Справа № 460/12260/25
Суддя: С.М. Дуляницька
Дата ухвалення: 2025-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 серпня 2025 року м. Рівне №460/12260/25
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька за участю секретаря судового засідання Т.Р. Саванчук та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не прибув,

відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доРівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції
про скасування арешту майна, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулася до суду з позовом до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі-відповідач,), у якому просить суд:

- скасувати арешт на все нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_1 , накладений згідно з постановою Відділу ДВС Рівненського РУЮ про арешт майна боржника №б/н від 21.06.2011 р., номер запису про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №11443736 від 28.07.2011 та внести до Єдиного реєстру заборон та відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про припинення обтяження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є власницею 68/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Позивач, маючи намір укласти правочин щодо продажу свого майна, звернулася до нотаріуса, однак однак їй було повідомлено, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на майно позивача накладено арешт на підставі Постанови про арешт майна боржника б/н від 21.06.2011 р. Відділу ДВС Рівненського РУЮ, зареєстровано 28.07.2011р. Рівненською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. На звернення до відповідача з заявою про зняття арешту отримала відмову, в якій зокрема повідомлено про знищення виконавчих проваджень у зв`язку зі спливом трьохрічного терміну зберігання виконавчих проваджень. Зазначає, що вона не являється боржником в жодному виконавчому провадженні, а зареєстроване обтяження позбавляє його можливості вільно розпоряджатися належним на право власності майном, у зв`язку з чим просить скасувати арешт в судовому порядку та зобов`язати відповідача внести до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про припинення обтяжень. З підстав, наведених у позовній заяві, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою суду від 22.07.2025 позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою від 06.08.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами ст. 287 КАС України, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 13.08.2025.

12.08.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта наявний запис про арешт нерухомого майна №11443736, який накладений на невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_1 , згідно постанови, б/н від 21.06.2011, яка видана Відділом державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції. Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, встановлено, що у Відділі на виконанні перебували виконавчі провадження: - ВП №39740235 з примусового виконання виконавчого листа № 2-288/10 виданого 05.10.2010 Дубенським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ Банк «Фінанси та Кредит» солідарного боргу у сумі 6109,36 грн., яке відкрито 13.09.2013; ВП №39740016 з примусового виконання виконавчого листа №2-288/10 виданого 05.05.2010 Дубенським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ Банк «Фінанси та Кредит» солідарно судових витрат у сумі 181,09 грн., яке відкрито 13.09.2013; ВП №27079385 з примусового виконання виконавчого листа №2-288 виданого 05.05.2011 Дубенським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на користь АТ Банк «Фінанси та Кредит» судових витрат у сумі 181,09 грн., яке відкрито 14.06.2011.; ВП №27079255 з примусового виконання виконавчого листа № 2-288 виданого 05.05.2011 Дубенським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на користь АТ Банк «Фінанси та Кредит» солідарного боргу у сумі 6109,36 грн., яке відкрито 14.06.2011. 29.01.2014 виконавчі провадження №39740235 та №39740016 закінчено на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), у зв`язку з тим, що боржник перебуває у трудових відносинах з КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Ювілейний». Майна, належного божнику на праві приватної власності не виявлено. За правилами статті 68 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ підлягає скеруванню до ВДВС Рівненського МУЮ для звернення стягнення на заробітну плату боржника. Утримань боргу по виконавчому документу та виконавчого збору не здійснювалось. 27.07.2012 виконавче провадження №27079385 завершено на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону, у зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке можливо звернути стягнення. 29.08.2012 виконавче провадження №27079255 завершено на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону, у зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке можливо звернути стягнення. 13.09.2013 в межах виконавчих проваджень №39740235 та №39740016 державним виконавцем винесено постанови про звернення стягнення на майно боржника, у зв`язку з тим, що в заяві про відкриття виконавчого провадження містилося клопотання стягувача про накладення арешту на майно боржника. Матеріали виконавчих проваджень №27079385, №27079255, №39740235, №39740016 знищені відповідно до пункту 6 Глави ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, шляхом подрібнення паперознищувачами та пресування і тюкування. Враховуючи відсутність паперових матеріалів виконавчих проваджень у Відділі неможливо встановити підстави накладення арешту згідно відомостей у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а також неможливо встановити в якому виконавчому провадженні накладено обтяження №11443736 (серія та номер постанови про арешт майна боржника: відсутня). Враховуючи вищевикладене, винести постанову про зняття арешту з майна боржника неможливо, а тому, у державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника.

13.08.2025 представник позивача подав відповідь на відзив, в якій на спростування відзиву відповідача наводить тотожні за змістом позову доводи та аргументи.

До засідання від представників позивача та відповідача надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про обтяження, а саме: «Тип обтяження: арешт нерухомого майна; Реєстраційний номер обтяження: 11443736; Зареєстровано: 28.07.2011 18:13:14 за №11443736 реєстратором: Рівненська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; Підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника, б/н, 21.06.2011, Відділ ДВС Рівненського РУЮ; Об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; Власник: ОСОБА_1 , Код НОМЕР_1 ; Заявник: Відділ державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції.

З метою скасування зазначеного арешту ОСОБА_1 14.04.2025 звернулася з письмовою заявою до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Листом від 14.04.2025 №22564 орган виконавчої служби повідомив позивача про те, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта наявний запис про арешт нерухомого майна №11443736, який накладений на невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_1 , згідно постанови, Б/Н від 21.06.2011, яка видана Відділом державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції. Дослідивши дані Автоматизованої системи виконавчого провадження, у виконавчих провадженнях відсутня постанова про накладення арешту на майно боржника, а самі виконавчі провадження знищені у зв`язку зі спливом трьохрічного терміну зберігання виконавчих проваджень. Враховуючи відсутність паперових матеріалів виконавчих проваджень у Відділі неможливо встановити підстави накладення арешту згідно відомостей у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а також неможливо встановити в якому виконавчому провадженні накладено обтяження №11443736 (серія та номер постанови про арешт майна боржника: відсутня).

