Справа № 300/7874/24
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2025-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2025 р. справа № 300/7874/24

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Шумея М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 14 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію";

- зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача від 25.09.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 14 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та прийняти відповідне рішення і надати та оформити відстрочку ОСОБА_1 на підставі абзацу 14 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.09.2024р. за № 279 в частині призову за мобілізацією на військову службу і направлення солдата ОСОБА_1 для проходження військової служби під час загальної мобілізації до військової частини НОМЕР_1 НГУ АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 14 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та як наслідок прийняття протиправного наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.09.2024р. за № 279 в частині призову за мобілізацією на військову службу і направлення солдата ОСОБА_1 для проходження військової служби під час загальної мобілізації до військової частини НОМЕР_1 НГУ АДРЕСА_1 .

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.10.2024 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

24.10.2024 року представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.10.2024 року в задоволенні заяви представника позивача Підлузького Василя Дмитровича про забезпечення позову від 16.10.2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій , - відмовлено.

31.10.2024 року на адресу суду від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти позову з підстав викладених у відзиві. Просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази, зазначає наступне.

Позивач на його думку має право на відстрочку від призову за мобілізацією на підставі абзацу 14 частини 1 статті 23 Закону України від 21.10.1993 №3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі - Закон №3543-ХІІ), у зв`язку з наявністю як члена сім`ї другого ступеня, споріднення особи з інвалідністю І групи та який не має інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону його утримувати. У зв`язку з цим позивач мав бажання 17.06.2024р. та 25.09.2024р. безпосередню брати участь в засіданні комісії з питань оформлення відстрочки військовозобов`язаним від призову на військову службу під час мобілізації, що утворена відповідачем.

Відповідачем заява про відстрочку не розглянута. На думку позивача, не розглянута заява про відстрочку свідчить про протиправну бездіяльність відповідача, щодо не розгляду питання про надання і оформлення відстрочки позивачу.

Позивач особисто 25.09.2024р. звернувся до відповідача з заявою в якій просив надати йому відстрочку від призову за мобілізацією на підставі абзацу 14 частини 1 статті 23 Закону №3543- ХІІ.

Зокрема, позивач повідомив відповідача і надав відповідачу оригінали документів та їх копії проте, що має офіційний догляд за ОСОБА_2 07.11.1984р - який є особою з інвалідністю І групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 885860 від 25.08.2011 та не має інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону - його утримувати, оскільки батьки ОСОБА_2 - батько ОСОБА_3 1958 р.н. та мати ОСОБА_4 1962 р.н. за станом здоров`я здійснювати догляд не можуть, що підтверджує Висновок лікарсько-консультативної комісії поліклінічного відділу від 26.03.2024р. за № 276 та за №282.

До заяви позивача про відстрочку було долучено :

Копія паспорта ОСОБА_1 - cтop. 1;2-3;4-5; 12-13.

Копія Ідентифікаційного номера;

Копія обліково-послужної картки на 2-х аркушах;

Витяг з реєстру територіальної громади щодо реєстрації місця проживання (прописки ) від 20.05.2024 року;

Копія довідки за № 491/05-25 від 05.04.2024 року за №619527 - «про отримання допомоги на ОСОБА_1 по догляду за особою внаслідок психічного розладу ОСОБА_2 »;

Копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ;

Копія паспорта ОСОБА_2 .

Копія обліково-послужна картка на ОСОБА_2 .

Копія посвідчення № НОМЕР_2 на ОСОБА_2 інваліда першої групи

Копія довідки МСЕК серія 10 ААА № 885860 та довідки МСЕК серія MCE за №073301

Копія витягу з реєстру територіальної громади на ОСОБА_2 .

Копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 .

Копія Висновку за №304 лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за хворим ОСОБА_2 який здійснює ОСОБА_1 .

Копія Висновку лікарсько-консультативної комісії за №282 від 26.03.24р. щодо визначення групи інвалідності ОСОБА_4 мамі ОСОБА_2 яка за станом здоров я здійснювати догляд сина не може;

Копія Висновку за №276 від 26.03.24р. лікарсько-консультативної комісії щодо

визначення стану здоров`я ОСОБА_3 батька ОСОБА_2 який за станом здоров`я здійснювати догляд сина не може.

Крім того, позивач наголошував про необхідність відстрочки, згідно наданих документів але посадові особи відповідача відмовились його вислухати, ігноруючи відомості, надані ОСОБА_1 за таких обставин позивач відмовився від проходження медичного обстеження та медичного огляду.

Аналогічні копії документів про відстрочку від мобілізації ОСОБА_1 були надані і

долучені до адвокатського запиту його представника на адресу відповідача.

За результатами розгляду адвокатського запиту відповідач повідомив листом від 30.09.2024р. за № 1/3466 про те, що ОСОБА_1 в період з 25.09.2024 р. по 27.09.2024 р. перебував в приміщенні відповідача у зв`язку із залученням його до заходів мобілізації і права на відстрочку передбачену ст. 23 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» немає.

