Справа № 205/12411/25
Суддя: Мовчан Д. В.
Дата ухвалення: 2025-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2а/205/250/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2025 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєва А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення видворення за межі території України громадянина російської федерації,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (далі - Позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення видворення за межі території України громадянина російської федерації.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 прибув на територію України 19.08.2021 року через УПП «Гоптівка» Державної прикордонної служби України по паспортному документу для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданий 03.06.2021 року Генеральним консульством рф у м. Харкові, терміном дії до 03.06.2026 року, з метою оформлення посвідки на тимчасове проживання (підстава шлюб з громадянкою України). З того часу територію України не покидав, що підтверджується інформацією з веб інтерфейсу інформаційно телекомунікаційної системи, щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон.

В ході проведення цільових профілактичних засобів, направлених на протидію нелегальній міграції, уповноваженими особами ГУ ДМС у Дніпропетровській області, виявлено порушення міграційного законодавства з боку ОСОБА_1 (далі Відповідач).

В`їзд на територію України було здійснено на підставі ч.16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI, а саме по безвізовому режиму, отже граничний термін перебування на території України визначався зі строком перебування 90 діб, відповідно пп.1 п.2 Порядку продовження строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 15.02.2012 року № 150.

Втративши підстави для подальшого перебування на території України громадянин російської федерації ОСОБА_1 (посвідка на тимчасове проживання в Україні НОМЕР_2 терміном дії до 16.06.2022 року), ухилився від виїзду з України.

Із заявою про продовження терміну перебування на території України, чи із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не звертався, інформація щодо визнання вищевказаного громадянина російської федерації біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відсутня, що підтверджується відповідною службовою документацією структурних підрозділів Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.

За фактом порушення строку перебування в Україні, уповноваженими посадовими особами ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно громадянина російської федерації ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 007258 від 10.07.2025 року, у якому зафіксовано порушення законодавства, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 203 КУпАП, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН № 007247 від 10.07.2025 року, відповідно до якої на вищевказаного громадянина російської федерації накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400 грн. 00 коп.

Керуючись нормами ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» уповноваженими посадовими особами ГУ ДМС у Дніпропетровській області, 10.07.2025 року відносно громадянина російської федерації ОСОБА_1 прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, яким останнього зобов`язано залишити територію України у термін до 08.08.2025 року.

Відповідно до ч.5 ст. 26 вищевказаного Закону, іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Вищевказаний громадянин з рішенням ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 10.07.2025 року ознайомлений, що підтверджено його особистим підписом, але у зазначений строк, а саме до 08.08.2025 року не виїхав за межі території України, тобто вищевказане рішення не виконав.

За фактом порушення строку перебування в Україні, уповноваженими посадовими особами ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно громадянина російської федерації ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АР МДН № 007349 від 13.08.2025 року, у якому зафіксовано факт порушення законодавства, відповідальність за яке передбачено ч.3 ст. 203 КупАП, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН № 007238 від 13.08.2025 року, відповідно до якої на вищевказаного громадянина російської федерації накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 100 грн. 00 коп.

Керуючись нормами ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» уповноваженими посадовими особами ГУ ДМС у Дніпропетровській області, 13.08.2025 року відносно громадянина російської федерації ОСОБА_1 прийнято рішення №000522 про примусове видворення з України, яким останнього зобов`язано залишити територію України.

Отже, наявність вищевикладених обставин, створює підстави для затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

У зв`язку з вищевикладеним, представник позивача змушений звернутися до суду та просити затримати та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, вирішити питання щодо негайного виконання рішення про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІІ. Заяви, клопотання учасників справи.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надав суду пояснення аналогічні викладеним у мотивах позовної заяви, просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні в режимі відеоконференції та його представник адвокат Чередниченко А.В. проти позову заперечували у його повному обсязі, посилаючись на ту обставину, що відповідач тривалий час (більше 15 років) постійно проживає на території України, є офіційно одруженим з громадянкою України, отримував у передбаченому законом порядку посвідки на тимчасове проживання, однак через початок війни не зміг її вчасно продовжити через відсутність нормативного регулюванню оформлення таких документів щодо громадян російської федерації.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).

