Справа № 520/20403/25
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2025-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про залишення позову без руху

14 серпня 2025 р. справа № 520/20403/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі за текстом - відповідач, суб"єкт владних повноважень) про: 1) визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення з 26.07.2022 по 20.05.2023 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня кожного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії; 2) зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (з урахуванням раніше сплачених сум) за періоди: з 26.07.2022 року по 31.12.2022 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" на 1 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії; з 01.01.2023 року по 20.05.2023 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" на 1 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44,

встановив:

Предметом позову є вимога про виплату військовослужбовцю Збройних Сил України грошового забезпечення за період з 26.07.2022р. по 20.05.2023р. за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням.

Ухвалою суду від 01.08.2025р. було прийнято позов до розгляду та відкрито провадження; витребувано докази.

12.08.2025р. до суду надійшов відзив на позов Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у якому відповідач заявив клопотання про залишення позову без розгляду через порушення строку звернення до суду.

Аргументуючи заявлене клопотання відповідач зазначив, що 22.01.2025 року представник позивача Коломойцев М.М. вже звертався з аналогічним позовом до Харківського окружного адміністративного суду. 30.04.2025 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення. Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - задоволено. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.04.2025 по справі № 520/1603/25 - скасовано. Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду. Відповідач вважає, що позивач порушив строк звернення до суду та не навів поважних причин пропуску такого строку звернення до суду, внаслідок чого на підставі ст. 233 КЗпП України є всі підстави для залишення позовної заяви у справі № 520/20403/25 без розгляду.

Вирішуючи питання наявності підстав для залишення позову без розгляду за сформульованими заявником вимогами, суд виходить за таких підстав та мотивів.

Строк звернення до суду у спорі про проходження публічної служби в частині оплати праці (виплати грошового забезпечення) установлений ст.233 Кодексу законів про працю України.

Згідно зі ст.233 Кодексу законів про працю України у редакції до внесення змін Законом України від 01.07.2022р. №2352-ІХ відносно вимог найманого працівника про стягнення коштів в оплату праці (як у формі заробітної плати, так і у формі грошового забезпечення) взагалі не застосовувався будь-який строк давності.

Згідно з ч.1 ст.233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-ІХ працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Винятки з цієї норми за ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-ІХ не підлягають поширенню на спірні правовідносини.

Згідно з п.1 Глави ХІХ Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 30.03.2020р. №540-ІХ під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови КМУ від 27.06.2023р. №651 з 24:00год. 30.06.2023р. на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Оскільки процесуальний строк звернення до суду, зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), не може сплинути, не розпочавши перебігу, то суд наголошує, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли строк згідно з ч.1 ст.233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-ІХ слід обчислювати з 01.07.2023р.

Таке тлумачення змісту ч.1 ст.233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-ІХ повністю корелюється із правовими позиціями постанови Верховного Суду від 21.03.2025р. у справі №460/21394/23, де указано, що правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»).

В контексті спірних правовідносин суд зважає, що правила та процедури оплати часу служби військовослужбовців по лінії Національної гвардії України деталізовані приписами Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 15.03.2018 № 200 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2018 року за №405/31857 (далі за текстом - Інструкція №200).

Згідно з п.12 Розділу І Інструкції №200 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених кошторисом військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям за поточний місяць здійснюється щомісяця до 20 числа. У ці терміни проводяться виплати грошового забезпечення за перерахунками у зв`язку з присвоєнням (позбавленням) військового звання, призначенням на інші посади, змінами розмірів процентної надбавки за вислугу років тощо.

Суд також зазначає, що згідно з ч.1 ст.1 Закону України від 24.03.1995р. №108/95-ВР "Про оплату праці" та ч.1 ст.94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.110 Кодексу законів про працю України при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Окрім того, згідно з ст.49 Кодексу законів про працю України роботодавець зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

З наведених норм права, які є офіційно оприлюдненими, загальнодоступними та відповідають вимозі юридичної якості слідує, що законодавцем запроваджено механізм дієвого та ефективного контролю з боку працівника за правильністю нарахування і виплати роботодавцем заробітної плати.

Відсутність факту практичної реалізація публічним службовцем цього механізму свідчить про пасивне ставлення до стану власних прав (інтересів) і не є поважною причиною поновлення пропущеного строку на звернення до суду.

Отже, грошове забезпечення у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 є щомісячним грошовим платежем, після отримання якого заявник не позбавлений фізичної можливості вдатись до перевірки відповідності отриманої грошової суми арифметичному розміру заробітку за минулий календарний місяць, відповідності нарахувань умовам несення публічної служби та приписам офіційно оприлюднених та загальнодоступних актів права.

Підсумовуючи викладені вище міркування, суд зазначає, що з огляду на імперативність норми закону про регулярність виплати заробітної плати (грошового забезпечення) право заявника на звернення до суду у разі незгоди із повнотою платежів з оплати праці у межах кожного окремого календарного місяця виникає не у момент настання події припинення публічної служби (у тому числі і у спосіб звільнення з військової служби), а у момент настання календарної дати, коли субєктом владних повноважень повинен бути проведений платіж за кожен окремий календарний місяць.

Суд вважає, що у кореспонденції з положеннями ст.233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-ІХ норми п.2 Розділу І Інструкції №558 виключають виникнення у суб"єкта владних повноважень обов"язку провести на календарну дату звільнення особи з військової служби усі виплати усі за попередні календарні місяці служби, котрі не пов"язані саме з подією звільнення.

