Справа № 260/5135/25
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2025-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 серпня 2025 року м. Ужгород№ 260/5135/25
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Калинич Я.М., розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, Одеська область, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Ужгородський район, Закарпатська область, 88008, ) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, яким просить суд: 1. Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, що полягають у невключенні періодів роботи до страхового стажу - протиправними. 2. Скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області №3 від 07.05.2025. 3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу позивачки періоди роботи з 10.10.1984 по 07.08.1995 в кількості 10 років 9 місяців 28 днів відповідно до відомостей трудової книжки НОМЕР_2 та довідки №62 від 30.04.2025.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 30.04.2025 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області з відповідною заявою про призначення пенсії за віком. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 07.05.2025 року за №13 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком. Відповідно до даного рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області не було зараховано до страхового стажу позивача не було зараховано період роботи з 10.10.1984 року по 07.08.1995 року згідно трудової книжки НОМЕР_3 та довідки №62 від 30.04.2025, оскільки ПІБ в них не відповідає паспортним даним позивача. Позивач звертає увагу суду, що порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637. Відповідно до п.1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Передбаченими законодавством документами, а саме трудовою книжкою НОМЕР_3 та довідкою №62 від 30.04.2025 підтверджується страховий стаж позивача за період роботи з 10.10.1984 по 07.08.1995 в кількості 10 років 9 місяців 28 днів. Відтак, виходячи з первинних документів загальний страховий стаж позивача за період з 08.12.1982 по 31.03.2023 становить 29 років 8 місяців 28 днів. Слід вказати і про те, що органами Пенсійного фонду не визнається наявність страхового стажу позивачки період 10.10.1984 по 07.08.1995 згідно трудової книжки НОМЕР_3 та довідки №62 від 30.04.2025, оскільки ПІБ в них не відповідає паспортним даним. Таким чином на момент призначення пенсії в позивачки наявний страховий стаж в кількості 29 років 8 місяців 28 днів, при необхідному 32 роки.

Позивач, вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 07.05.2025 року за №13 протиправним, у зв`язку з чим, звернувся до суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

07 липня 2025 року до суду від відповідача 2 надійшли матеріали відмовної пенсійної справи ОСОБА_1

10 липня року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву представник відповідача 1 зазначає, що рішенням від 07.05.2025 року №13 Головним управлінням відмовлено в призначенні пенсії за віком позивачу відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки відсутній належним чином підтверджений страховий стаж. Позивачем станом на 07.05.2025 підтверджено лише 18 років 11 місяців страхового стажу, що не дає право на призначення пенсії. В розрахунок страхового стажу відсутні підстави зарахувати період роботи з 10.10.1984 по 07.08.1995 згідно трудової книжки НОМЕР_2 та довідки №62 від 30.04.2025, оскільки ПІБ в них не відповідає паспортним даним, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях від 29.07.1993 №58 та Порядку №637. Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутнє нарахування та сплата внесків до Пенсійного фонду. Вказані обставини суперечать також вимогам п. 2.1. Порядку №22-1, ст. 24, 26, 40, 41 Закону №1058 та слугували підставою для прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії за віком. Представник відповідача 1, додатково звертає увагу суду, що обов`язок в наданні достатнього пакету документів законодавець покладає виключно на позивача, а Головне управління не наділено повноваженнями у підтвердженні страхового стажу та заробітної плати, а лише у відповідності до п. 4.2 Порядку №22-1 досліджує, аналізує та перевіряє вже надані документи та виявляє їх неточності та розбіжності. За умови надання позивачем додаткових документів, право на зарахування спірних періодів до страхового стажу буде переглянуто відповідачем.

15 липня 2025 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву представник відповідача 2 зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення від №13 від 07.05.2025 року про відмову у призначенні пенсії. У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи 32 роки. До страхового стажу роботи не зараховано періоди роботи з 10.10.1984 року по 07.08.1995 року згідно трудової книжки НОМЕР_3 та довідки №62 від 30.04.2025 року, оскільки ПІБ в них не відповідає паспортним даним. Звертає увагу суду, що відповідно до частини другої статті 26 Закону 1058 у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу від 24 до 34 років, або після досягнення 65 віку за наявності стажу 15 років. Отже, в даному випадку, необхідними умовами для призначення пенсії за віком є: досягнення особою необхідного віку, наявність страхового стажу та стажу роботи. Страховий стаж позивача - 18 років 11 місяців 00 днів. Також зазначає, що відповідно до Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка. У разі, коли в трудовій книжці містяться неправильні і неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У зв`язку з вищенаведеним, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №13 від 07.05.2025 року про відмову в призначенні пенсії прийнято згідно норм чинного законодавства.

16 липня 2025 року до суду від відповідача 1 надійшли матеріали відмовної пенсійної справи ОСОБА_1

17 липня 2025 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій останній заперечує проти відзиву на позовну заяву та просить суд, задоволити позовну заяву у повному обсязі.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, матеріали відмовної пенсійної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 30.04.2025 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою в якій вона просила призначити їй пенсію за віком.

До заяви про призначення пенсії за віком позивач серед іншого, долучила копію трудової книжку від 08 грудня 1982 року серії НОМЕР_2 та копію довідки №62 від 30.04.2025 року.

Вказану заяву за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 . Головним управлінням Пенсійного фонду в Одеській області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 07.05.2025 року за №13.

Відповідно до вказаного рішення позивачу за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 10.10.1984 року по 07.08.1995 року згідно трудової книжки НОМЕР_2 та довідки №62 від 30.04.2025 року, скільки ПІБ в них, не відповідає паспортним даним.

Також, відповідно до вказаного рішення, страховий стаж позивача склав 18 років11 місяців 00 днів.

Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення №13 від 07.05.2025 року про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України у зв`язку з відсутністю страхового стажу 32 роки.

Вважаючи таке рішення органу Пенсійного фонду України протиправним, позивач звернулася за захистом свої прав до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон №1058-ІV від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).

Законом №1058-IV передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди цим особам пенсії призначаються органами Пенсійного фонду за нормами цього закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Дослідженням трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 08 грудня 1982 року судом встановлено, що у спірний з 10.10.1984 року по 07.08.1975 року позивач працювала на Воловецькому заводі «Електрон».

Зазначений період роботи також підтверджується довідкою виданою Воловецькою селищною радою Закарпатської області від 30.04.2025 року №62, з якої вбачається що у період з 10.10.1984 року по 07.08.1995 року ОСОБА_1 (мовою оригіналу) працювала на Воловецькому заводі «Електрон».

Щодо невідповідності написання в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 08 грудня 1982 та довідці №62 від 30.04.2025 року ПІБ позивача в українському та російському варіанті паспортним даним, суд зазначає наступне.

Згідно паспортних даних ПІБ позивача вказано як « ОСОБА_1 » (укр. мов.) та « ОСОБА_2 » (рос. мов.). В свою чергу, а трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 08 грудня 1982 зазначено ПІБ « ОСОБА_2 » (рос. мов.), а у довідці №62 від 30.04.2025 року зазначено ПІБ « ОСОБА_2 » (рос. мов.) та « ОСОБА_1 .»

Разом із цим, у експертному висновку №056/807-n від 18.06.2025 року, виданому Українським бюро лінгвістичних експертиз, копія якого наявна в матеріалах справи, вказано, що в ономастичних традиціях слов`янських народів є особові імена, які мають кілька офіційних варіантів. Варіантні ряди в різних мовах кількісно і якісно не збігаються. Іноді кожен офіційний варіант однієї мови має в іншій мові єдиний варіантний відповідник. Іноді офіційному варіанту однієї мови відповідають в іншій мові декілька офіційних варіантів. Зокрема, ономастична традиція співвідносить два українські офіційні варіанти імені ГАННА й АННА з російським особовим іменем АННА. З практики лінгвістичних експертиз відомі численні випадки фіксації в різних документах однієї особи відмінних варіантів цього імені, зокрема, внаслідок сплутування варіантних пар при міжмовному перетворенні імені в умовах українсько-російської міжмовної взаємодії. Лінгвістична ідентифікація таких записів ґрунтується на їхньому співвіднесенні з регулярними девіаціями в практиці документування власних назв, зумовленими наведеними вище причинами.

З урахуванням зазначеного записи особового імені ГАННА (паспорт громадянина України, запис ОСОБА_1 ; свідоцтво про укладення шлюбу, запис ОСОБА_3 / ОСОБА_1 ; картка платника податків, запис ОСОБА_1 ) та ОСОБА_4 (паспорт громадянина України, запис російською мовою ОСОБА_2 ; трудова книжка, запис російською мовою ОСОБА_2 ) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними.

Також зазначено, що офіційно-документальним українським варіантом аналізованого особового імені є ОСОБА_5 , похідна жіноча форма імені по батькові ОСОБА_6 . У практиці міжмовного співвіднесення імен зазначеному українському імені та похідному по батькові відповідають російські ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Субнормативний запис імені по батькові ИЛЬИЧНА утворений за аналогією до словотвірної моделі чоловічих форм творення патронімів (чол. рос. Ильич). Таке орфографічне розподібнення записів імені по батькові в різних документах однієї особи ілюструє регулярні динамічні явища в межах відповідної онімної парадигми та типові девіації в практиці документування в діалектному ареалі, де зроблено ці записи. З урахуванням зазначеного українські записи імені по батькові ОСОБА_6 (паспорт громадянина України, запис ОСОБА_1 ; свідоцтво про укладення шлюбу, запис ОСОБА_3 / ОСОБА_1 ; картка платника податків, запис ОСОБА_1 ) та російські записи ОСОБА_9 (паспорт громадянина України, запис російською мовою ОСОБА_2 ) й ОСОБА_10 (трудова книжка, запис російською мовою ОСОБА_2 ) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними.

Ідентифікація таких орфографічно відмінних записів прізвищ у документах однієї особи або членів однієї родини ґрунтується на їх співвіднесенні з типовими девіаціями, зумовленими наведеними вище причинами.

Враховуючи зазначене, суд зауважує, що така обставина, як невідповідність написання ПІБ позивача в трудовій книжці НОМЕР_2 та довідці №62 від 30.04.2025, паспортним даним, не може слугувати беззаперечною підставою для відмови у зарахуванні вказаного періоду до страхового стажу.

Крім того, відповідач 1 відповідно до частини третьої статті 44 Закону №1058-ІV вправі перевірити інформацію, яка зазначена в дипломі.

Однак, в спірному рішенні не зазначено, що відповідач 1 надсилав запит до підприємства, в якому працював позивач, та/або до архівних установ, з метою уточнення інформації про факт роботи позивача.

Суд зазначає, що наявні у документах на підтвердження трудового стажу формальні неточності, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17.

Крім того, відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 64 Закону №1058-IV виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право:

отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб-підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України;

проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати.

Водночас, жодних доводів та/або належних та допустимих доказів на їх підтвердження щодо вчинення відповідачем дій в межах наведених повноважень у законодавчо встановлений спосіб з отримання відомостей, необхідних для виконання відповідачем функцій, передбачених зазначеними Законами України, відповідачем суду не наведено та не надано.

Наведена бездіяльність відповідача 1 свідчить про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання, як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується статтею 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

З огляду на встановлені обставини суд приходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 07.05.2025 року є протиправним та підлягає скасуванню.

В той же час, зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, що полягають у невключенні періодів роботи до страхового стажу - протиправними.

Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відтак, оскільки відповідачем 1 було протиправно не зараховано періоди роботи позивача з 10.10.1984 року по 07.08.1995 року згідно трудової книжки НОМЕР_2 та довідки №62 від 30.04.2025 року, суд дійшов висновку, що належним та достатнім способом захисту для відновлення прав позивача є визнання незаконним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 07.05.2025 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 10.10.1984 року по 07.08.1995 року відповідно до відомостей трудової книжки НОМЕР_2 та довідки №62 від 30.04.2025.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а згідно з вимогами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень і дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у визначений судом спосіб.

Вирішуючи питання відносно розподілу судових витрат суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При цьому згідно частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 968,96 грн.

Таким чином, за результатами розгляду справи на користь позивача належить стягнути понесені ним витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1, яким безпосередньо приймалося оскаржуване рішення.

Водночас, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини 3 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що за результатами розгляду справи, документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Вказана правова позиція також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 15.03.2019 по справі №826/7778/17.

На підтвердження витрат на правову допомогу представник позивача надала: договір-доручення про надання правової допомоги від 13.05.2025 року.

Відповідно до договору-доручення про надання правничої допомоги 13.05.2025 року сума гонорару становить 4750,00 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4750,00 грн.

При цьому суд зазначає, що згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Саме інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.

Таким чином, відповідач, як особа, яка заперечує щодо зазначеного позивачем розміру витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у ст.139 КАС України.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05.08.2020р. у справі №640/15803/19 та від 09.03.2021р. у справі №200/10535/19-а, від 21.01.2021р. у справі №280/2635/204.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, на переконання суду, судові витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 4750,00 грн. документально підтверджені належно оформленими документами, наявними в матеріалах справи, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, а також співмірний з виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов стягнення на користь позивача понесених нею витрат на правничу допомогу розмірі 4750,00 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, Одеська область, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Ужгородський район, Закарпатська область, 88008, )про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 07.05.2025 року за №13 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 10.10.1984 року по 07.08.1995 року відповідно до відомостей трудової книжки НОМЕР_2 та довідки №62 від 30.04.2025 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, Одеська область, ) судові витрати у сумі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 коп.) та витрати за надання правничої допомоги в сумі 4750,00 (чотири тисячі сімсот п`ятдесят 00 коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЯ. М. Калинич