Справа № 320/15824/23
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2025-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 серпня 2025 року

м. Київ

справа №320/15824/23

провадження №Зі/990/129/25

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Смоковича М. І. розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід судді Кашпур О. В. від участі у розгляді справи № 320/15824/23 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Офісу Генерального прокурора, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про скасування Методики визначення ступеня виправлення засудженого, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 19 січня 2023 року № 294/5, зобов`язання вчинити дії,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 , в якому позивач просив:

- скасувати окремі положення документа під назвою «Методика визначення ступеня виправлення засудженого» авторства Директора Департаменту публічного права Л. Кравченка «Міністерства юстиції України», що затверджена наказом №294/5 від 19 січня 2023 року;

- негайно реалізувати Генеральною прокуратурою України функцію накладених на нього статтями №2, частина 1, пункт 4 «Функції прокуратури» №26, частина 1, пункт 2 «Нагляд за дотриманням законів під час виконання судових рішень по кримінальним справам, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян» Закону України «Про прокуратуру» №1697-7 від 14 жовтня 2014 року ;

- притягнути до кримінальної відповідальності автора методики за статтями 367 частини 2 «Службова недбалість» та 161 частини 1 «Порушення рівноправності громадян залежно від їх расової, національної, релігійної належності, інвалідності та за іншими ознаками Кримінального кодексу України у редакції 2001 року - шляхом подання Генеральною прокуратурою України відповідної заяви «Про кримінальне правопорушення» до органів Державного бюро розслідувань України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2025 року, заяву представника Офісу Генерального прокурора про закриття провадження у справі в частині позовних вимог задоволено.

Закрито провадження в адміністративній справі №320/15824/23 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Офісу Генерального прокурора, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 в частині позовних вимог про зобов`язання Офісу Генерального прокурора негайно реалізувати функції, передбачені статтею 26 Закону України «Про прокуратуру» щодо надання оцінки законності положень Методики визначення ступеня виправлення засудженого та вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності автора цієї Методики шляхом подання відповідної заяви «Про кримінальне правопорушення» до органів Державного бюро розслідувань.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаними судовими рішеннями, позивач оскаржив їх у касаційному порядку.

Верховний Суд ухвалами від 24 липня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2025 року у справі № 320/15824/23 повернув особі, яка подавала.

21 липня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 у справі № 320/15824/23. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 21 липня 2025 року визначено колегію суддів у складі: Кашпур О. В. (головуючого судді), суддів: Жука А. В., Радишевської О. Р.

29 липня 2025 року позивачем подано до Верховного Суду заяву про відвід судді Кашпур О. В. від участі у розгляді справи № 320/15824/23, в якій вказує на існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді.

Доводи заявника зводяться до того, що 11 липня 2025 року він подав касаційну скаргу в цій справі помилково оформлену згідно з порядком у редакції давно нечинної статті КАС України, що легко було встановити та одразу повернути її для подання позивачем іншого варіанту касаційної скарги. Натомість суддя, на думку заявника, затягувала постановлення ухвали про повернення касаційної скарги до закінчення процесуальних строків на подання такої скарги до суду, що свідчить про відверту спробу відмовити у доступі до правосуддя.

На переконання автора заяви, вказані підстави свідчать про упередженість судді Кашпур О. В. під час розгляду справи.

Ухвалою від 12 серпня 2025 року Верховний Суд визнав необґрунтованою подану ОСОБА_1 заяви про відвід судді Кашпур О. В. та передав вказану заяву для вирішення питання заявленого відводу судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу у порядку, встановленому статтею 31 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

За наслідками автоматизованого розподілу 12 серпня 2025 року зазначена заява про відвід передана на розгляд судді Смоковичу М. І.

За приписами частини восьмої статті 40 КАС України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Відповідно до частин одинадцятої, дванадцятої статті 40 КАС України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Згідно з частиною першою статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (частина друга статті 36 КАС України).

Варто зазначити, що головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Згідно з частиною третьою статті 39 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

У цьому випадку, є цілком очевидним, що для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, існує необхідність довести стороною наявність відповідних суб`єктивних та об`єктивних критеріїв.

Разом з цим, надаючи оцінку об`єктивності судді під час вчинення ним процесуальних дій, необхідно виходити з таких критеріїв: чи вільний суддя під час виконання ним своїх обов`язків від будь-яких заходів впливу; чи сприяє його поведінка у судовому процесі та за стінами суду підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі; чи вчинялись суддею дії, які можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та приймати рішення у справах.

Перед розглядом справи суддя повинен утриматись від будь-яких коментарів, які можуть вплинути на перебіг цієї справи чи поставити під сумнів справедливе ведення процесу. Суддя утримується від публічних та інших коментарів, оскільки це може перешкодити неупередженому розгляду справи стосовно певної особи чи питання.

При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою але не вирішальною.

Верховний Суд зазначає, що суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Проаналізувавши аргументи, якими обґрунтовано відвід судді, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність визначених процесуальним законом підстав для відводу судді Кашпур О. В. від участі у справі № 320/15824/23, оскільки заявником не наведено жодного факту прояву суддею поведінки, яка б свідчила про упередженість чи безсторонність у цій справі.

Одночасно Верховний Суд зауважує, що не можуть бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід судді Кашпур О. В. від участі у справі № № 320/15824/23, Верховний Суд також бере до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу саме по собі не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

За правилами частини четвертої статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Доводи заявника свідчать фактично про незгоду сторони з процесуальними діями (рішеннями) у справі № 320/15824/23, що, насамперед, не може слугувати підставою для відводу суддів відповідно до частини четвертої статті 36 КАС України.

Інших обставин, які б могли викликати сумнів в необ`єктивності і неупередженості суддів, заявником не наведено.

Отже, з огляду на наведені аргументи у заяві та положення статті 36 КАС України Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого відводу.

Керуючись статтями 36, 37, 39, 40 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Кашпур О. В. від участі у розгляді справи № 320/15824/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та не оскаржується.

Суддя М. І. Смокович