Натомість, суд зауважує, що настання події звільнення особи з військової служби зумовлює одномоментне виникнення у колишнього військовослужбовця права на отримання одноразової грошового допомоги при звільненні (ч.2 ст.15 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», ст.9 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»), права на одержання грошової компенсації вартості неодержаного під час проходження військової служби речового майна (ч.1 ст.91 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», п.4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (затверджено постановою КМУ від 16.03.2016р. №178; далі за текстом Порядок №178), права на отримання грошової компенсації за дні невикористаних відпусток (ст.24 Закону України від 15.11.1996р. №504/96-ВР «Про відпустки», ст.83 Кодексу законів про працю України).

До настання події звільнення перелічених вище прав в практичному аспекті у найманого працівника не існує.

Тож, розв"язуючи питання про існування у найманого працівника фізичної можливості довідатись про нараховані за обліками суб"єкта права - роботодавця грошові платежі суд повторно наголошує, що спеціальною нормою права відносно випадку виплати коштів у якості поточної оплати праці є положення ст.110 Кодексу законів про працю України, якими передбачено отримання письмового повідомлення про поточну оплату праці, а саме: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Натомість, положення ст.116 Кодексу законів про працю України є застосовними відносно випадку отримання найманим працівником повідомлення про суми, належні виключно у зв"язку із звільненням з роботи (припиненням служби), котрі не включають і об"єктивно не можуть включати недотриманих (на думку найманого працівника) сум з оплати праці за увесь період проходження публічної служби, що не призначені, не обчислені, не нераховані та не включені до бухгалтерського обліку роботодавця у якості невиконаних минулих зобов"язань з оплати праці.

Відтак, приписи ст.ст.116, 233 Кодексу законів про працю України є незастосовними відносно вимог про виплату поточної заробітної плати (поточного грошового забезпечення).

Заявника звільнено з військової служби 07.12.2023р., а позов до суду подано - 31.07.2025р., тобто поза межами тримісячного строку згідно з ст..233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-ІХ, який припадає на - 01.10.2023р.

Тривалість пропуску строку звернення до суду у межах спірних правовідносин є значною.

Окрім того судом встановлено, що заявник 22.01.2025р. вже звертався з аналогічним позовом до суду у межах справи №520/1603/25.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.04.2025р. по справі №520/1603/25 було визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 26.07.2022 до 19.05.2023 (включно), шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14, з урахуванням розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законами України Про Державний бюджет на 2022-2023 роки. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 26.07.2022 до 19.05.2023 (включно), із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2022 та 01.01.2023 відповідно, згідно з постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, із урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2025р. по справі №520/1603/25 було апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - задоволено. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.04.2025 по справі № 520/1603/25 - скасовано. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без розгляду.

Аргументуючи залишення позову без розгляду суд апеляційної інстанції вказав на те, що ордер, наявний в електронних матеріалах позовної заяви, не є належним документом, який може підтвердити повноваження адвоката Коломойцева М.М. на підписання та подання позовної заяви саме до Харківського окружного адміністративного суду та саме в інтересах ОСОБА_1 відповідно до ч. 4 ст. 59 КАС України. Викладене свідчить про те, що до позовної заяви не додано документів, які б підтверджували волевиявлення ОСОБА_1 на надання повноважень адвокату Коломойцеву М.М. щодо його представництва та права підпису процесуальних документів, які подаються до суду. Отже, у адвоката Коломойцева М.М. були відсутні повноваження на підписання та подання позовної заяви, а також представлення інтересів ОСОБА_1 у Харківському окружному адміністративному суді у справі №520/1603/25.

Тож, заявник достеменно був обізнаний із порушенням власних прав на отримання належного розміру грошового забезпечення (на думку, сторони позивача) не пізніше від -22.01.2025р. (як календарної дати подання позову у межах справи №520/1603/25).

Причина неналежного оформлення позову у справі №520/1603/25 є суто суб"єктивною і полягає у ставленні до виконання процесуального обов"язку, кваліфікованому постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2025р. по справі №520/1603/25 як неналежний.

Відтак, дана причина не може бути визнана поважною причиною звернення до суду поза межами установленого процесуальним законом строку.

Тому, повторне подання аналогічного позову в межах справи №520/20403/25 із належним ордером не може бути визнане судом поважною підставою для поновлення строку звернення до суду та є об`єктивно необґрунтованою.

Відповідно до ч. 13 ст. 171 КАС України, суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Суд також зауважує, що згідно п.14, 15 ст. 171 КАС України, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4, 12, 121-123, 160, 161, 169, 171, 241-243, 248, 257, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

1. Клопотання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про залишення позову без розгляду - залишити без задоволення.

2. Позов - залишити без руху.

3.Надати строк на усунення недоліків в оформленні позову - 10 днів від дати отримання цієї ухвали.

4.Встановити способом усунення недоліків - подання до суду юридично умотивованої та документально доведеної заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду разом із доказами пропуску строку на звернення до суду з поважних причин.

5.Роз"яснити, що невиправлення недоліків в оформленні позову зумовлює прийняття процесуального рішення про залишення позову без розгляду.

6.Роз`яснити, що ухвала набирає законної сили з моменту підписання, оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Сліденко