Справа № 280/11494/24
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2025-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 серпня 2025 року м. Дніпросправа № 280/11494/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року в адміністративній справі №280/11494/24 (головуючий суддя першої інстанції - Сіпака А.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 10.12.2024 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_2 щодо не нарахування йому додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року у розмірі до 100000 гривень за період з 06.02.2024 року по 25.07.2024 року як військовослужбовцю, який у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) (з 06.02.2024 року по 13.02.2024 року, з 14.03.2024 року по 28.03.2024 року, з 29.03.2024 року по 26.04.2024 року, з 27.04.2024 року по 10.05.2024 року, з 11.05.2024 року по 28.05.2024 року, з 16.07.2024 року по 25.07.2024 року), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебував у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії (з 14.02.2024 року по 13.03.2024 року, з 31.05.2024 року по 01.07.2024 року);

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 нарахувати йому додаткову грошову винагороду, передбачену постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року у розмірі до 100000 гривень за період з 06.02.2024 року по 25.07.2024 року як військовослужбовцю, який у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, або перебував у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 виплатити йому додаткову грошову винагороду, передбачену постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року у розмірі до 100000 гривень за період з 06.02.2024 року по 25.07.2024 року як військовослужбовцю, який у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) (з 06.02.2024 року по 13.02.2024 року, з 14.03.2024 року по 28.03.2024 року, з 29.03.2024 року по 26.04.2024 року, з 27.04.2024 року по 10.05.2024 року, з 11.05.2024 року по 28.05.2024 року, з 16.07.2024 року по 25.07.2024 року), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебував у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії (з 14.02.2024 року по 13.03.2024 року, з 31.05.2024 року по 01.07.2024 року).

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000,00 грн. за періоди з 14.03.2024 року по 28.03.2024 року, з 29.03.2024 року по 26.04.2024 року, з 27.04.2024 року по 10.05.2024 року, з 11.05.2024 року по 28.05.2024 року, з 31.05.2024 року по 01.07.2024 року, з 16.07.2024 року по 25.07.2024 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці за станом здоров`я.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000,00 грн. пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці за станом здоров`я з 14.03.2024 року по 28.03.2024 року, з 29.03.2024 року по 26.04.2024 року, з 27.04.2024 року по 10.05.2024 року, з 11.05.2024 року по 28.05.2024 року, з 31.05.2024 року по 01.07.2024 року, з 16.07.2024 року по 25.07.2024 року.

Стягнуто на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ВЧ НОМЕР_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - Військова частина НОМЕР_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що судом першої інстанції відкрито провадження за позовом позивача з недотриманим строком для звернення до адміністративного суду, оскільки спірні правовідносини виникли за період проходження позивачем військової служби, а саме за період з 2022 року до 13.10.2024 року, тобто вже після внесення змін з 19.07.2022 року до статті 117 КЗпП України, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року №2352-ІХ. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати у тому числі всіх сум, що належать працівникові при звільненні, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, натомість позивач недотримався встановленого строку. Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимогу щодо стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, оскільки представником позивача не підтверджено належним чином виконані та надані послуги з правничої допомоги.

Позивач відзив на скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 в період з 25.02.2022 року по 13.10.2024 року проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 та має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим 18.12.2023 року військовою частиною НОМЕР_4 .

Згідно із довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 828254 від 05.09.2024 року позивач визнаний особою з інвалідністю ІІІ групи, безстроково.

Наказом ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 13.10.2024 року №288 позивача виключено зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_2 та знято з усіх видів забезпечення.

Відповідно до довідки командира ВЧ НОМЕР_2 від 11.11.2024 року №1070 солдат ОСОБА_1 він дійсно в періоди з 26.03.2022 року по 07.02.2023 року, з 10.02.2023 року по 17.02.2023 року, з 20.02.2023 року по 14.06.2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи в н.п. Новопіль, Велика Новосілка, Старомайорське Волновахського району Донецької області, н.п. Приютне, Полтавка Малинівська ОТГ Пологівського району Запорізької області.

Згідно довідки ВЧ НОМЕР_2 №60 від 16.06.2023 року про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) солдат ОСОБА_1 14 червня 2023 року одержав: мінно-вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, множинні вогнепальні осколкові сліпі поранення лівої половини тулубу, лівої сідниці, стегна та гомілки. За обставин безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_2 на підставі бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 13.06.2023 року №1839ДСК в районі населеного пункту Новопіль Волноваського району Донецької області.