А також представника позивача адвоката листом було повідомлено що 27.09.2024 року - ОСОБА_1 було призвано на військову службу по мобілізації та

направлено до військової частини НОМЕР_1 НГУ.

Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Статтею 1 цього Закону визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону №2232-XII, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

За змістом ч.1 ст.2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ч.14 ст.2 Закону №2232-XII, виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 20 ч.1 ст.106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-ХІІ (далі Закон №1932-ХІІ) у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Згідно з положенням статті 17 Закону №1932-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (частина 1).

Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством (частина 2).

Громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства (частина 3).

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який діє до сьогодні.

Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Згідно з статтею 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі Закон №3543-XII) відповідно до повноважень, визначених Конституцією України, Президент України: приймає рішення про введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях, про загальну або часткову мобілізацію та про демобілізацію із внесенням їх на затвердження Верховною Радою України.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону №3543-XII загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Пунктами 1, 4 Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 передбачено, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1,17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президентом України постановлено: оголосити та провести загальну мобілізацію (далі - мобілізація); мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва; мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом; призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Згідно із частинами 3, 4, статті 2 Закону №2232-XII громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частина 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачає види військової служби, зокрема, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до частини 9 статті 1 Закону №2232-XII:

допризовники особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;

призовники особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.

Відповідно до підпункту 14 пункту 1 Переліку документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" Додаток 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 встановлено такий пакет документів:

для військовозобов`язаного, який зайнятий постійним доглядом за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I чи II групи, - документи, що підтверджують родинні зв`язки другого ступеня споріднення (рідні брати та сестри, баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки), один із таких документів, що підтверджує неможливість членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьки, чоловік (дружина), діти, у тому числі усиновлені) здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю I чи II групи: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу члена сім`ї першого ступеня споріднення в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, а також документи про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8);

для військовозобов`язаного, який зайнятий постійним доглядом за членом сім`ї третього ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I чи II групи, документи, що підтверджують родинні зв`язки третього ступеня споріднення (дядьки, тітки, племінники та племінниці), один із таких документів, що підтверджує неможливість членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю I чи II групи: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу члена сім`ї першого або другого ступеня споріднення в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, а також документи про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8);

для особи, за якою здійснюється догляд, - один із таких документів, що підтверджує інвалідність особи: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або пенсійне посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Подання документів підтверджуючих родинні зв`язки з двоюрідним братом не передбачено Порядком.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 1265 Цивільного кодексу України, ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Як вже зазначалося число народжень: позивач (не враховується), 1 ступінь-мати, 2 ступінь-баба/дідо, 3 ступінь-тітка, 4 ступінь-двоюрідний брат.

Враховуючи вищенаведене суд зауважує, що твердження позивача про наявність другого ступеня спорідненості з особою, за якою він здійснює догляд є помилковою та відсутня стаття закону, яка б передбачала право позивача на відстрочку.

Враховуючи вищенаведене суд не вбачає протиправності в діях відповідача щодо призову за мобілізацією на військову службу ОСОБА_1 , оскільки в позивача відсутні підстави для отримання відстрочки по мобілізації, про, що позивачу було роз`яснено працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, як зазначає відповідач позивач після отримання інформації та відповідних роз`яснень погодився з відсутністю права на відстрочку по мобілізації, написати заяву про відстрочку та подати на розгляд комісії позивач не вимагав, враховуючи те, що Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» взагалі не передбачено норми, по якій позивач міг отримати відстрочку від призову на військову службу по мобілізації.

За результатами бесіди складено та зачитано позивачу під його особистий підпис акт доведення вимог законодавства України з питань оборони (офіційне попередження) від 25.09.2024.

У подальшому ОСОБА_1 направлено для проходження військово-лікарської комісії для визначення придатності до військової служби. Жодних дій щодо затримання позивача чи заборони скористатися правовою допомогою за працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 не вчинялося.

По проходженню військово-лікарської комісії, довідкою №199/2244 від 26.09.2024 ОСОБА_1 , 1984 року народження визнано здоровим, придатним до військової служби.

У зв`язку з тим, що позивач за станом здоров`я є придатним до військової служби, підстав для відстрочки не встановлено, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №338 від 27.09.2024 призвано та направлено для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період військовозобов`язаних відповідно до поіменного списку, які 27.09.2024 призвані і відправлені в складі команди до в/ч НОМЕР_3 , із подальшим зняттям із військового обліку, зокрема солдата ОСОБА_1 , 1984 р.н

Враховуючи вищенаведене та відсутність інших доказів та тверджень позивача щодо порушення процедури мобілізації чи проходження ВЛК суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає до задоволення.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шумей М.В.