Справа № 380/6934/25
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 рокуСправа № 380/6934/25 пров. № А/857/24069/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Судової-Хомюк Н.М., Хобор Р.Б.,

при секретарі судового засідання Клим О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 9 травня 2025 року (суддя Хома О.П., м. Львів), -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУПФ) звернулось до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Відділ), в якому просило скасувати постанову головного державного виконавця Відділу від 20.03.2025 у виконавчому провадженні № 77025281 про накладення штрафу (далі Постанова).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 9 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги вказує, що вживало конкретні заходи щодо належного та законного виконання в повному обсязі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 у справі №380/25090/23 (далі Рішення суду). Зазначає, що ГУПФ зверталось до Восьмого апеляційного адміністративного суду із заявою від 22.01.2025 №1300-5803-7/10412 про видачу постанови, проте станом на момент звернення до суду із цим позовом, така не надійшла.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав, в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини третьої статі 268 КАС, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а тому, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, що не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що єдина причина невиконання рішення суду відсутність у ГУПФУ постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 4 жовтня 2024 року у справі № 380/25090/23 (далі Постанова суду), є неповажною. ГУПФ не виконало рішення суду у спосіб, встановлений судом. Докази належного виконання рішення суду у встановлений виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження строк позивач не надав, та такі відсутні у матеріалах справи.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що Рішенням суду визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову в перерахунку пенсії від 05.10.2023 № 46, зобов`язано ГУПФ здійснити ОСОБА_1 з 05.05.2018 перерахунок та виплату підвищення пенсії в розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом «г» частини першої статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII, як репресованій особі, яку в подальшому реабілітовано та провести перерахунок стажу роботи згідно зі статтею 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII, зарахувавши час його заслання у потрійному розмірі, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою суду апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишено без задоволення, а Рішення суду без змін.

Рішення суду набрало законної сили 04.10.2024.

06.11.2024 Львівський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист у справі № 380/25090/23 (далі Виконавчий лист).

03.02.2025 Державний виконавець Відділу прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження №77025281, постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №77025281 та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №77025281, які ГУПФ отримало 04.02.2025.

ГУПФ листом від 11.02.2025 № 1300-5803-5/21420 повідомило Відділ, що звернулось до Восьмого апеляційного адміністративного суду із заявою від 22.01.2025 №1300-5803-7/10412 про видачу Постанови суду, проте такої не отримало. Враховуючи зазначене, вважає, що немає підстав для виконання Рішення суду.

04.03.2025 державний виконавець Відділу вимогою №5266 у виконавчому провадженні № 77025281 з примусового виконання Виконавчого листа зобов`язав ГУПФ надати вичерпну інформацію про стан виконання Рішення суду з наданням документального підтвердження виконання загаданого судового рішення у п`ятиденний термін з моменту отримання вимоги.

ГУПФ у відповідь на отриману вимогу державного виконавця 04.03.2025 листом від 07.03.2025 № 1300-5307-5/34105 повторно повідомило Відділ про відсутність підстав для виконання Рішення суду.

20.03.2025 державний виконавець Відділу прийняв Постанову про накладення штрафу за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, мотивуючи тим, що станом на 20.03.2025 вимог виконавчого документа не виконано, відсутні будь-які заборони щодо вчинення виконавцем виконавчих дій примусового характеру, відсутні будь-які підстави для зупинення вчинення виконавчих дій.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частинами другою та третьою статті 14 КАС визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 370 КАС, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами другою, четвертою статті 372 КАС визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VІІІ).

Статтею 1 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частинами четвертою, п`ятою статті 19 Закону №1404-VIII встановлено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Боржник зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

За правилами частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно абзацу першого частини шостої статті 26 Закону №1404-VIII, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

З матеріалів справи слідує, що відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.02.2025 №7702528, державний виконавець Відділу вказав про необхідність виконання боржником Рішення суду.

Відповідно до статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною 2 цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Статтею 75 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З аналізу вказаних норм слідує, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Водночас умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Отже, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в постановах від 19 вересня 2019 року у справі №686/22631/17 та від 7 листопада 2019 року у справі №420/70/19.

Поважними, в розумінні норм Закону №1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

З матеріалів справи слідує, що причиною невиконання Рішення суду була відсутність отримання пенсійним органом Постанови суду.

Разом з тим, відповідно до частини тринадцятої статті 18 КАС, із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення поетапного впровадження Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи» від 27.04.2021 №1416-IX, положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положення, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), розробляються Державною судовою адміністрацією України та затверджуються Вищою радою правосуддя після консультацій з Радою суддів України.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21 затверджено «Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи» (далі ЄСІТС).

Вища рада правосуддя у газеті «Голос України» від 04.09.2021 № 168 (7668) опублікувала оголошення про початок функціонування трьох підсистеми (модулів) ЄСІТС «Електронний кабінет», «Електронний суд», підсистеми відеоконференцзв`язку.

Абзацом третім підпункту 15.17 пункту 15 частини першої розділу Перехідних положень КАС встановлено, що окремі підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи починають функціонувати через 30 днів з дня опублікування Вищою радою правосуддя у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади України оголошення про створення та забезпечення функціонування відповідної підсистеми (модуля) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Про початок функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи у складі всіх необхідних для її повного функціонування підсистем (модулів) Вища рада правосуддя публікує оголошення у газеті "Голос України" та на веб-порталі судової влади України.

Таким чином, зазначені в оголошенні Вищої ради правосуддя підсистеми (модулі) ЄСІТС почали офіційно функціонувати з 05.10.2021.

З 20.02.2024 частини 5-8 статті 18 КАС в редакції Закону № 3200-IX від 29.06.2023 в частині обов`язкової реєстрації юридичними особами (приватної форми власності) електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, діють в новій редакції:

Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.

Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою».

Процесуальні питання вручення судового рішення в адміністративному судочинстві врегульовані статтею 251 КАС, відповідно до частини п`ятої якої учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення в електронній формі надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Днем вручення судового рішення, відповідно до частини шостої статті 251 КАС, є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом із повідомленням про вручення (частина одинадцята статті 251 КАС).

Таким чином, аналізуючи наведені правові норми у контексті встановлених обставин справи, ГУПФ як орган державної влади зобов`язаний був зареєструвати електронний кабінет, У свою чергу, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь особі, яка зареєструвала електронний кабінет в ЄСІТС, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Як правильно зауважено судом першої інстанції, позивач скористався правом на отримання копії судового рішення у паперовій формі за окремою заявою, втім, таке право реалізоване не у спосіб, передбачений законом.

ГУПФ листом від 11.02.2025 № 1300-5803-5/21420 повідомило Відділ, що звернулось до Восьмого апеляційного адміністративного суду із заявою від 22.01.2025 №1300-5803-7/10412 про видачу Постанови суду, проте такої не отримало.

Відповідно до пункту 14 розділу XI «Засвідчення та видавання копій судових рішень і документів» Інструкції з діловодства в судах, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України 20.08.2019 № 814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17.10.2023 № 485), після повернення судових справ із судів апеляційної чи касаційної інстанції копії судових рішень цих судів, а також інші матеріали справи видаються судом першої інстанції.

Крім того, слід зазначити, постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена 03.02.2025 та отримана пенсійним органом 04.02.2025. Оскаржувана Постанова винесена 20.03.2025. Таким чином, незважаючи на те, що пенсійному органу було відомо про відкриття виконавчого провадження, а 04.03.2025 державний виконавець вимогою зобов`язав ГУПФ надати вичерпну інформацію про стан виконання Рішення суду, ГУПФ повідомило про відсутність підстав для виконання Рішення суду.

Вказане свідчить про те, що на момент прийняття оскаржуваної Постанови про накладення штрафу ГУПФ не виконувало Рішення суду без поважних причин, що суперечить принципу обов`язковості судового рішення.

Водночас, доводи скаржника про фактичне виконання Рішення суду у серпні 2025 року, тобто, через 5 місяців після винесення оскаржуваної Постанови, не беруться судом до уваги, оскільки така винесена на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, з метою недопущення порушень положень Закону №1404-VIII.

Аналізуючи вищенаведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 9 травня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Н. М. Судова-Хомюк
Р. Б. Хобор

Повне судове рішення складено 14.08.2025.