Довідкою ВЛК КНП «Хмільницька центральна лікарня» від 28.07.2023 року №1 визначено, що поранення ОСОБА_1 , ТАК, пов`язане з проходженням військової служби (довідка про обставини №60 від 14.06.2023 року). Відповідно до Класифікатора розподілу травми за степенем важкості, затвердженого наказом МОЗ України від 04.07.2007 року №370, дана травма класифікується як важка. На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб, за станом здоров`я потребує відпустки терміном на 30 календарних днів.

Згідно із довідкою ВЛК від 25.08.2023 року №9315, виданої військовою частиною НОМЕР_5 солдат ОСОБА_1 отримав травму тяжкого ступеня; травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. Довідка про обставини травми №60 від 14.06.2023 року, видана командиром ВЧ НОМЕР_2 . На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб, за станом здоров`я потребує відпустки терміном на 30 календарних днів.

Відповідно до довідки ВЛК від 13.02.2024 року №1343, виданої КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР на ім`я ОСОБА_1 , захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (Довідка про обставини травми від 14.06.2023 року №60). Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини (Довідка про обставини травми від 14.06.2023№60).

З матеріалів справи судом встановлено та підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного хворого №2770, виписного епікризу із медичної карти хворого №549/210, виписного епікризу із медичної карти хворого №659/258, епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №889/355, виписки із медичної карти стаціонарного хворого №2574, виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №1531/603, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні після поранення в період з 06.02.2024 року по 13.02.2024 року, з 14.04.2024 року по 28.03.2024 року, з 29.03.2024 року по 26.04.2024 року, з 27.04.2024 року по 10.05.2024 року, з 11.05.2024 року по 28.05.2024 року, з 16.07.2024 року по 25.07.2024 року.

В період з 14.02.2024 року по 13.03.2024 року та з 31.05.2024 року по 01.07.2024 року позивач перебував у відпустці для лікування після поранення.

Вважаючи протиправними дії відповідачів щодо не виплати додаткової винагороди у повному розмірі протиправними, позивач оскаржив такі дії до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі по тексту - Закон №2232) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання праці військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх трудових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі по тексту - Закон №2011).

Частинами першою, четвертою статті 9 Закону №2011 встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Вищевказаними нормативно-правовими актами не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку з особою, звільненою з військової служби, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України, оскільки загальні норми підлягають застосуванню лише за умови неврегульованості правовідносин нормами спеціального законодавства.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 31.10.2019 року у справі № 828/598/17, від 16.04.2020 року у справі №822/3307/17.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на ту обставину, що позивач звернувся до суду 17.01.2025 року, а тому пропустив встановлений КЗпП України строк звернення до суду з даним позовом.

Проте, вказане не відповідає дійсним обставинам, оскільки згідно з матеріалів справи вбачається, що адміністративний позов подано 10.12.2024 року в системі «Електронний суд» та зареєстровано судом 11.12.2024 року (а.с.1).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 року відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у письмовому провадженні (а.с.56).

Відповідно до частини 1 статті 233 КЗпП України (в редакції на момент звільнення позивача зі служби) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Як зазначалось вище, позивач проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 в період з 25.02.2022 року по 13.10.2024 року. Наказом ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 13.10.2024 року №288 позивача виключено зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_2 та знято з усіх видів забезпечення. Саме з часу звільнення починається відлік строку звернення до суду, оскільки до часу звільнення є обгрунтованими сподівання особи про проведення з ним повного розрахунку під час звільнення.

З адміністративним позовом до суду позивач звернувся 10.12.2024 року, тобто в межах тримісячного строку, а тому посилання відповідача в апеляційній скарзі про пропуск позивачем строку звернення до суду є безпідставними та необгрунтованими.

Щодо стягнення на користь позивача судових витрат у розмірі 2000,00 грн., апеляційний суд зазначає, що вказана сума витрат є обгрунтованою та пропорційною як складності справи, яка є незначною, так і витраченого адвокатом часу та обсягу правової допомоги.

Протилежного скаржником не доведено.

Колегія суддів звертає увагу, що предметом оскарження рішення суду першої інстанції в даній справі є строк звернення позивача до суду із адміністративним позовом та стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань скаржника.

Апелянтом не оскаржується ані право позивача на додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000,00 грн., ані періоди перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці за станом здоров`я з 14.03.2024 року по 28.03.2024 року, з 29.03.2024 року по 26.04.2024 року, з 27.04.2024 року по 10.05.2024 року, з 11.05.2024 року по 28.05.2024 року, з 31.05.2024 року по 01.07.2024 року, з 16.07.2024 року по 25.07.2024 року.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимогсторонами також не оскаржується.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційним судом під час апеляційного розгляду справи не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та внесення змін до рішення суду відсутні. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки та незгоди з доказами.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року в адміністративній справі №280/11494/24 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року в адміністративній справі №280/11494/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко