Справа № 202/1552/25
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 серпня 2025 року м. Дніпросправа № 202/1552/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 12 червня 2025 року (суддя Костромітіна О.О.) в справі № 202/1552/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Новокодацького районного суду міста Дніпра з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі - ГУНП) про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕНА №3959959 від 29 січня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Новокодацького районного суду міста Дніпра від 12 червня 2025 року позов задоволено.

Скасовано постанову серії ЕНА № 3959959 від 29 січня 2025, винесену поліцейськім відділу поліції № 6 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області Євтушенком Василем Сергійовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 20 400,00 гривень.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрите.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального, порушення норм процесуального права, надання невірної оцінки доказам, наданим на підтвердження позиції відповідача, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт зазначає, що згідно до положеннями ч. 2 ст. 317-1 КУпАП особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. При цьому вказаною нормою закону передбачено початок строку, з якого особа вважається такою, що позбавлена права керування транспортним засобом. Відтак, станом на 29.01.2025 року позивач вже був позбавлений судом права керування транспортними засобами.

Вважає, що твердження ОСОБА_1 що він нібито не знав про винесену відносно нього постанову про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП спростовуються відеозаписом від 29.01.2025, на якому зафіксовано, що під час спілкування з поліцейським позивач даний факт не заперечує і навіть повідомляє, за яких обставин це відбулось, а в подальшому поліцейським відносно позивача винесено постанову. Цей факт лише доводить, що позивач повторно вчиняє адміністративне правопорушення, не дивлячись на вчинене ним раніше адміністративне правопорушення.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 січня 2025 року поліцейським відділу поліції №6 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області старшим сержантом поліції Євтушенком Василем Сергійовичем складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3959959, відповідно до якої 29.01.2025 об 11-49 год. ОСОБА_1 у с. Біленьке по вул. Космічній, керував автомобілем марки ВАЗ 21013, державний номерний знак НОМЕР_1 , обладнаним ременем пасивної безпеки, не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.п. 2.3в ПДР України, а також був позбавлений права керування транспортними засобами терміном на 1 рік постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, чим порушив п. 2.1 ПДР, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП, за що накладено адміністративне стягнення у розмірі 20400,00 грн.

Згідно з копією витягу з інформаційної бази, а саме картки на ОСОБА_1 «Адмінпрактика», яка була долучена представником відповідача до відзиву на позов та на підставі якої працівником поліції встановлено факт позбавлення позивача права керування, дійсно вбачається, що 24.06.2024 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, який направлено на розгляд до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, та за результатами розгляду якого судом винесено постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 гривень та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Як вбачається з постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2024 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 чт. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, а також стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

Зі змісту вказаної постанови також вбачається, що 07.10.2024 ОСОБА_1 не був присутній під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2024 виправлено допущені технічні описки в постанові від 21.10.2024, а саме зазначено вірну адресу проживання правопорушника ОСОБА_1 та його по батькові « ОСОБА_2 ».

Не погодившись з вказаною постановою суду від 07.10.2024 року, ОСОБА_1 подав відповідну апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду, копія якої долучена до матеріалів справи та датована 10.02.2025.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 березня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2024, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження по справі, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2024 залишено без змін.

Зі змісту вказаної постанови також вбачається, що судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржувана постанова винесена 07.10.2024 за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , а з текстом оскаржуваної постанови останній ознайомився 02.02.2025.

Суд першої інстанції вважав, що станом на 29.01.2025 (дата винесення оскаржуваної постанови), позивач позбавлений права керування на підставі постанови суду, яка на той момент набрала законної сили та не була оскаржена. Проте, позивач не був обізнаний про позбавлення його права керування, оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч. 1 ст. 130 КУпАП здійснено за його відсутності, що підтверджено постановами судів першої та апеляційної інстанції.

Також судом першої інстанції зазначено, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач на момент притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, був обізнаний про те, що його позбавлено права керувати транспортними засобами за рішенням суду, а постановами судів першої та апеляційної інстанції (від 07.10.2024 та від 20.03.2025 відповідно) доведено, що позивач не був присутній під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за результатами розгляду якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що за відсутності доказів обізнаності позивача про позбавлення його права керування транспортними засобами, притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП є неправомірним, оскільки за таких умов в його діях відсутній склад такого адміністративного правопорушення.