Ухвалою суду від 14.08.2025 року клопотання представника позивача Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про проведення відкритого судового засідання в режимі відеоконференції по справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення видворення за межі території України громадянина російської федерації, вирішено задовольнити. Призначити відкрите судове засідання по справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення видворення за межі території України громадянина російської федерації, на «14» серпня 2025 року о 14 год. 10 хв. в режимі відеоконференції. Доручити Державній установі «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України ДМС України» забезпечити: проведення судового засідання в режимі відеоконференції за участю ОСОБА_1 .

Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.

За вищевказаних обставин та вимог процесуального законодавства суд вирішує справу на підставі наявних матеріалів та доказів.

ІV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має паспортний документ громадянина російської федерації НОМЕР_3 , виданий 03.06.2021 року.

Судом встановлено, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 прибув на територію України 19.08.2021 року через УПП «Гоптівка» Державної прикордонної служби України по паспортному документу для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданий 03.06.2021 року Генеральним консульством рф у м. Харкові, терміном дії до 03.06.2026 року, з метою оформлення посвідки на тимчасове проживання (підстава шлюб з громадянкою України).

Судовим розглядом також встановлено, що відповідач прибув до України в 2009 році, а 20.12.2013 відповідач уклав шлюб з громадянкою України - ОСОБА_3 . При цьому остання посвідка на тимчасове проживання була отримана 30 червня 2021 року, строк дії якої закінчився 16 червня 2022 року.

Матеріалами справи підтверджено, що 27 жовтня 2022 року органом ДМС прийнято постанову про накладення на відповідача адміністративного стягнення серії ПН МДН N 004285, у зв`язку з тим, що останній з 16 червня 2022 року мешкає на території України по недійсним документам та ухиляється від виїзду з території України, чим порушує ч.1,3 ст.3, ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п.2 Порядку, затвердженого ПКМУ №150 від 15 лютого 2012 року, що є адміністративним правопорушенням, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 203 КУпАП, та на позивача накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. Крім того, 27 жовтня 2022 року органом ДМС прийнято рішення N14 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким позивача зобов`язано покинути територію України не пізніше 26 листопада 2022 року (а.с.135-137).

Матеріалами справи також підтверджено, що рішенням Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська від 20 червня 2023 року (справа № 204/10229/22) визнано протиправним та скасовано рішення №14 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 27 жовтня 2022 року, винесене Чечелівським відділом у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області відносно ОСОБА_1 . Означене судове рішення набуло чинності у передбаченому законом порядку після його перегляду судом апеляційної інстанції.

Судом також встановлено, що за фактом порушення строку перебування в Україні, уповноваженими посадовими особами ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно громадянина російської федерації ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 007258 від 10.07.2025 року, у якому зафіксовано порушення законодавства, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст. 203 КУпАП, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН № 007247 від 10.07.2025 року, відповідно до якої на вищевказаного громадянина російської федерації накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400 грн. 00 коп.

Судом встановлено, також, що за фактом порушення строку перебування в Україні, уповноваженими посадовими особами ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно громадянина російської федерації ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АР МДН № 007349 від 13.08.2025 року, у якому зафіксовано факт порушення законодавства, відповідальність за яке передбачено ч.3 ст. 203 КупАП, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН № 007238 від 13.08.2025 року, відповідно до якої на вищевказаного громадянина російської федерації накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 100 грн. 00 коп.

Рішенням № 000522 про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , виданим 13.08.2025 року відділом № 7 у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, вирішено примусово видворити з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, в тому числі, щодо: примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України.

Згідно ч.7 ст.5 КАС України, іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.46 КАС України, іноземці, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України.

Згідно з ч.1 ст. 289 КАС України За наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що спірні у цій справі правовідносини виникли у зв`язку з вимогою суб`єкта владних повноважень щодо затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України відповідача - громадянина РФ строком на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення його видворення з території України.

Таким чином, суд звертаючи увагу на предмет спору, вказує що предметом доказування по цій справі є саме питання наявності/або відсутності правових підстав для затримання відповідача та поміщення його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, як особи, що незаконно перебуває в Україні, а не питання саме законності перебування відповідача на території України, як таке.