Вважаючи наявність арешту, накладеного на її майно, безпідставним і протиправним, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд керується таким.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, на час накладення арешту на майно позивача, регламентувались Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV)

Відповідно до статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових

осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні визначала стаття 6 Закону № 606-XIV, відповідно до частини першої якої державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно до покладених на державного виконавця обов`язків, передбачених частиною першою статті 11 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону України № 606-ХІV, за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до статті 30 Закону №606-ХІV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Cистемний аналіз вказаних норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону № 606-XIV підлягає примусовому виконанню.

В свою чергу, відсутність виконавчого провадження свідчить про відсутність правової підстави для здійснення примусового виконання рішення, а отже і відсутність правової підстави для забезпечення його реального виконання.

02.06.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII(далі - Закон №1404-VIII).

Згідно із статтею 7 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VIII зазначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно до частин 4 і 5 статті 59 Закону №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

При цьому частиною першою статті 40 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно з частиною другою статті 40 Закону №1404-VIII про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Отже, чинне на даний час законодавство визначає обов`язок державного виконавця зняти арешт з майна боржника в разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду.

Судом встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстроване обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, належного ОСОБА_1 .

Реєстрація вказаного обтяження проведена 28.07.2011 Рівненською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, а підставою для вчинення такої реєстраційної дії зазначено постанову про арешт майна боржника б/н від 21.06.2011 відділу ДВС Рівненського РУЮ.

Разом з тим, відповідач визнав, що всі паперові матеріали виконавчих проваджень, знищені у зв`язку з тим, що сплинув трирічний строк їхнього зберігання, а у Автоматизованій системі виконавчого провадження відсутня постанова про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до цього, судом достеменно встановлено, що на даний час відсутні будь-які правові підстави для існування обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , накладеного постановою відділу ДВС Рівненського РУЮ №б/н від 21.06.2011.

Разом з тим, суд констатує, що відповідач на сьогоднішній день не може зняти арешт з вказаного майна, так як через відсутність відповідного виконавчого провадження, в межах якого накладено обтяження, він позбавлений можливості здійснити відповідну перевірку, і відповідно, констатувати факт порушення порядку накладення арешту, встановленого Законом.

Відсутність відповідного виконавчого провадження позбавляє його також і можливості здійснити перевірку наявності, чи відсутності підстав для зняття арешту у випадку закінчення виконавчого провадження, або у випадку повернення виконавчого документа до суду, який його видав.

Відповідно до цього склалася така ситуація, що у відповідача наразі відсутні правові підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 .

Водночас, на даний час відсутні і будь-які підстави для того, щоб продовжувало свою дію обтяження, зареєстроване у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 28.07.2011 за реєстраційний номером 11443736, а саме у вигляді арешту нерухомого майна, накладеного постановою відділу ДВС Рівненського РУЮ №б/н від 21.06.2011.

Зазначений арешт підлягає скасуванню відповідно до частини п`ятої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 не зважаючи на відсутність можливості встановити або спростувати факт протиправності дій, бездіяльності, чи рішення відповідача в даній справі, позаяк за правилами частини четвертої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини, а позивач позбавлений права звернутися до суду з цивільним позовом в порядку частини першої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016, так як не є особою, яка може вважати, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржнику.

Також за правилами частин першої, другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод№1 від20.03.1952, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Як і поняття «цивільних прав і обов`язків», концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном».

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання у право безперешкодного користування своїм майном передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

Стаття 1 Першого протоколу, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності (рішення ЄСПЛ «Броньовський проти Польщі»). У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між загальною суспільною потребою та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (рішення «Спорронг та Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 а також рішення «Брумареску проти Румунії»).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що Конвенція у цілому вимагає збереження балансу між інтересами суспільства і основними правами людини, а у випадку позбавлення власності, встановлені обмежень на користування нею чи в інших подібних випадках справедливість вимагає, щоб особам, які постраждали, було надано право оскаржувати рішення уряду з питань позбавлення власності, встановлення контролю за її використанням і було надане відшкодування (рішення ЄСПЛ у справах: «Максименко та Герасименко проти України» від 16.05.2013, «Андрій Руденко проти України» від 21.12.2010, «Сук проти України» від 10.03.2011, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014, «Новоселецький проти України» від 22.02.2005).

Враховуючи викладене, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є скасування арешту на все нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_1 , накладеного згідно з постановою Відділу ДВС Рівненського РУЮ про арешт майна боржника №б/н від 21.06.2011 р., номер запису про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №11443736 від 28.07.2011.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача присудженню підлягає 1211,20 грн. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту - задовольнити повністю.

Скасувати арешт на все нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_1 , накладений згідно з постановою Відділу ДВС Рівненського РУЮ про арешт майна боржника №б/н від 21.06.2011 р., номер запису про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №11443736 від 28.07.2011 та внести до Єдиного реєстру заборон та відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про припинення обтяження

Стягнути з Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі сплаченої суми судового збору, а саме 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 13 серпня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Рівненський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Петра Могили, буд. 22Б,м. Рівне,Рівненська обл.,33001, ЄДРПОУ/РНОКПП 35007151)

Суддя С.М. Дуляницька