Справа № 826/18738/15
Суддя: Галатіна О.О.
Дата ухвалення: 2025-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2025 року Справа№826/18738/15

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Галатіної О.О.,

секретаря судового засідання Коломієць К.С.,

представника позивача Ягунова Ю.К.

розглянувши в порядку загального провадження у судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Орімі Трейд ЛТД" до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Орімі Трейд ЛТД» (далі - позивач, товариство) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, контролюючий орган), у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.05.2015 № та від 10.09.2015 №9.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю прийняття відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень з огляду на те, що господарські операції по придбанню у контрагентів - Підприємства заснованого на власності об`єднання громадян «Пропаганда», Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламне агентство «Пропаганда», Товариства з обмеженою відповідальністю «Профі Смайл України», Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламне агентство «Промоакадемія» послуг мали реальний характер, спричинили зміни у майновому стані та структурі активів учасників таких операцій, були проведені в межах правочинів, які повністю відповідають всім вимогам закону. Позивач зазначає, що наявність у нього первинних документів, зокрема договорів, актів виконаних робіт (послуг) та податкових накладних, складених за результатами господарських операцій з вказаними контрагентами, є підтвердженням виникнення у позивача права на формування витрат та податкового кредиту у відповідності до вимог чинного законодавства.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.04.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2016, позовні вимоги задоволено.

Постановою Верховного Суду від 17.07.2020 касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.04.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду міста Києва від 18.07.2016 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судом касаційної інстанції в постанові зазначено, що «…судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки обставинам справи, які є суттєвими для правильного її вирішення, а саме: судами попередніх інстанцій не з`ясовано належним чином умов спірних договорів позивача з Підприємством заснованим на власності об`єднання громадян «Пропаганда», Товариством з обмеженою відповідальністю «Рекламне агентство «Пропаганда», Товариством з обмеженою відповідальністю «Профі Смайл України», Товариством з обмеженою відповідальністю «Рекламне агентство «Промоакадемія» та специфіки кожної господарської операцій окремо; не досліджено фактичне виконання послуг; не з`ясовано обсягів виконаних для позивача послуг, їх види, зміст, місце та час виконання; не досліджено відповідність первинних документів вимогам податкового законодавства; не досліджено факт проведення оплати за надані послуги; не досліджено питання використання придбаних послуг в межах господарській діяльності позивача та не перевірено їх зв`язок такою господарською діяльністю; не з`ясовано питання щодо обґрунтованості господарської мети та економічної доцільності при укладанні спірних договорів.

26. Із наведеного також вбачається, що у справі залишилися недослідженими обставини та докази про те чи контрагенти позивача були спроможними виконати умови спірних договорів; чи могли виконати обумовлений обсяг послуг у визначені сторонами строки; яким чином належало оформляти виконання умов договорів; чи мали контрагенти позивача кадровий потенціал для досягнення результатів відповідної підприємницької діяльності; чи була у позивача необхідність замовляти спірні послуги у третіх осіб.

З огляду на обставини, якими відповідач обґрунтовує позицію щодо безтоварності господарських операцій та направленість взаємовідносин між позивачем та контрагентами на безпідставне формування даних податкового обліку, суди повинні були з`ясувати наявність чи відсутність у позивача необхідності придбавати спірні послуги саме у Підприємства заснованого на власності об`єднання громадян «Пропаганда», Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламне агентство «Пропаганда», Товариства з обмеженою відповідальністю «Профі Смайл України», Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламне агентство «Промоакадемія».

27. Судами попередніх інстанцій також не з`ясовано, за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв`язки між позивачем та його задекларованим постачальниками, хто персонально брав у цьому участь з урахуванням того, що вказані обставини входять до предмета доказування в даній справі та мають істотне значення для вирішення питання щодо права позивача на формування даних податкового обліку за розглядуваними правочинами.

28. Також, з метою дослідження фактичного виконання договірних відносин позивача з контрагентами, судам необхідно дослідити первинні бухгалтерські документи, складені під час здійснення господарських операцій, їх відповідність вимогам податкового законодавства, чинного на момент здійснення спірних правовідносин, з`ясовувати порядок та мету придбання спірних послуг відповідно до умов договорів, а також надати належну оцінку всій первинній документації, зокрема договорам, актам, податковим накладним тощо.

29. Наявність законодавчо визначених обставин для формування валових витрат та податкового кредиту є обов`язковою, але не є безумовною підставою для визнання правомірності такого формування за умови, якщо податковий орган доведе, що відомості в первинних документах не відповідають дійсності, в тому числі, коли господарські операції не мали реального характеру, були спрямовані на протиправне отримання податкових вигод з метою ухилення від оподаткування.

А відтак, без перевірки зазначених обставин, висновок судів попередніх інстанцій щодо правильності відображення позивачем у податковому обліку витрат на оплату послуг та формування податкового кредиту є передчасним.

30. При новому розгляді суди повинні також врахувати, що добросовісний платник податків не може нести відповідальність за неправомірні дії постачальників товарів, робіт чи послуг, зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту. Лише достовірне встановлення в ході судового розгляду на підставі належних доказів факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальника чи сприяння ухиленню постачальником товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на формування податкового кредиту. При цьому, такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

31. З урахуванням наведеного, для встановлення правильності відображення у податковому обліку господарських операцій позивача з вищезазначеними контрагентами судам необхідно: дослідити доказ та з`ясувати реальність задекларованих господарських операцій; перевірити факт реального руху активу; встановити наявність ділової мети у розглядуваних операціях; підтвердити або спростувати добросовісність позивача; оцінити дотримання учасниками господарської операції норм податкового законодавства щодо змісту та наслідків для податкового обліку відповідної операції.