Із вказаного приводу суд зазначає, що з огляду на приписи п.6 ч.1 ст.1, ч.3 ст.3, ч.16 ст.4, ч.1 і ч.3 ст.9, ч.1 і ч.2 та ч.5 ст.26, ч.1 і ч.4 ст.30, ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI); а також на п.1 і п.5 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1110, в затримання в установленому порядку та поміщення іноземців та осіб без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, до пункту тимчасового перебування може відбуватися за наявності умов саме неможливості ідентифікувати іноземця або особу без громадянства та задля забезпечення примусового видворення чи реадмісії якщо є підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилитиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

В даному випадку суд вказує, що позивачу достеменно відомо усі дані про особу відповідача, а саме його прізвище, ім`я, по батькові, дату, місяць та рік народження, відомості про громадянство, сімейний стан та постійне місце проживання, що самим позивачем не заперечується, і відповідно, особа відповідача є ідентифікованою, що підтверджується у тому числі посвідкою на тимчасове проживання в Україні НОМЕР_2 терміном дії до 16.06.2022 року, зазначеними у справі протоколами у справах про адміністративне правопорушення, та постановами про адміністративне правопорушення, що винесені по відношенню до відповідача.

Щодо доводів про необхідність затримання задля забезпечення примусового видворення за межі території України суд вказує, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства мають передувати дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Зазначений висновок суду у повній мірі кореспондується і узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 13 лютого 2019 року у справі № 359/5975/17, від 28 лютого 2019 року у справі № 754/2198/17, від 26 червня 2019 року у справі № 755/12159/18, від 09 серпня 2019 року у справі №359/5823/16-а, від 27 квітня 2023 року у справі №522/11882/22, від 24 травня 2023 року у справі №296/8455/22.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що позивачем прийнято рішення № 000522 про примусове повернення відповідача, яке останнім у передбаченому законом порядку не оскаржувалось.

Як вказувалось судом вище, відповідач є громадянином Російської Федерації, вперше прибув на територію України в 2009 році і з того часу жодного разу не порушував правила перебування на території України. Далі, 20.12.2013 р. відповідач уклав шлюб з громадянкою України - ОСОБА_3 . При цьому остання посвідка на тимчасове проживання була отримана 30 червня 2021 року, строк дії якої закінчився 16 червня 2022 року. Оскільки термін дії посвідки на тимчасове проживання в України закінчився, а він звернувся до міграційної служби для продовження дії такої, однак працівники компетентного органу, аргументуючи розірванням дипломатичних відносин із російською федерацією, в усному порядку неодноразово відмовляли останньому у прийнятті документів та продовження терміну їх дії.

Як підтверджено матеріалами справи, 27 жовтня 2022 року, позивачем прийнято рішення № 14 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким ОСОБА_1 зобов`язано покинути територію України не пізніше 26 листопада 2022 року. Не погоджуючись з рішенням про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, така особа звернулась до суду з адміністративним позовом, за наслідком чого вказане рішення про примусове видворення було скасовано як протиправне (Справа № 204/10229/22).

Судом під час розгляду означеної справи встановлено, що ОСОБА_1 під час перебування в Україні не порушував громадський порядок, а також після сплину строку дії посвідки на тимчасове проживання вчиняв дії щодо легалізації свого положення в Україні шляхом звернення до компетентних органів міграційної служби України щодо продовження строку перебування в Україні, що не відбулось через незалежні від відповідача обставини, які пов`язані із введенням воєнного стану в Україні та зупинення строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру постановою Кабінету Міністрів України N 165 від 28.02.2022 р.

Наведене свідчить про наявність у відповідача тривалих та міцних соціальних зв`язків на території України та періодичного вжиття ним активних заходів щодо легалізації свого перебування на території України,

У свою чергу з боку позивача не надано суду достатніх, належних та допустимих доказів щодо переховування відповідача від працівників ГУ ДМС України у Дніпропетровській області та правоохоронних органів. Також матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач не йде на співпрацю із органами державної влади України та відмовляється співпрацювати під час процедури його ідентифікації чи легалізації статусу.

