Справа № 160/1048/25
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2025-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 серпня 2025 року м. Дніпросправа № 160/1048/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.04.2025 в адміністративній справі №160/1048/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за звернення до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо розгляду заяви ОСОБА_2 від 10.12.2024 року про перерахунок пенсії;

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо перерахунку пенсії та виплати підвищення до пенсії ОСОБА_1 , як члену сім`ї реабілітованої особи, яку було примусово переселено, на підставі п. «г» ст. 77 закону України «Про пенсійне забезпечення» у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 , перерахунок та виплату підвищення пенсії у розмірі 25 процентів від мінімальної пенсії за віком, згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як члену сім`ї реабілітованої особи, яку було примусово переселено, починаючи з 10.12.2024 року із врахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.04.2025 в адміністративній справі №160/1048/25 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо непроведення розрахунку підвищення пенсії ОСОБА_1 та невиплаті підвищення пенсії як члену сім`ї репресованої особи, яку було примусово переселено, у розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату підвищення пенсії у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням виплачених сум, з 10.12.2024 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.04.2025 в адміністративній справі №160/1048/25.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що що позивач перебуває на обліку та отримуєте пенсію за віком, обчислену відповідно Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058).

10.12.2024 року позивач через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг ПФУ звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії , в якій просила здійснити перерахунок і провести доплату до пенсії, як реабілітованій особі на підставі п. «г» ст. 77 закону України «Про пенсійне забезпечення» у розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Заява ОСОБА_1 була зареєстрована 10.12.2024 року №ВЕБ-04001-Ф-С-24-198475.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 до її особистого кабінету на веб-порталі ПФУ було отримана відмова оформлена у виглДі листа від 13.12.2024 року за №66794-52563/Г-01/8-0400/24.

Зі змісту відмови ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 13.12.2024 № 66794-52563/Г-01/8- 0400/24 вбачається, що не зважаючи на посилання відповідача про розгляд заяви ОСОБА_1 , за Законом України «Про звернення громадян», фактично їй було відмовлено у задоволенні заяви про перерахунок пенсії.

Відповідач у листі зазначив про те, що загальний розмір пенсії за віком станом на дату звернення складає 6821,03 грн., де: 5361,95 грн. - розмір пенсії за віком (10085,10 грн. х 0,53167); 779,13 грн. - доплата за 33 роки понаднормового стажу (2361,00 х 33%); 66,43 грн. - підвищення дітям війни Постанова КМУ №112 п.6; 43,52 грн. - надбавка членам сімей реабілітованих Постанова КМУ №654 п.4.2; 570,00 грн. - компенсаційна виплата 80-ти річним (500,00 грн. х 1,14). Пенсія розрахована згідно чинного законодавства та виплачується своєчасно та в повному обсязі.

Позивач вважає дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та відмову в перерахунку пенсії протиправними, та такими, що позбавило її права на належне пенсійне забезпечення, тому звернулась до суду з цим позовом.

що позивач перебуває на обліку та отримуєте пенсію за віком, обчислену відповідно Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058).

10.12.2024 року позивач через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг ПФУ звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії , в якій просила здійснити перерахунок і провести доплату до пенсії, як реабілітованій особі на підставі п. «г» ст. 77 закону України «Про пенсійне забезпечення» у розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Заява ОСОБА_1 була зареєстрована 10.12.2024 року №ВЕБ-04001-Ф-С-24-198475.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 до її особистого кабінету на веб-порталі ПФУ було отримана відмова оформлена у виглДі листа від 13.12.2024 року за №66794-52563/Г-01/8-0400/24.

Зі змісту відмови ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 13.12.2024 № 66794-52563/Г-01/8- 0400/24 вбачається, що не зважаючи на посилання відповідача про розгляд заяви ОСОБА_1 , за Законом України «Про звернення громадян», фактично їй було відмовлено у задоволенні заяви про перерахунок пенсії.