32. Для з`ясування обставин реальності вчинення господарської операції судам належить ретельно перевіряти доводи податкового органу про фактичне нездійснення господарської операції, викладених в акті перевірки або підтверджених іншими доказами».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.07.2020 справу прийнято до провадження судді Арсірія Р.О., та призначено підготовче судове засідання на 14.09.2020. Крім того, запропоновано учасникам справи надати пояснення урахуванням висновків Верховного Суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2020 закінчено підготовче провадження та призначено справу № 826/18738/15 до судового розгляду у судовому засіданні на 05 жовтня 2020 року о 15:00 год. за адресою: м. Київ, вул. Болбочана Петра 8, корпус 1, каб. № 32.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16.04.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Орімі Трейд ЛТД" до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою суду від 22.04.2025 року клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Орімі Трейд ЛТД" про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції задоволено. Допущено участь представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Орімі Трейд ЛТД" в судовому засіданні, призначеному на 06 травня 2025 року о 11 год. 00 хв. в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 05.05.2025 року клопотання представника Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції задовольнити частково. Допущено участь представника Головного управління Державної податкової служби у місті Києві в судовому засіданні, призначеному на 06 травня 2025 року о 11 год. 00 хв. в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 06.05.2025 року клопотання Представника Головного управління ДПС у м. Києві про заміну сторони відповідача задоволено. Замінено відповідача у справі - Головне управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код 43141267, місцезнаходження: вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116) на його правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44116011, місцезнаходження: вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116).

Ухвалою від 30.05.2025 року клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Орімі Трейд ЛТД" про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції задоволено. Допущено участь представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Орімі Трейд ЛТД" в судовому засіданні, призначеному на 10 червня 2025 року о 10 год. 00 хв. в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 06.06.2025 року клопотання представника Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції задоволено. Допущено участь представника Головного управління Державної податкової служби у місті Києві в судовому засіданні, призначеному на 10 червня 2025 року о 10 год. 00 хв. в режимі відеоконференції.

09.06.2025 року представником позивача надано додаткові пояснення по справі з урахуванням позиції Верховного Суду, відображеної в постанові від 17.07.2020 року.

Ухвалою від 10.06.2025 року закрито підготовче провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Орімі Трейд ЛТД" до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. Призначити справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 18.06.2025 року клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Орімі Трейд ЛТД" про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції задоволено. Допущено участь представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Орімі Трейд ЛТД" в судовому засіданні, призначеному на 08 липня 2025 року о 10 год. 00 хв. в режимі відеоконференції.

Представник позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції на задоволенні позовних вимог наполягав.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи з 05.08.2025 року на іншу дату до суду не надав.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено таке.

Посадовими особами Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві було проведено планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Орімі Трейд ЛТД» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2014.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог підпункту 139.1.1 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, пунктів 2.4, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, що призвело до заниження позивачем податку на прибуток за період, що перевірявся, на загальну суму 3467767,00грн, у тому числі: за 2012 рік - 1118610,00грн, за 2013 рік - 1450578,00грн, за 2014 рік - 898579,00грн; пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, пунктів 2.4, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, що призвело до заниження позивачем податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 4440125,00грн.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 07.05.2015 №7/26-55-22-09/25287617 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 27.05.2015 №, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 5550155,00грн; №, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 4334720,00грн.

За наслідками адміністративного оскарження, рішенням Головного управління ДФС у м. Києві скаргу позивача задоволено частково, а саме: податкове повідомлення-рішення від 27.05.2015 № залишено без змін; податкове повідомлення-рішення від 27.05.2015 № скасовано в частині основного платежу з податку на додану вартість в розмірі 123039,00грн та в частині штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 30760,00грн та прийнято нове податкове повідомлення-рішення від 10.09.2015 №9, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 5396356,00грн.

Фактичною підставою для проведення Товариству з обмеженою відповідальністю «Орімі Трейд ЛТД» вказаних донарахувань з податку на прибуток та податку на додану вартість, став висновок контролюючого органу щодо неправомірності формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за результатом взаємовідносин по приданню позивачем у контрагентів маркетингових та рекламних послуг, з огляду відсутність належного документального підтвердження реального вчинення спірних господарських операцій. Вказані висновки відповідача гуртуються на тому, що надані позивачем до перевірки акти виконаних робіт не містять деталізованого змісту господарських операцій та відомостей про їх фактичне виконання, а відображають лише загальну інформацію «послуги з реклами торгівельних марок замовника за відповідний місяць, та загальна вартість». Також, на переконання контролюючого органу, оскільки спірні рекламні послуги було проведено в Торгівельній мережі «Сільпо», що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Фозі-Фуд», право власності позивача на товар було втрачено з моменту реалізації такого товару Товариству з обмеженою відповідальністю «Фозі-Фуд», та свідчить на користь висновку, що рекламно-інформаційні заходи щодо збільшення попиту на продукцію, які проводилися у торгівельній мережі «Сільпо», до складу витрат на збут, відповідно до пункту 138.10.3 статті 138 Податкового кодексу України, мав право відносити тільки фактичний власник товару - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фозі-Фуд».

Також обґрунтовуючи свою позицію щодо відсутності фактичного проведення взаємовідносин між сторонами, відповідач послався на аналіз податкової інформації отриманої відносно Підприємства заснованого на власності об`єднання громадян «Пропаганда» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламне агентство «Пропаганда» (акт перевірки та акт про неможливість проведення зустрічної звірки щодо підтвердження господарських відносин із платниками), згідно якої встановлено відсутність вказаних підприємств за місцезнаходженням; відсутність у вказаних контрагентів позивача власних трудових ресурсів для забезпечення виконання технічних завдань по наданню рекламних послуг; неможливість підтвердження реальності здійснення господарських відносин з суб`єктами господарювання-покупцями та відсутність об`єктів оподаткування при придбанні та продажу товарів (послуг); проведення маніпулювання податковою звітністю шляхом дроблення податкових накладних з метою надання податкової вигоди третім особам, непідтвердження фінансово-господарських відносин з контрагентами, їх вид, обсяг, якість, розрахунки, тощо

Крім вищезазначених контрагентів, контролюючий орган в акті перевірки також посилається на безпідставність формування позивачем даних податкового обліку та непідтвердження реальності господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Профі Смайл України», оскільки згідно довідки про проведення зустрічної звірки щодо підтвердження господарських відносин з позивачем за лютий 2014 року, отриманої відповідачем від іншого податкового органу, встановлено відсутність у вказаного суб`єкта господарювання об`єктів оподаткування по операціях з надання послуг, виконання робіт підприємству-покупцю.

Також, контролюючим органом в акті перевірки з посиланням на дані підсистеми «Аналітична система/перегляд результатів співставлення» АІС «Податковий Блок» встановлено розбіжність між сумою податкового кредиту з податку на додану вартість та податковими зобов`язання з податку на додану вартість, задекларованими Товариством з обмеженою відповідальністю «Рекламне агентство «Промоакадемія» за листопад 2014 року. В обґрунтування вказаного порушення відповідач посилається на відсутність контрагента позивача за юридичною адресою; неподання контрагентом податкової декларації з податку на додану вартість за листопад та грудень 2014 року; відсутність зареєстрованих податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Отже, на думку контролюючого органу, первинні бухгалтерські та податкові документи, отримані позивачем від контрагентів-постачальників послуг не мають юридичної сили та доказовості, оскільки єдиною метою проведення документування фактично нездійснених господарських операцій є отримання підприємством позивача незаконної податкової вигоди.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, основними видами господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Орімі Трейд ЛТД» є здійснення діяльності пов`язаної з оптовою торгівлею продуктами харчування, зокрема чаями та кавою під торговими марками, власниками яких він є, про що свідчать наявні в матеріалах справи свідоцтва про реєстрацію права на знаки для товарів і послуг на торгові марки: «Нури», «Ява», «Канди», «Гита», «Greenfield», «TESS», «Жардин», «Жокей».

У періоді, в якому проводилася перевірка, позивач (Замовник) на підставі договорів №07/02/11 від 07.02.2011, №0801/14 від 08.01.2014 та №20/0314 від 20.03.2014 мав господарські взаємовідносини з Підприємством заснованим на власності об`єднання громадян «Пропаганда» (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РА «Пропаганда» (Виконавець) по придбанню маркетингових та рекламних послуг.

Щодо господарських операцій між ТОВ «ОРІМІ ТРЕЙД ЛТД» та Підприємством заснованим на власності об`єднання громадян «Пропаганда».

Згідно матеріалів справи ПЗВОГ «Пропаганда» надавало послуги в період квітень 2012 грудень 2013.

Періоди здійснення господарських операцій між позивачем та ПЗВОГ «ПРОПАГАНДА»:

- з 01.04.2012р. по 31.12.2012р. на суму 6 392 058,00 грн., в т.ч. ПДВ 1 065 343,00 грн.

- з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. на суму 9 161 548,35 грн., в т.ч. ПДВ 1 526 924,69 грн.

- з 01.01.2014р. по 31.03.2014р. на суму 2 552 934,78 грн., в т.ч. ПДВ 425 489,13 грн.

Факт здійснення вказаних господарських операцій, формування податкового кредиту та витрат за результатами спірних операцій підтверджується відповідними первинними документами, що надавались позивачем відповідачу до перевірки, зокрема (том справи 3, арк. 83-216, том справи 4 арк. 1-237, том справи 5 арк. 2-206):

- Договір про надання послуг № 07/02/11 від 07.02.2011р.

- Додатки № 22-64 укладені в період квітень 2012р. грудень 2013 р. до Договору про надання послуг № 07/02/11 від 07.02.2011р.

- Договір про надання послуг № 0801/14 від 08.01.2014р.

- Додатки № 1-6 укладені в період січень 2014р. березень 2014 р. до Договору про надання послуг № 0801/14 від 08.01.2014р.

- Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг).

- Звіти про надані послуги.

- Платіжні доручення на оплату вартості наданих послуг: від 26.04.2012 № 1238, від 25.05.2012 № 1545, від 26.06.2012 № 1923, від 30.07.2012 № 2319, від 27.08.2012 № 2668, від 21.09.2012 № 3011, від 23.10.2012 № 3467, від 20.11.2012 № 3853, від 13.12.2012 №4159, від 29.01.2013 № 388, від 22.02.2013 № 710, від 18.03.2013 № 1076, від 15.04.2013 № 1453, від 21.05.2013 № 889, від 26.06.2013 № 2380, від 17.07.2013 № 2645, від 13.08.2013 № 2986, 16.09.2013 № 3464, від 29.10.2013№ 4085, від 19.11.2013 № 4369, від 17.12.2013№ 4793, від 28.01.2014 № 337, від 13.02.2014 № 545, від 19.03.2014 № 1038.

Між позивачем та ПЗВОГ «ПРОПАГАНДА» були укладені договір про надання послуг № 07/02/11 від 07.02.2011р. (том справи 3, арк. 83-85) та договір про надання послуг № 0801/14 від 08.01.2014р. (том справи 5 арк. 122-124).

Відповідно до п. 1.2. договорів під рекламними послугами сторони розуміють послуги з реклами торгових марок позивача («Принцеса Нурі», «Принцеса Ява», «Принцеса Канді», «Принцеса Гіта», «Грінфілд», «Жокей»).

В матеріалах справи (том 6, арк. 177-209) містяться свідоцтва про реєстрацію права на знаки для товарів і послуг, згідно яких позивач є власником торгових марок: «Нурі», «Ява», «Канді», «Гіта», «Greenfield», «Грінфілд», «Жокей».

Відповідно до пунктів 2.1 та 2.2 Договорів метою надання послуг за договором є популяризація торговим марок позивача серед споживачів, формування або підтримання обізнаності споживачів та їх інтересу до продукції позивача, стимулювання продаж, збільшення реалізації та збуту продукції позивача.

Відповідно до п. 1.3. Договору перелік рекламних послуг, що надаються за договором, їх обсяг, терміни виконання, вартість сторони узгоджують у Додатках, що є невід`ємною частиною договору.

Спірні операції здійснювались відповідно до:

- Додатків № 22-64 укладених в період квітень 2012р. грудень 2013 р. до Договору про надання послуг № 07/02/11 від 07.02.2011р. (том справи 3, арк. 86-216, том справи 4 арк. 1-237, том справи 5 арк. 2-121).

- Додатків № 1-6 укладених в період січень 2014р. березень 2014 р. до Договору про надання послуг № 0801/14 від 08.01.2014р. (том справи 5 арк. 125-206).

Предметом вказаних додатків було надання в період з 01.04.2012 року по 31.03.2014 року включно рекламних послуг шляхом поширення інформації про торгові марки позивача «Принцеса Ява» та «Принцеса Нурі». Зміст послуг полягав в рекламуванні торгових марок позивача «Принцеса Ява» та «Принцеса Нурі». Під цими торговими марками позивач здійснював оптовий продаж чаю.

Реклама здійснювалась консультантами ПЗВОГ «ПРОПАГАНДА» шляхом поширення інформації про властивості (якісні, смакові тощо) продукції вказаних торгових марок серед кінцевих споживачі чаю. Згідно укладених додатків до договорів послуги надавались в торгових точка міста Києва та регіонів України.

Перелік місць надання послуг в період з 01.04.2012 року по 31.03.2014 року включно узгоджені позивачем та ПЗВОГ «ПРОПАГАНДА» у вказаних додатках до договору.

Первинні документи, складені за результатами здійснення спірних операцій акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) (том справи 3 арк. 89, 104, 116, 129, 149, 156, 169, 180, 192, 203, 215; том справи 4 арк. 5, 18, 30, 42, 56, 67, 80, 91, 102, 111, 124, 136, 149, 163, 175, 187, 201, 213, 225, 236; том справи 5 арк. 7, 19, 32, 46, 60, 73, 88, 99, 113, 130, 147, 163, 176, 187, 199) за своїм змістом та реквізитами відповідають вимогам ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (в редакції на дату укладення договору та здійснення спірної операції).

Зміст та обсяги наданих послуг в період з 01.04.2012 року по 31.03.2014 року, що вказані у вищевказаних актах, деталізуються сукупністю документів, що містяться в матеріалах справи (том справи 3, арк. 83-85-216, том справи 4 арк. 1-237, том справи 5 арк. 2-206).

Зміст, умови, вартість та місця надання послуг узгоджені в:

- договорі про надання послуг № 07/02/11 від 07.02.2011р. (том справи 3, арк. 83- 85);

- додатках № 22-64 укладених в період квітень 2012р. грудень 2013 р. до Договору про надання послуг № 07/02/11 від 07.02.2011р. (том справи 3, арк. 86-216, том справи 4 арк. 1-237, том справи 5 арк. 2-121);

- договорі про надання послуг № 0801/14 від 08.01.2014р. (том справи 5 арк. 122-124);

- додатках № 1-6 укладених в період січень 2014р. березень 2014 р. до Договору про надання послуг № 0801/14 від 08.01.2014р. (том справи 5 арк. 125-206).

Зокрема, зміст послуг полягав в рекламуванні торгових марок позивача «Принцеса Ява» та «Принцеса Нурі». Під цими торговими марками позивач здійснював оптовий продаж чаю. Реклама здійснювалась консультантами ПЗВОГ «ПРОПАГАНДА» шляхом поширення інформації про властивості (якісні, смакові тощо) продукції вказаних торгових марок серед кінцевих споживачі чаю. Згідно укладених додатків до договорів послуги надавались в торгових точка міста Києва та регіонів України.

Фактичне здійснення (надання) послуг підтверджується актами наданих послуг та звітами по роботі консультантів (том справи 3 арк. 90, 105, 117, 130, 150, 157, 170, 181, 193, 204, 216; том справи 4 арк. 6, 19, 31, 43, 57, 68, 81, 92, 103, 112, 125, 137, 150, 164, 176, 188, 202, 214, 226, 237; том справи 5 арк. 8, 20, 33, 47, 61, 74, 89, 100, 114, 131, 148, 164, 177, 188, 200).

Зокрема, в актах вказано зміст послуг (послуги з реклами торгівельних марок замовника), місце їх надання (Київ або регіони України), період та вартість надання послуг. Звіти до актів підтверджують, що ПЗВОГ «ПРОПАГАНДА» надавало позивачу послуги з реклами торгових марок шляхом консультування та інформування споживачів про властивості та якості товарів - чаю виготовленого під торговими марками позивача «ПРИНЦЕСА ЯВА» та «ПРИНЦЕСА НУРІ».

Загальна вартість наданих послуг за період з 01.04.2012 року по 31.03.2014 року склала 18 106 541,13 грн. (ПДВ 3 017 756,82 грн.), в тому числі:

- 6 392 058,00 грн., в т.ч. ПДВ 1 065 343,00 грн. за надані послуги в період з 01.04.2012р. по 31.12.2012р.;

- 9 161 548,35 грн., в т.ч. ПДВ 1 526 924,69 грн. за надані послуги в період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р.;

- 2 552 934,78 грн., в т.ч. ПДВ 425 489,13 грн. за надані послуги в період з 01.01.2014р. по 31.03.2014р..

Позивач оплатив вартість послуг, отриманих від ПЗВОГ «ПРОПАГАНДА», що підтверджується платіжними дорученнями, що були надані Суду разом з поясненнями від 10.09.2020 року (а.с. 15-177 файлу «S__2025 рік_справи Києва_826-18738-15 том 8»): від 26.04.2012 № 1238 на суму 738 234,00, від 25.05.2012 № 1545 на суму 546 550,00, від 26.06.2012 № 1923 на суму 576 349,00, від 30.07.2012 № 2319 на суму 633 363,00, від 27.08.2012 № 2668 на суму 861 850,00, від 21.09.2012 № 3011 на суму 576 202,00, від 23.10.2012 № 3467 на суму 663 031,00, від 20.11.2012 № 3853 на суму 966 109,00, від 13.12.2012 № 4159 на суму 830 370,00, від 29.01.2013 № 388 на суму 426 468,00, від 22.02.2013 № 710 на суму 894 141,00, від 18.03.2013 № 1076 на суму 1 111 249,00, від 15.04.2013 № 1453 на суму 686 631,00, від 21.05.2013 № 1889 на суму 1 015 778,37, від 26.06.2013 № 2380 на суму 412 474,73, від 17.07.2013 № 2645 на суму 453 250,96, від 13.08.2013 № 2986 на суму 658 793,56, від 16.09.2013 № 3464 на суму 660 760,87, від 29.10.2013 № 4085 на суму 769 343,87, від 19.11.2013 № 4369 на суму 1 192 973,75, від 17.12.2013 № 4793 на суму 879 683,24, від 28.01.2014 № 337 на суму 1 020 011,86, від 13.02.2014 № 545 на суму 970 470,84, від 19.03.2014 № 1038 562 452,08. Всього: 18 106 541,13 грн.

Позивач здійснює діяльність, пов`язану з оптовою торгівлею продуктами харчування, зокрема, чаєм та кавою під власними торговими марками, що не заперечується відповідачем.

В матеріалах справи (том 6, арк. 177-209) містяться свідоцтва про реєстрацію права на знаки для товарів і послуг, згідно яких позивач є власником торгових марок: «Нурі», «Ява», «Канді», «Гіта», «Greenfield», «Грінфілд», «Жокей».

Наведені обставини зумовлюють природну необхідність у здійсненні позивачем, як власником торгових марок, заходів щодо рекламування таких торгових марок, зокрема шляхом розповсюдженням у будь-якій формі та будь-яким способом інформації стосовно цих торгових марок та/або продукції, яку реалізує позивач під цими торговими марками з метою підтримки інформованості споживачів та/або формування їх інтересу до торгових марок позивача.

Реклама торгових марок та/або продукції, яку реалізує позивач під цими торговими марками здійснюються з метою організації попередніх умов для постачання, підтримання об`єму постачань на досягнутому рівні, поступового підвищення об`єму постачань і продажів, порівняно з попередніми періодами, товарів, які виготовлені та розповсюджуються під торговими марками позивача, популяризацію торгових марок.

При цьому необхідність реклами не залежить від конкретної партії поставленого товару, оскільки рекламування торгових марок позитивно впливає на всю подальшу діяльність позивача та розмір його прибутків.

Зокрема, це підтверджується результатами господарської діяльності позивача - сталим товарооборотом у великому розмірі, про що свідчить фінансова звітність позивача, зокрема Звіти про фінансові результати (Форма 2) за 2011-2014 роки (а.с. 110 120 файлу «S__2025 рік_справи Києва_826-18738-15 том 8»), а саме: за 2011 рік 528 306,000 грн. (Рядок 035 Форми 2), за 2012 рік 588 167,000 грн. (Рядок 035 Форми 2), за 2013 рік 637 252,000 грн. (Рядок 2000 Форми 2), за 2014 рік 539 072,000 грн. (Рядок 2000 Форми 2).

Щодо господарських операцій між ТОВ «ОРІМІ ТРЕЙД ЛТД» та ТОВ «РА «ПРОПАГАНДА».

Факт здійснення вказаних господарських операцій, формування податкового кредиту та витрат за результатами спірних операцій підтверджується відповідними первинними документами, що надавались позивачем відповідачу до перевірки, зокрема (том справи 5, арк. 207-237; том справи 6, арк. 27-176):

- Договір про надання послуг № 20/0314 від 20.03.2014р.

- Додатки № 1-8 укладені в період квітень 2014р. липень 2014р. до Договору про надання послуг № 20/0314 від 20.03.2014р.

- Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг).

- Звіти про надані послуги.

- Платіжні доручення на оплату вартості наданих послуг: від 08.05.2014 № 778, від

20.05.2014 № 860, від 05.06.2014 № 1090, від 05.08.2014 № 1546.

Між позивачем та ТОВ «РА «ПРОПАГАНДА» було укладено Договір про надання послуг № 20/0314 від 20.03.2014р. (том справи 5, арк. 207-209).

Відповідно до п. 1.2. договору під рекламними послугами сторони розуміють послуги з реклами торгових марок позивача («Принцеса Нурі», «Принцеса Ява», «Принцеса Канді», «Принцеса Гіта», «Грінфілд», «Жокей»).

В матеріалах справи (том 6, арк. 177-209) містяться свідоцтва про реєстрацію права

на знаки для товарів і послуг, згідно яких позивач є власником торгових марок: «Нурі», «Ява», «Канді», «Гіта», «Greenfield», «Грінфілд», «Жокей».

Відповідно до пунктів 2.1. та 2.2. метою надання послуг за договором є популяризація торговим марок позивача серед споживачів, формування або підтримання обізнаності споживачів та їх інтересу до продукції позивача, стимулювання продаж, збільшення реалізації та збуту продукції позивача.

Відповідно до п. 1.3. Договору перелік рекламних послуг, що надаються за договором, їх обсяг, терміни виконання, вартість сторони узгоджують у Додатках, що є невід`ємною частиною договору.

Спірні операції здійснювались відповідно до Додатків № 1 - № 8 укладених в період квітень 2014р. липень 2014р. до Договору про надання послуг № 20/0314 від 20.03.2014р.

Предметом вказаних додатків було надання в період з квітня по липень 2014 року рекламних послуг шляхом поширення інформації про торгові марки позивача «Принцеса Ява» та «Принцеса Нурі».

Перелік місць надання послуг в період з квітня по липень 2014 року узгоджені позивачем та ТОВ «РА «ПРОПАГАНДА» у вказаних додатках до договору.

Первинні документи, складені за результатами здійснення спірних операцій акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) (том справи 5 арк. 216; том справи 6, арк. 31, 47, 70, 97, 119, 137, 158) за своїм змістом та реквізитами відповідають вимогам ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (в редакції на дату укладення договору та здійснення спірної операції).

Зміст та обсяги наданих послуг в період з квітня по липень 2014 року, що вказані у вищевказаних актах, деталізуються сукупністю документів, що містяться в матеріалах справи (том справи 5, арк. 207-237; том справи 6, арк. 27 -176).

Зміст, умови, вартість та місця надання послуг узгоджені в:

- Договорі про надання послуг № 20/0314 від 20.03.2014р. (том справи 5, арк. 207- 209);

- Додатках № 1-8 укладених в період квітеньлипень 2014 р. до Договору про надання послуг № 20/0314 від 20.03.2014р. (том справи 5 арк. 210; том справи 6, арк. 27-157).

Зокрема, зміст послуг полягав в рекламуванні торгових марок позивача «Принцеса Ява» та «Принцеса Нурі». Під цими торговими марками позивач здійснював оптовий продаж чаю. Реклама здійснювалась консультантами ТОВ «РА «ПРОПАГАНДА» шляхом поширення інформації про властивості (якісні, смакові тощо) продукції вказаних торгових марок серед кінцевих споживачі чаю. Згідно укладених додатків до договорів послуги надавались в торгових точка міста Києва та регіонів України.

Фактичне здійснення (надання) послуг підтверджується актами наданих послуг та звітами по роботі консультантів (том справи 5 арк. 217; том справи 6, арк. 32, 48, 71, 98, 120, 138, 159).

Зокрема, в актах вказано зміст послуг (послуги з реклами торгівельних марок замовника), місце їх надання (Київ або регіони України), період та вартість надання послуг.

Звіти до актів підтверджують, що ТОВ «РА «ПРОПАГАНДА» надавало позивачу послуги з реклами торгових марок шляхом консультування та інформування споживачів про властивості та якості товарів - чаю виготовленого під торговими марками позивача «ПРИНЦЕСА ЯВА» та «ПРИНЦЕСА НУРІ».

Крім того, у звітах наведена деталізація послуг та їх вартість (навчання консультантів, робота консультантів, контроль якості тощо).

Загальна вартість наданих послуг за період з квітня по липень 2014 року склала 3 437 592,18 в тому числі ПДВ 572 932,03грн..

Позивач оплатив вартість послуг, отриманих від ТОВ «РА «ПРОПАГАНДА», що підтверджується платіжними дорученнями (були надані Суду разом з поясненнями від 10.09.2020 року (а.с. 15-177 файлу «S__2025 рік_справи Києва_826-18738-15 том 8») від 08.05.2014р. № 778 на суму 1 045 449,72 грн., від 20.05.2014р. № 860 на суму 1 095 902,22 грн., від 05.06.2014р. № 1090 на суму 713 603,50 грн., від 05.08.2014р. № 1546 на суму 582 636,74 грн. Всього на суму 3 437 592,18 грн.

Позивач здійснює діяльність, пов`язану з оптовою торгівлею продуктами харчування, зокрема, чаєм та кавою під власними торговими марками, що не заперечується відповідачем.

В матеріалах справи (том 6, арк. 177-209) містяться свідоцтва про реєстрацію права на знаки для товарів і послуг, згідно яких позивач є власником торгових марок: «Нурі», «Ява», «Канді», «Гіта», «Greenfield», «Грінфілд», «Жокей».

Наведені обставини зумовлюють природну необхідність у здійсненні позивачем, як власником торгових марок, заходів щодо рекламування таких торгових марок, зокрема шляхом розповсюдженням у будь-якій формі та будь-яким способом інформації стосовно цих торгових марок та/або продукції, яку реалізує позивач під цими торговими марками з метою підтримки інформованості споживачів та/або формування їх інтересу до торгових марок позивача.

Реклама торгових марок та/або продукції, яку реалізує позивач під цими торговими марками здійснюються з метою організації попередніх умов для постачання, підтримання об`єму постачань на досягнутому рівні, поступового підвищення об`єму постачань і продажів, порівняно з попередніми періодами, товарів, які виготовлені та розповсюджуються під торговими марками позивача, популяризацію торгових марок.

При цьому необхідність реклами не залежить від конкретної партії поставленого товару, оскільки рекламування торгових марок позитивно впливає на всю подальшу діяльність позивача та розмір його прибутків.

Зокрема, це підтверджується результатами господарської діяльності позивача - сталим товарооборотом у великому розмірі, про що свідчить фінансова звітність позивача, зокрема Звіти про фінансові результати (Форма 2) за 2011-2014 роки (а.с. 110 120 файлу «S__2025 рік_справи Києва_826-18738-15 том 8»): за 2011 рік 528 306,000 грн. (Рядок 035 Форми 2), за 2012 рік 588 167,000 грн. (Рядок 035 Форми 2), за 2013 рік 637 252,000 грн. (Рядок 2000 Форми 2), за 2014 рік 539 072,000 грн. (Рядок 2000 Форми 2).

Щодо господарських операцій між ТОВ «ОРІМІ ТРЕЙД ЛТД» та ТОВ «ПРОФІ СМАЙЛ УКРАЇНА».