Враховуючи прецедентну практику ЄСПЛ та вимоги чинного законодавства суд констатує, що війна в України, як форс-мажорна обставина, обмежила право відповідача на подальшу легалізацію перебування його на території України у терміни, встановлені Законом та відповідно отримання документу.

Суд, також враховуючи у цій справі як характеристику особи відповідача, так і встановлені обставини щодо законності підстав його в`їзду на територію України, мети та легалізації перебування на території України, наявність тривалого шлюбу із громадянкою України, вважає, що само по собі рішення органів державної міграційної служби щодо необхідності виїзду відповідача за межі території України не свідчить про намір ухиляння відповідача від контакту з компетентними органами та виконання обов`язку у розумінні статті 26 Закону № 3773-VI.

Суд також звертає увагу про не зазначення позивачем взагалі, які саме дії або заходи ним (позивачем) вживалися для забезпечення виконання рішення про примусове видворення, також як і не зазначено умов, за яких неможливо на теперішній час забезпечити примусове видворення відповідача, не надано доказів звернення позивача до виконавчої служби та тощо.

На підставі аналізу приписів статей 9, 29 Загальної Декларації прав людини 1948 року, статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року та статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод якими чітко визначено, що «ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту», а також з урахуванням висновків Європейського суду з прав людини, що наводилися у пункті 103 рішення від 17 квітня 2014 року у справі «Анатолій Руденко проти України» (№ 50264/08), у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Вітольд Літва проти Польщі» (заява №26629/95), «Станєв проти Болгарії» [ВП] (заява № 36760/06), «Іліас та Ахмед проти Угорщини» (Ilias and Ahmed v. Hungary) (заява № 47287/15) та правових висновків Конституційного Суду України у рішеннях від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009 і від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016, а також Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2024 року по справі № 461/2622/23 суд першої інстанції беручи до уваги вказані позиції Європейського суду з прав людини, Конституційного Суду України щодо обмеження свободи людини, і Верховного Суду стосовно поміщення особи до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, суди повинні враховувати принцип пропорційності при оцінці обґрунтованості обмежень свобод, що застосовуються до іноземців при поміщенні до такого закладу, щоб не порушити при цьому сутність такого права, тобто фактичного обмеження фізичної свободи особи.

Верховний Суд у постанові від 06 грудня 2024 у справі №204/521/24 зазначив, що навіть в умовах воєнного стану для суб`єкта владних повноважень обов`язок застосування принципів статті 2 КАС України не скасовується, а навпаки набуває особливого значення, зокрема коли йдеться про застосування пропорційності обмежень в умовах гостроти становища в країні (військової агресії) щодо осіб, яких вони стосуються.

У постанові від 26 січня 2024 у справі № 522/11225/22 Верховний Суд зауважив, що зважаючи на поведінку іноземця, не вбачав неспівмірності та непропорційності між застосованими до нього заходами, передбаченими частиною першою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та його інтересами і правами, позаяк такі є адекватним реагуванням уповноваженого органу на порушення особою міграційного законодавства.

Визначені у цій постанові Верховного Суду підходи можуть бути ураховані при вирішенні спірних правовідносин хоч і від зворотного, а саме: необхідність врахування наслідків застосованого заходу вдруге до іноземця/особи без громадянства, його співмірності та пропорційності, врахування інтересів та прав особи, способу застосування уповноваженими органами заходу на порушення міграційного законодавства, виявлення волевиявлення та здійснення будь-яких дій з метою легалізації проживання на території України.

Суд, з врахуванням вищенаведених обставин, оцінивши вид, тривалість, наслідки і спосіб застосування такого заходу як поміщення до Пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства у порівнянні з іншими варіантами, такими як взяття на поруки підприємством, установою чи організацією, зобов`язання внести заставу, що передбачено частиною першою статті 289 КАС України, вочевидь є непропорційним застосування такого крайнього та суворого заходу до відповідача по справі як обмеження волі.

VІ. Розподіл судових витрат.

Витрати відповідно до ст. ст.139,289 КАС України слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 9, 72-77, 90, 229, 241, 246, 289, 371 КАС України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволені адміністративного позову Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення видворення за межі території України громадянина російської федерації відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Д. В. Мовчан