Справа № 380/11964/25
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2025 рокусправа № 380/11964/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М. розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із вимогами:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо незарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 04.09.1989 по 29.06.1990 в Червоноармійській райлікарні Житомирської області та в Кам`янка-Бузькій ЦРЛ Львівської області з 03.01.1990 по 26.12.1995 та з 17.04.1996 по 31.12.2003 на посаді лікаря-психіатра до стажу роботи в подвійному розмірі;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 04.09.1989 по 29.06.1990 в Червоноармійській райлікарні Житомирської області та в Кам`янка Бузькій ЦРЛ Львівської області з 03.01.1990 по 26.12.1995 та з 17.04.1996 по 31.12.2003 на посаді лікаря-психіатра до стажу роботи в подвійному розмірі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач у період з 04.09.1989 по 29.06.1990, з 03.01.1990 по 26.12.1995, та з 17.04.1996 по 31.12.2003 працювала лікарем-психіатром в Червоноармійській райлікарні Житомирської області та в Кам`янка-Бузькій ЦРЛ Львівської області. На думку позивача вказані періоди роботи в силу вимог статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають зарахуванню до її страхового стражу в подвійному розмірі.

Ухвалою судді від 13.06.2025 в справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона щодо задоволення позову заперечила та вказала, що документів на підтвердження факту роботи позивачем в закладах з надання психіатричної допомоги нею не надано, а відтак підстав для зарахування відповідних періодів роботи до її страхового стажу в подвійному розмірі немає.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 06.01.2025.

У відповідності до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.02.1987, ОСОБА_1 в період з 04.09.1989 по 29.06.1990 працювала лікарем-психіатром в Червоноармійській райлікарні Житомирської області.

Окрім цього, згідно записів цієї ж трудової книжки ОСОБА_1 в період з 03.01.1990 по 26.12.1995 та з 17.04.1996 по 01.05.2009 працювала лікарем-психіатром в Кам`янка Бузькій ЦРЛ Львівської області.

02.05.2025 позивач звернулася до відповідача зі заявою про зарахування до її трудового стажу періоду роботи на посаді лікаря-психіатра до 31.12.2003 у подвійному розмірі за періоди з 04.09.1989 по 29.06.1990 в Червоноармійській райлікарні Житомирської області; з 03.01.1990 по 26.12.1995 та з 17.04.1996 по 31.12.2003 в Кам`янка-Бузькій ЦРЛ Львівської області.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 16.05.2025 №10238-10456/Б-52/8-1300/25 повідомлено позивача про те, що нею не надано документів, які б підтверджували роботу в спеціалізованому закладі з надання психіатричної допомоги або в його структурному підрозділі.

Вважаючи поведінку відповідача такою, що порушує її право на перерахунок пенсії, позивач звернулась з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058) №1058-IV від 09.07.2003 року.

Так, ст. 8 Закону №1058-IV передбачає право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно приписів ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» набрав чинності 01.01.2004 року.

До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року (далі Закон №1788-XII).

Так, відповідно до ст. 60 Закону №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Отже суд висновує, що право на зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене ст. 60 Закону №1788-ХІІ, не пов`язано із набранням чинності Законом №1058-IV. При цьому, для зарахування медичному працівнику стажу у подвійному розмірі необхідно враховувати специфіку саме місця роботи працівника, а не посади, що він обіймав.

Відповідно до вимог ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно відомостей трудової книжки НОМЕР_1 від 25.02.1987 ОСОБА_1 у період з 04.09.1989 по 29.06.1990, з 03.01.1990 по 26.12.1995, та з 17.04.1996 по 31.12.2003 працювала лікарем-психіатром в Червоноармійській районній лікарні Житомирської області та в Кам`янка-Бузькій центральній районній лікарні Львівської області.

