Справа № 160/15980/25
Суддя: Сластьон Анна Олегівна
Дата ухвалення: 2025-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Суть спору: 30.05.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області складено податкові повідомлення-рішення про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачених фізичними особам, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, щодо чотирьох об`єктів нерухомого майна. При цьому, одне із податкових повідомлень рішень складено щодо об`єкта житлової нерухомості, яке не перебуває у власності позивача. Також, відповідачем допущена помилка в розрахунку сумарної загальної площі об`єктів нерухомості, що призвело до невірного розрахунку питомої ваги площі всіх об`єктів та сум нарахованого податку. Позивач вказує, серед іншого, на незастосування податковим органом податкової пільги, передбаченої підпунктом 266.4.1 Податкового кодексу України. З цих підстав просить задовольнити позовні вимоги.
05.06.2025 Дніпропетровським окружним адміністративним судом відкрито спрощене провадження, розгляд справи вирішено здійснювати без повідомлення (виклику) сторін.
19 червня 2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він не погоджується з викладеними відповідачем у відзиві обставинами. Вказує, що відповідачем не врахована пільга зі сплати податку на жоден об`єкт нерухомості. Просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), громадянин України, перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №400713876, у позивача ОСОБА_1 перебувають або перебували у власності наступні об`єкти нерухомого майна, які підлягали або підлягають оподаткуванню:
-житловий будинок загальною площею 286, 8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Дата набуття права власності 05.09.2022;
-квартира загальною площею 260.9 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Дата набуття права власності 14.12.2021; Розмір частки 1/2, а саме 130,45 кв.м.;
-частка домоволодіння 8/100 (21,54 кв.м.) від загальної площі 269,30 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 . Дата набуття права власності 12.09.2012;
-квартира загальною площею 108.1 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 . Дата набуття права власності 15.12.2008.
Загальна площа житлових об`єктів нерухомого майна, квартир/житлових будинків становить 546, 89 кв.м.
26 вересня 2024 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області прийняло спірні податкові повідомлення-рішення, якими здійснило нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на об`єкти житлової нерухомості (житловий будинок) за адресами: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_7 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_6 .
Вважаючи ці рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до п. 8.1 ст. 8 ПК України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.
Пунктом 8.3 ст. 8 ПК України визначено, що до місцевих податків належать податки та збори, встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, створених згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їхніх повноважень і які є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Відповідно до пп. 10.1 ст. 10 ПК України, до місцевих податків належить податок на майно.
Пунктом 10.3 ст. 10 ПК України визначено, що місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.
Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб:
а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;
б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений у натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їхньою згодою, якщо інше не встановлено судом;
в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.
Відповідно до пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі його частка.
Відповідно до пп. 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі їхніх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, у тому числі їхніх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується:
а) для квартири/квартир незалежно від їхньої кількості на 60 кв.м;
б) для житлового будинку/будинків незалежно від їхньої кількості на 120 кв.м;
в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, у тому числі їхніх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їхніх часток) на 180 кв.м.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Відповідно до пп. 266.4.3 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України, пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до:
об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту;
об`єкта/об`єктів оподаткування, що використовуються їхніми власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).
Відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м бази оподаткування.
Згідно з пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Відповідно до пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Суд вказує, що наданий позивачем розрахунок податку в частині застосування пільги 60 кв.м окремо для квартири та 120 кв.м. для житлового будинку по кожному податковому повідомленню рішенню є невірним, оскільки як вже було зазначено, позивач є власником квартир та житлових будинків загальною площе 546, 89 кв.
Отже, для різних типів об`єктів житлової нерухомості необхідно застосовувати як це передбачено підпунктом в) пп. 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України пільгу 180 кв.м від загальної площі об`єктів нерухомості.
Як встановлено судом, та згідно з наданим відповідачем розрахунком податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік, по об`єктах оподаткування, які належать позивачу, відповідачем здійснювався розрахунок податку виходячи із сумарної загальної площі об`єктів нерухомого майна 568, 09 кв. м., однак, фактично станом на 2023 рік загальна площа об`єктів нерухомого майна складає 546, 89 кв.м., яка відповідно до статті 266 ПК України є базою оподаткування для об`єкта нерухомого майна.
Тобто, відповідачем під час обрахунку податку було використано неправильно розраховану сумарну загальну площу належних позивачу об`єктів нерухомості, що призвело до помилки в питомій вазі площі кожного з чотирьох об`єктів, а, відтак, вплинуло на суму нарахованого податку по кожному з оскаржуваних рішень.
За висновком Верховного Суду України у постанові від 05.12.2006 у справі №21-527во06 наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі.
Водночас, суд позбавлений можливості самостійно розрахувати розмір податку, виходячи з періоду, зазначеного в оскаржуваному рішенні.
Суд дотримується позиції, що протиправні дії не можуть спричиняти правомірних наслідків, а обов`язок доведення правильності нарахування податку лежить на суб`єкті владних повноважень. Інший підхід суперечив би принципам, які відрізняють суди адміністративної юрисдикції від інших видів юрисдикцій.
Так, рішенням суду у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їх власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.
Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їхньої переконливості (ч. 1 ст. 9 КАС України).
Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Підсумовуючи викладене, суд вважає, що позовна заява позивача підлягає задоволенню. Доводи відповідача не приймаються судом до уваги виходячи з вищенаведеного.
Відповідно до ст. 244 КАС України, суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Сплачений позивачем розмір судового збору підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд, -
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя А.О. Сластьон