Відповідач у листі зазначив про те, що загальний розмір пенсії за віком станом на дату звернення складає 6821,03 грн., де: 5361,95 грн. - розмір пенсії за віком (10085,10 грн. х 0,53167); 779,13 грн. - доплата за 33 роки понаднормового стажу (2361,00 х 33%); 66,43 грн. - підвищення дітям війни Постанова КМУ №112 п.6; 43,52 грн. - надбавка членам сімей реабілітованих Постанова КМУ №654 п.4.2; 570,00 грн. - компенсаційна виплата 80-ти річним (500,00 грн. х 1,14). Пенсія розрахована згідно чинного законодавства та виплачується своєчасно та в повному обсязі.

Позивач вважає дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та відмову в перерахунку пенсії протиправними, та такими, що позбавило її права на належне пенсійне забезпечення, тому звернулась до суду з цим позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З метою відновлення історичної справедливості, встановлення порядку реабілітації репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, відновлення їхніх політичних, соціальних, економічних та інших прав, визначення порядку відшкодування шкоди, завданої таким особам унаслідок репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, недопущення повторення злочинів тоталітарних режимів прийнято Закон України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 17.04.1991 № 962-XII, (назва в редакції Закону № 2325-VIII від 13.03.2018) (далі - Закон № 962-XII).

Відповідно до положень статті 1-1 Закону № 962-XII репресована особа - особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом; члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю і були пов`язані спільним побутом.

Згідно з положеннями статті 1-2 Закону № 962-XII реабілітованими визнаються особи, зокрема, стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів.

Статтею 2 Закону № 962-XII формою репресії визнано вислання - примусове виселення особи з місця її проживання з встановленням заборони на проживання у визначеній місцевості або примусове виселення чи переселення особи з місця її проживання в іншу місцевість або за межі СРСР.

Направлення у заслання, вислання та спеціальні поселення в адміністративному порядку - застосування репресій на підставі рішень місцевих органів влади, адміністративних органів, посадових осіб чи громадських організацій з політичних мотивів до сімей осіб, репресованих за обвинуваченням у контрреволюційних злочинах; до осіб, визнаних соціально небезпечними у політичному відношенні, противниками колективізації; до обвинувачених у зв`язках з так званими «ворогами народу», у приналежності до політичних партій тощо.

Відповідно до пункту 6 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з пунктом «г» частини 1 статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

При цьому, за чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною 1 статті 28 Закону №1058-IV відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до положень частини 1 статті 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 №966-XIV прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної пенсії за віком.

Згідно з статтею 4 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг. Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

При цьому, положення частини 4 статті 28 Закону №1058-IV згідно з якою мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частинами першою - третьою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, на переконання суду апеляційної інстанції, не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов`язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого частиною 1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

В свою чергу, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16 липня 2008 року № 654 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.

Доплата до пенсії позивачу Управлінням нараховувалась та виплачувалась у розмірі 43,52 гривні.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до вимог статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» має вищу юридичну силу ніж Постанова Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року №654, а тому застосуванню в даному випадку підлягає саме вказаний Закон.

Враховуючи вказане, виходячи із визначених загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, підвищення до пенсії позивачу повинно обчислюватися не на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №654, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав, а у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постановах від 10 жовтня 2018 у справі № 446/1549/16-а, від 21 листопада 2018 у справі № 446/1563/16-а, від 31 жовтня 2019 у справі №442/6456/17, від 04 березня 2020 у справі №446/1566/16-а.

Враховуючи вказане, за встановлених обставин у справі суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що дії відповідача щодо виплати позивачу надбавки до пенсії як члену сім`ї політично репресованого відповідно норм Постанови Кабінету Міністрів України №654 є протиправним, тоді як позивач має право на отримання вказаної надбавки у розмірі, встановленому Законом України «Про пенсійне забезпечення» із розрахунку 25 % мінімальної пенсії за віком, встановленої статтею 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, з урахуванням предмета спору, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач протиправно нараховував та виплачував позивачу доплату до пенсії в розмірі, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16 липня 2008 року № 654, що стало наслідком порушення прав та інтересів позивача.

Оскільки в силу приписів ст.308 КАС України сторони не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові, а відтак суд апеляційної інстанції в цій частині оцінку рішенню не надає.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.04.2025 в адміністративній справі №160/1048/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.А. Шальєва