За визначенням, наведеним у статті 3 Закону України Основи законодавства України про охорону здоров`я від 19 листопада 1992 року № 2801-XII, заклад охорони здоров`я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Статтею 1 Закону України Про психіатричну допомогу від 22 лютого 2000 року №1489-III (в редакції до 10.06.2018) надано такі визначення:

психіатрична допомога це комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд та медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади (абзац 4);

психіатричний заклад це психоневрологічний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад, центр, відділення, тощо всіх форм власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги (абзац 7).

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо надання психіатричної допомоги від 14 листопада 2017 року № 2205-VIII, який введений в дію з 10.06.2018, у статті 1 Закону №1489-III абзаци четвертий і сьомий викладено в такій редакції:

«психіатрична допомога комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин»;

«заклад з надання психіатричної допомоги психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги».

Крім того, після абзацу сьомого статтю 1 Закону №1489-III доповнено новим абзацом такого змісту: заклад соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, - юридична особа будь-якої форми власності, що надає соціальні послуги особам, які страждають на психічні розлади.

Системне тлумачення вищевказаних правових норм у контекстуальному зв`язку із статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» дає підстави суду стверджувати про те, що до стажу в подвійному розмірі підлягає зарахуванню, серед іншого, робота в спеціалізованих закладах охорони здоров`я, діяльність яких пов`язана виключно з наданням психіатричної допомоги.

З метою виконання Закону України «Про психіатричну допомогу» та постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо вдосконалення охорони об`єктів державної та інших форм власності» від 10 серпня 1993 року № 615 Міністерством охорони здоров`я України прийнято Наказ № 35 від 31.01.2001 «Про заходи щодо покращання організації психіатричної допомоги особам, яким за рішенням суду застосовані примусові заходи медичного характеру у відділеннях з посиленим наглядом обласних психіатричних лікарень» (до якого надалі вносились зміни згідно з Наказами Міністерства охорони здоров`я № 527 від 27.12.2001, № 181 від 29.03.2006, № 130 від 19.03.2007, № 935 від 10.12.2009, № 869 від 19.11.2014), яким, зокрема, затверджено перелік Територіальний розподіл відділень з посиленим наглядом для застосування за рішенням суду до психічно хворих примусових заходів медичного характеру.

Вказаний Наказ Міністерства охорони здоров`я України № 35 від 31.01.2001 втратив чинність 20.03.2018 у зв`язку із прийняттям Міністерством охорони здоров`я України Наказу № 516 від 20.03.2018 (до якого також вносились зміни згідно з Наказами Міністерства охорони здоров`я № 1267 від 05.07.2018, № 466 від 22.02.2019, № 2167 від 23.09.2020, № 3020 від 24.12.2020, № 500 від 17.03.2021, № 1075 від 21.06.2022, № 1128 від 01.07.2022, № 252 від 09.02.2023, № 1637 від 15.09.2023, № 1847 від 24.10.2023, № 827 від 14.05.2024, № 1281 від 22.07.2024, № 1577 від 11.09.2024, № 101 від 15.01.2025, № 500 від 20.03.2025), яким затверджено Перелік спеціальних закладів з надання психіатричної допомоги.

Як встановлено судом зі змісту зазначених наказів Міністерства охорони здоров`я України в усіх їх редакціях, такими не передбачено в переліках Червоноармійської райлікарні Житомирської області та Кам`янка-Бузької ЦРЛ Львівської області як закладів, що спеціалізовано надають/надавали психіатричну допомогу.

Будь-яких інших документів, які б підтверджували факт віднесення таких закладів до категорії закладів з надання психіатричної допомоги судом не встановлено.

Отже суд доходить висновку, що Червоноармійська рай лікарня Житомирської області та Кам`янка-Бузька ЦРЛ Львівської області не є психіатричними закладами охорони здоров`я в розумінні статті 60 Закону №1788-XII, а тому відсутні підстави для зарахування періодів роботи позивача у таких закладах до страхового стажу у подвійному розмірі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Желік О.М.