Суд визнає приведені висновки необґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що постановою поліцейського відділу поліції №6 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області серії ЕНА № 3959959 від 29 січня 2025 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 20400,0 грн.

У постанові вказано, що 29.01.2025 об 11-49 год. ОСОБА_1 у с. Біленьке по вул. Космічній керував автомобілем марки ВАЗ 21013, номерний знак НОМЕР_1 , обладнаним ременем пасивної безпеки, не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив пп. 2.3 в) ПДР України, а також позбавлений права керування транспортними засобами терміном на 1 рік постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, чим порушив п. 2.1 ПДР.

Також судом встановлено, що постановою Індустріального районного суду міста Дніпро від 07 жовтня 2024 року у справі № 202/9119/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Частиною четвертою статті 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Згідно з абзацом а) пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 10 жовтня 2001 року № 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Підпунктом «а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху встановлено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Як вказано вище, постановою Індустріального районного суду міста Дніпро від 07 жовтня 2024 року у справі № 202/9119/24 ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 1 ст. 130 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Частиною першою статті 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Обставиною, з якою позивач пов`язує протиправність постанови, яка є предметом судового контролю в цій справі, є відсутність в його діях суб`єктивної сторони правопорушення через необізнаність у тому, що він позбавлений права керування транспортними засобами.

Суд визнає необґрунтованими ці підстави позову, а висновок суду першої інстанції, який погодився із позицією позивача, - помилковим.

Так, позивачем не спростовується, що він був обізнаний у факті існування відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, як й був обізнаний про розгляд справи в суді, не був позбавлений можливості цікавитись, на якому етапі розгляду перебуває справа відносно нього, а також результатами такого розгляду.

При цьому постанова у справі №202/9119/24 містить відомості про належне повідомлення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, про дату розгляду справи.

Ці обставини не спростовуються позивачем.

Суд зауважує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення №202/9119/24 оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 08 жовтня 2024 року.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію, за якою кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Зокрема, у пункту 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Відтак, позивач мав можливість отримати інформацію щодо розгляду судової справи та прийнятих рішень на порталі «Судової влади України», за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень у контексті необхідності цікавитися судовими провадженнями, у яких він задіяний.

Тому суд відхиляє аргумент позивача про його необізнаність про наявне судове рішення про позбавлення його права керування транспортними засобами як підставу вважати, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення через відсутність умислу.

Суд також визнає цілком необґрунтованими посилання позивача, підтримані судом першої інстанції, про підтвердження під час апеляційного перегляду справи №202/9119/24 неналежного повідомлення судом першої інстанції позивача про дату, час та місце розгляду протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, у постанові Дніпровського апеляційного суду від 20 березня 2025 року у справі №202/9119/24 вказано: «Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 07 жовтня 2024 року за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1. З матеріалів справи слідує, що апеляційна скарга подана ОСОБА_1 до суду першої інстанції 11 лютого 2025 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що справу було розглянуто за відсутності сторін, з текстом оскаржуваної постанови останній ознайомився 02 лютого 2025 року, а також вимоги п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду та позицію колегії суддів Третьої судової палати Верховного Суду, яка викладена у постанові суду від 11 вересня 2019 року при розгляді справи №130/2448/16-к, відповідно до якої без повного тексту судового рішення особа позбавлена можливості надати належне обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.».

Отже, судом апеляційної інстанції не встановлено факт неналежного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи у суді першої інстанції.

Суд також визнає цілком необґрунтованими доводи позивача про відсутність доказів вчинення ним правопорушення.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Такими належними доказами позбавлення позивача права керування транспортними засобами є витяг з бази даних підсистеми «Адмінпрактика».

Враховуючи викладене, суд визнає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП.

Підсумовуючи викладене, суд доходить до висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 268-272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 12 червня 2025 року в справі №202/1552/25 задовольнити.

Рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 12 червня 2025 року в справі №202/1552/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про адміністративне правопорушення скасувати.

Ухвалити в справі №202/1552/25 нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 14 серпня 2025 року та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 14 серпня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко