Справа № 300/7377/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/7377/24 пров. № А/857/6941/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Панікар І.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складення повного тексту рішення 22 січня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі ГУ ПФУ) щодо призначення їй з 24.07.2024 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 62% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без урахування до стажу роботи судді періоду роботи на посаді юрисконсульта 2 категорії в ДТСК Івано-Франківськголовпостач з 21.09.1992 по 19.02.1996 та періоду роботи на посадах старшого консультанта, помічника голови Арбітражного суду Івано Франківської області з 19.02.1996 по 12.04.1998 загалом 5 років, а також половини строку навчання за денною формою в Калінінградському державному університеті з 25.08.1988 по 20.06.1992 1 рік 10 місяців 28 днів;

зобов`язати відповідача здійснити з 24.07.2024 перерахунок та виплату позивачці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зарахувавши до стажу роботи судді період роботи на посаді юрисконсульта 2 категорії в ДТСК Івано-Франківськголовпостач з 21.09.1992 по 19.02.1996 та період роботи на посадах старшого консультанта, помічника голови Арбітражного суду Івано-Франківської області з 19.02.1996 по 12.04.1998 загалом 5 років, а також половину строку навчання за денною формою в Калінінградському державному університеті з 25.08.1988 по 20.06.1992 1 рік 10 місяців 28 днів, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.01.2025 у справі № 300/7377/24, ухваленим у порядку письмового провадження, позов було задоволено.

Визнано протиправним дії ГУ ПФУ щодо здійснення з 22.07.2024 перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без урахування до загального стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, визначений рішенням Вищої ради правосуддя від 16.07.2024 за № 2165/0/15-24 стаж роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов`язано ГУ ПФУ здійснити з 22.07.2024 перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, застосувавши визначений рішенням Вищої ради правосуддя від 16.07.2024 за № 2165/0/15-24 стаж роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Вищої ради правосуддя від 16.07.2024 за № 2165/0/15-24 ОСОБА_1 звільнено у відставку з посади судді Господарського суду Івано-Франківської області. При цьому Вищою радою правосуддя встановлено, що станом на 16.07.2024 загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку, становить 33 роки 2 місяці 5 днів, із яких: 26 років 3 місяці 7 днів робота на посаді судді; 5 років стаж роботи за юридичною спеціальністю, вимога щодо якого визначалася за законом та який надав право для призначення на посаду судді: 1 рік 10 місяців 28 днів половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі.

Висновок, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Визначення стажу судді при звільненні у відставку для призначення щомісячного грошового утримання належить до повноважень Вищої ради правосуддя, а не до повноважень ГУ ПФУ.

Вказане рішення Вищої ради правосуддя є чинним.

Тому суд першої інстанції визнав протиправними дії ГУ ПФУ щодо непроведення ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 22.07.2024, виходячи із загального стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, у 33 роки 02 місяці 05 днів.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ, яке просило таке скасувати та у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування фактичних обставин справи.

При цьому вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовано тим, діючим законодавством не передбачено віднесення до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, періодів роботи позивачки на посадах старшого консультанта, помічника голови Арбітражного суду та половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах.

Звертає увагу на те, що постанова Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» втратила чинність у 2010 році, а тому застосуванню до спірних правовідносин не підлягає

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 підтримала доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечила обґрунтованість апеляційних вимог та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 22.07.2024 отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України Про судоустрій і статус суддів (далі Закон №1402-VIII). ГУ ПФУ при призначенні та виплаті позивачці вказаних виплат було зараховано стаж, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді, у 26 років 3 місяці 11 днів.

При цьому відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 22.07.2024 №4, виданого Господарським судом Івано-Франківської області, стаж роботи судді ОСОБА_1 становить 33 роки 02 місяці 08 днів.

ОСОБА_1 не погодилася із правомірністю призначення їй ГУ ПФУ щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без урахування до стажу роботи судді періоду роботи на посаді юрисконсульта 2 категорії в ДТСК Івано-Франківськголовпостач з 21.09.1992 по 19.02.1996 та періоду роботи на посадах старшого консультанта, помічника голови Арбітражного суду Івано Франківської області з 19.02.1996 по 12.04.1998 загалом 5 років, а також половини строку навчання за денною формою в Калінінградському державному університеті з 25.08.1988 по 20.06.1992 1 рік 10 місяців 28 днів та звернулася до адміністративного суду з позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки висновку суду першої інстанції про протиправність неврахування ГУ ПФУ у стаж роботи ОСОБА_1 періоду роботи на посаді юрисконсульта 2 категорії в ДТСК Івано-Франківськголовпостач з 21.09.1992 по 19.02.1996 та періоду роботи на посадах старшого консультанта, помічника голови Арбітражного суду Івано Франківської області з 19.02.1996 по 12.04.1998 загалом 5 років, а також половини строку навчання за денною формою в Калінінградському державному університеті з 25.08.1988 по 20.06.1992 1 рік 10 місяців 28 днів.

При цьому відповідачем не заперечується право позивачки на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді, однак із розрахунку стажу роботи у 26 років 3 місяці 11 днів.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 31 Конституції України в Україні діє Вища рада правосуддя, яка, серед іншого, ухвалює рішення про звільнення судді з посади, а також здійснює інші повноваження, визначені цією Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 4 частини 6 статті 126 Конституції України підставою для звільнення судді є подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності Вищої ради правосуддя регламентовано приписами Закону України «Про вищу раду правосуддя» (далі Закон №1798-VIII).

Пунктом 6 частини 1 статті 3 вказаного Закону передбачено, що Вища рада правосуддя ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

Згідно із частиною 1 статті 35 Закон №1798-VIII рішення Вищої ради правосуддя може бути оскаржене до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Частиною 1 статті 55 Закону №1798-VIII передбачено, що питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні Вищої ради правосуддя.

За результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, Вища рада правосуддя ухвалює вмотивоване рішення (частина 4 статті 55 Закону №1798-VIII).

У відповідності до частини 1 статті 57 Закону №1798-VIII рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 1, 2 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване з підстав, визначених законом.

В силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд першої інстанції слушно врахував висновки, неодноразово викладені Верховним Судом у постановах, зокрема, від 30.01.2020 року у справі № 592/3694/17, від 20.04.2021 у справі № 344/570749, від 23.062022 у справі № 420/1987/21, від 08.09.2022 у справі № 380/10696/21, згідно із якими стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Відтак, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що Вища рада правосуддя є єдиним, конституційним органом, який при прийнятті рішення про звільнення судді у відставку обчислює необхідний стаж роботи на посаді судді, з якого і має розраховуватись та виплачуватись відповідне довічне грошове утримання судді у відставці.

При цьому матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що рішення Вищої ради правосуддя від 16.07.2024 № 2165/О/15-24 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Івано-Франківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку», у якому загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку, встановлено у 33 роки 2 місяці 5 днів, було скасовано.

Вказана обставина не заперечується ГУ ПФУ і у апеляційній скарзі.

Водночас слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що до повноважень ГУ ПФУ не віднесено визначення загального стажу роботи судді, який дає їй право на відставку і який визначає рівень щомісячного довічного грошового утримання судді.

Приписами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції, є подібними до доводів, які викладені у відзиві на позовну заяву, мотивована відповідь на які надана судом першої інстанції у оскаржуваному судовому рішенні.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року у справі №300/7377/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар