ні позивачем. Таким чином мало місце з боку відповідача порушення процесуального закону, а саме - неподання звіту у строк, встановлений судом. Виходячи з обставин справи, яки склалися, пасивної поведінки суду, позивач був змушений для захисту права вдруге звернутися 05.01.2025 до суду з заявою з урахуванням не тільки вимог ст.382 КАС України, але і норм міжнародного права, що до забезпечення виконання судового рішення відповідачем. Вважає, що підстави для застосування штрафних санкцій по відношенню до керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, вже існують для суду протягом тривалого часу, починаючи з 24.10.2024, на підставі норм міжнародного права та висновків в Рішенні ЄСПЛ у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України". Також позивач зазначає, що ухвала суду першої інстанції, яка оскаржується, є такою, що не забезпечує захист порушеного права, натомість забезпечує необхідність повторного звернення до суду, тому як надмірно тривалий строк невиконання рішення суду від 24.05.2023, з урахуванням шаблонних по суті звітів відповідача до суду на протязі тривалого часу, свідчать про явне не бажання виконувати відповідачем, як колегіальним органом, в добровільному порядку вказане рішення суду.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 без змін. Зазначає, що виплати пенсій здійснюються Головним управлінням виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей для здійснення виплат, крім зазначених, Головне управління не має. Вказує, що працівниками Головного управління, як територіального органу Пенсійного фонду України вчинено всі дії, спрямовані на виконання рішення суду, в межах та в спосіб, передбачений чинним законодавством.

Відповідач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ст. 311, 312 КАС України, за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з таких підстав.

Питання судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано статтями 382 382-3 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду).

За приписами ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 382-1 КАС України суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.

За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

Судом встановлено, що у заяві від 05.01.2025 позивач просить для забезпечення повного виконання пенсійним органом рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі №440/3785/23 від 24.05.2023 постановити ухвалу про встановлення судового контролю.

Водночас, на дату подання такої заяви, судом встановлено судовий контроль за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 у справі № 440/3785/23 згідно з ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.09.2024, якою зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати протягом дев`яноста днів з дати отримання цієї ухвали звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 у справі № 440/3785/23.

На виконання вказаної ухвали, 08.01.2025 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надійшов звіт про результати виконання рішення суду від 24.05.2023 по справі №440/3785/23.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2025 прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про результати виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 у справі 440/3785/23. Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області новий строк для подання звіту про виконання рішення суду у справі № 440/3785/23 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у строк протягом трьох місяців з дня отримання цієї ухвали подати звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 у справі 440/3785/23.

18.04.2025 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надійшов звіт про результати виконання рішення суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про результати виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 у справі 440/3785/23. Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області новий строк для подання звіту про виконання рішення суду у справі № 440/3785/23 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у строк протягом трьох місяців з дня отримання цієї ухвали подати звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 у справі 440/3785/23.

Отже, Полтавським окружним адміністративним судом встановлено контроль за виконанням рішення у справі № 440/3785/23 відповідно до положень статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України та, на час звернення позивача із заявою від 05.01.2025 та її розгляду судом першої інстанції, такий контроль здійснювався судом, з урахуванням вимог статей 382-2, 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для повторного встановлення судового контролю за виконанням рішення у справі № 440/3785/23 та задоволенні заяви ОСОБА_1 у цій частині.

Щодо вимоги позивача позивача про розгляд питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення, за наслідками розгляду звіту Головного управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області про стан виконання рішення суду у справі №440/3785/23, та постановлення ухвали про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за не виконання рішення суду у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленим судом з урахуванням вимог ч.2, 3, 4 ст.382 КАС України , колегія суддів зазначає таке.

Частиною 3 статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Згідно з частиною 10 статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що питання про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за не виконання рішення суду у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вирішується судом або за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень (у разі відмови у прийнятті звіту), або у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку. Додатково суд може за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту.

Враховуючи те, що на час розгляду заяви позивача строк для подання звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, встановлений ухвалою суду від 28.04.2025, не сплинув, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для розгляду питання про накладення штрафу на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області відсутні.

Щодо прохання позивача визнати зловживанням відповідача процесуальними правами, дії якого суперечать завданню адміністративного судочинства, суд зазначає таке.

Згідно з частиною 2 статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) узгодження умов примирення, спрямованих на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

За змістом частини другої статті 45 КАС України перелік дій, що суперечать завданню адміністративного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

Верховний Суд в ухвалі від 10.05.2023 у справі №640/17351/19 зазначив, що головною метою принципу неприпустимості зловживання процесуальними правами є гарантування добросовісного використання учасниками справи своїх процесуальних прав, тобто з метою, для якої ці права надані, та у спосіб, визначений процесуальним законодавством, а також добросовісного виконання обов`язків, визначених законом або судом. Противагою добросовісності є зловживання процесуальними правами, яке має різні форми прояву та у кожному конкретному випадку потребує надання оцінки судом. Зловживанням процесуальними правами можуть бути визнані дії або бездіяльність учасника справи, які характеризуються ознакою видимої юридичної правомірності, однак використовуються з метою, що є протилежною або не відповідає тій, яку має переслідувати реалізація відповідного процесуального права або виконання обов`язку, визначеного законом або судом; сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій (бездіяльності), які складають зміст наданого процесуальним законодавством права (покладеного обов`язку), недобросовісно, у тому числі усупереч меті такого права або умисне використання процесуального права у спосіб, який суперечить завданню адміністративного судочинства, з метою обмеження можливості реалізації прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ, необґрунтованого перевантаження роботи суду або підриву довіри до судової гілки влади.

Виходячи з наведеного, зловживанням процесуальними правами можуть бути визнані конкретні процесуальні дії учасника справи, що суперечать завданню адміністративного судочинства. Заявником не зазначено та судом не встановлено процесуальних дій відповідача, які можуть бути визнані зловживанням процесуальними правами.

Оскільки надмірна тривалість виконання судового рішення, на яку посилається заявник, не є процесуальними діями, а є діями (бездіяльністю), вчиненими на виконання судового рішення, оцінка яким може бути надана у порядку статті 383 КАС України, підстави для задоволення клопотання позивача в цій частині відсутні.

Решта вимог заяви виходить за межі завдань та повноважень суду, передбачених ст. 382-382-3 КАС України, під час здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява ОСОБА_1 від 05.01.2025, подана відповідно до статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 по справі № 440/3785/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Я.М. Макаренко Т.С. Перцова