Факт здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «ПРОФІ СМАЙЛ УКРАЇНА» в січні 2014р. (в цьому місяці фактично надавались послуги) на суму 842 703,73 грн., з них ПДВ - 140 450,62 грн. та формування податкового кредиту за результатами спірної операції в лютому 2014 р. (в цьому місяці підписано акт наданих послуг, позивач оплатив вартість послуг та відніс суми оплати до податкового кредиту) підтверджується відповідними первинними документами, що надавались позивачем відповідачу до перевірки, зокрема:

- договір про надання рекламних послуг та виконання робіт № 0101/14-2 від 02.01.2014р.;

- додаткова угода №1до Договору про надання рекламних послуг та виконання робіт № 0101/14-2 від 02.01.2014р.;

- доповнення № 1 до Додаткової угоди № 1 від 02.01.2014р. до Договору про надання рекламних послуг та виконання робіт № 0101/14-2 від 02.01.2014р.;

- акт надання послуг №ОУ-0000007 від 17.02.2014р.;

- звіт про надані послуги;

- платіжне доручення № 551 від 13.02.2013р.;

- платіжне доручення № 705 від 20.02.2013 р.;

Між позивачем та ТОВ «ПРОФІ СМАЙЛ УКРАЇНА» було укладено договір про надання рекламних послуг та виконання робіт № 0101/14-2 від 02.01.2014р. (том справи 1 арк. 178-186).

Відповідно до розділу «Терміни та визначення» сторони договору узгодили, що:

- маркетингові послуги (Послуги) - послуги, пов`язані з розповсюдженням у будь-якій формі та будь-яким способом інформації стосовно Продукції або Замовника, з метою підтримки інформованості споживачів реклами та/або формування їх інтересу стосовно Продукції або Замовника. А також послуги з проведення рекламних акцій (рекламних заходів), розміщення реклами на території України, у відповідності з умовами цього Договору;

- продукція товари, продаж яких здійснюється Замовником під знаками для товарів та послуг, право на використання яких належить Замовнику.

В матеріалах справи (том 6, арк. 177-209) містяться свідоцтва про реєстрацію права на знаки для товарів і послуг, згідно яких позивач є власником торгових марок: «Нурі», «Ява», «Канді», «Гіта», «Greenfield», «TESS», «Жардін», «Жокей».

Відповідно до пунктів 2.1. та 2.2. метою надання послуг за договором є популяризація торговим марок позивача серед споживачів, формування або підтримання обізнаності споживачів та їх інтересу до продукції позивача, стимулювання продаж, збільшення реалізації та збуту продукції позивача.

Відповідно до п. 2.1., 2.3. Договору умови надання послуг конкретизуються в додаткових угодах та доповненнях до договору.

Пунктом 2.1. Договору надано право ТОВ «ПРОФІ СМАЙЛ УКРАЇНА» залучати до виконання умов договору третіх осіб.

Вартість послуг та їх оплата узгоджується сторонами в додатках до договору та актах приймання-передачі наданих послуг (п. 3.2. Договору).

Спірна операція здійснювалась відповідно до укладеної позивачем з ТОВ «ПРОФІ СМАЙЛ УКРАЇНА» додаткової угоди № 1 від 02.01.2014р. до Договору про надання рекламних послуг та виконання робіт № 0101/14-2 від 02.01.2014р. (том справи 1 арк. 187, 188).

Предметом додаткової угоди було надання в січні 2014 року послуг шляхом поширення інформації про торгові марки позивача ТМ «TESS», ТМ «ЖОКЕЙ», ТМ «ЖАРДІН» з метою збільшення споживчого попиту та обсягів продажу продукції під ТМ «TESS», ТМ «ЖОКЕЙ», ТМ «ЖАРДІН», продаж яких здійснює позивач.

Види послуг, які надавались ТОВ «ПРОФІ СМАЙЛ УКРАЇНА» позивачу наведені в п. 2.1. додаткової угоди:

- розміщення рекламних матеріалів в місці надання послуг;

- консультування та інформування споживачів про властивості та якості товарів під ТМ «TESS», ТМ «ЖОКЕЙ», ТМ «ЖАРДІН»;

- роздача листівок та буклетів споживачам про ТМ «TESS», ТМ «ЖОКЕЙ», ТМ «ЖАРДІН»;

- проведення дегустацій продукції позивача.;

- забезпечення торгових точок (місця надання послуг) необхідними матеріалами (форма, промо-столи, витратні матеріали);

- забезпечення доставки всіх необхідних матеріалів в торгові точки (місця надання послуг).

Перелік місць надання послуг в січні 2014 року узгоджені позивачем та ТОВ «ПРОФІ СМАЙЛ УКРАЇНА» в Доповненні 1 до Додаткової угоди № 1 від 02.01.2014р. (том справи 1 арк. 189-196).

Первинний документ, складений за результатами здійснення спірної операції акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000007 від 17.02.2014 року (том справи 1 арк. 197) за своїм змістом та реквізитами відповідає вимогам ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (в редакції на дату укладення договору та здійснення спірної операції).

Зміст та обсяги наданих в січні 2014 року послуг, що вказані в акті № ОУ-0000007 від 17.02.2014 року, деталізуються сукупністю документів, що містяться в матеріалах справи (том справи 1 арк. 178-233).

Перелік наданих в січні 2014 року послуг наведені в п. 2.1. Додаткової угоди № 1 від 02.01.2014 року до договору про надання рекламних послуг та виконання робіт № 0101/14-2 від 02.01.2014р. (том справи 1 арк. 187, 188), а їх фактичне здійснення підтверджується Звітом (том справи 1 арк. 200-231). Зокрема, фото Звіту підтверджують, що ТОВ «ПРОФІ СМАЙЛ УКРАЇНА» в січні 2014 року:

- розмістило рекламні матеріали в місці надання послуг;

- здійснило консультування та інформування споживачів про властивості та якості товарів під ТМ «TESS», ТМ «ЖОКЕЙ», ТМ «ЖАРДІН»;

- провело дегустації продукції позивача.;

- здійснило роздачу листівок та буклетів споживачам про ТМ «TESS», ТМ «ЖОКЕЙ», ТМ «ЖАРДІН».

Перелік місць надання послуг (торгових точок) в січні 2014 року наведено в Доповненні 1 до додаткової угоди № 1 від 02.01.2014 року до договору про надання рекламних послуг та виконання робіт № 0101/14-2 від 02.01.2014р. (том справи 1 арк. 189-196).

Позивач оплатив вартість послуг, отриманих від ТОВ «ПРОФІ СМАЙЛ УКРАЇНА», що підтверджується платіжними дорученнями № 551 від 13.02.2014р. та № 705 від 20.02.2014р. (том справи 1 арк. 232, 233).

Позивач здійснює діяльність, пов`язану з оптовою торгівлею продуктами харчування, зокрема, чаєм та кавою під власними торговими марками, що не заперечується відповідачем.

В матеріалах справи (том 6, арк. 177-209) містяться свідоцтва про реєстрацію права на знаки для товарів і послуг, згідно яких позивач є власником торгових марок: «Нурі», «Ява», «Канді», «Гіта», «Greenfield», «Грінфілд», «Жокей».

Наведені обставини зумовлюють природну необхідність у здійсненні позивачем, як власником торгових марок, заходів щодо рекламування таких торгових марок, зокрема шляхом розповсюдженням у будь-якій формі та будь-яким способом інформації стосовно цих торгових марок та/або продукції, яку реалізує позивач під цими торговими марками з метою підтримки інформованості споживачів та/або формування їх інтересу до торгових марок позивача.

Реклама торгових марок та/або продукції, яку реалізує позивач під цими торговими марками здійснюються з метою організації попередніх умов для постачання, підтримання об`єму постачань на досягнутому рівні, поступового підвищення об`єму постачань і продажів, порівняно з попередніми періодами, товарів, які виготовлені та розповсюджуються під торговими марками позивача, популяризацію торгових марок.

При цьому необхідність реклами не залежить від конкретної партії поставленого товару, оскільки рекламування торгових марок позитивно впливає на всю подальшу діяльність позивача та розмір його прибутків.

Зокрема, це підтверджується результатами господарської діяльності позивача - сталим товарооборотом у великому розмірі, про що свідчить фінансова звітність позивача, зокрема Звіти про фінансові результати (Форма 2) за 2011-2014 роки (а.с. 110 120 файлу «S__2025 рік_справи Києва_826-18738-15 том 8»), а саме: за 2011 рік 528 306,000 грн. (Рядок 035 Форми 2), за 2012 588 167,000 грн. (Рядок 035 Форми 2), за 2013 637 252,000 грн. (Рядок 2000 Форми 2), за 2014 539 072,000 грн. (Рядок 2000 Форми 2).

Щодо господарських операцій між ТОВ «ОРІМІ ТРЕЙД ЛТД» та ТОВ «РА «ПРОМОАКАДЕМІЯ».

Факт здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «РА «ПРОМОАКАДЕМІЯ» в листопаді-грудні 2014р. (в цих місяцях фактично надавались послуги) на суму 1 811 440,45грн., з них ПДВ 301 906,74 грн. та формування податкового кредиту за результатами спірних операцій в грудні 2014р. підтверджується відповідними первинними документами, що надавались позивачем відповідачу до перевірки, зокрема (том справи 1, арк. 234-247, том справи 2 арк. 1-249, том справи 3 арк. 2-63):

- договір про надання послуг № 01/0714 від 01.07.2014р.;

- додатки № 7-41 укладені в жовтні-листопаді 2014 року до Договору про надання послуг № 01/0714 від 01.07.2014р.;

- акти здачі-прийняття робіт (надання послуг);

- звіти про надані послуги;

- платіжні доручення № 2445 від 18.11.2014р. та № 2745 від 24.12.2014р. про оплату вартості наданих послуг.

Суд зауважує, що відповідач не заперечує наявність первинних документів та реальність операцій між позивачем та ТОВ «РА «ПРОМОАКАДЕМІЯ» на суму 301 906 грн. ПДВ.

Між позивачем та ТОВ «РА «ПРОМОАКАДЕМІЯ» було укладено договір про надання рекламних послуг та виконання робіт № 0101/14-2 від 02.01.2014р. (том справи 1 арк. 234-236).

Відповідно до п. 1.2. Договору під рекламними послугами сторони розуміють послуги з реклами торгових марок позивача («Принцеса Нурі», «Принцеса Ява», «Принцеса Канді», «Принцеса Гіта», «Грінфіолд», «Жокей»).

В матеріалах справи (том 6, арк. 177-209) містяться свідоцтва про реєстрацію права на знаки для товарів і послуг, згідно яких позивач є власником торгових марок: «Нурі», «Ява», «Канді», «Гіта», «Greenfield», «Грінфілд», «Жокей».

Відповідно до пунктів 2.1. та 2.2. метою надання послуг за договором є популяризація торговим марок позивача серед споживачів, формування або підтримання обізнаності споживачів та їх інтересу до продукції позивача, стимулювання продаж, збільшення реалізації та збуту продукції позивача.

Відповідно до п. 1.3. Договору перелік рекламних послуг, що надаються за договором, їх обсяг, терміни виконання, вартість сторони узгоджують у Додатках, що є невід`ємною частиною договору.

Спірні операції здійснювались відповідно до Додатків № 7-41 укладених в період жовтень-листопад 2014р. до Договору про надання послуг № 01/0714 від 01.07.2014р. (том справи 1, арк. 238-247, том справи 2 арк. 1-249, том справи 3 арк. 2-53).

Предметом вказаних додатків було надання в період з 01.11.2014 року по 15.12.2014 року включно рекламних послуг шляхом поширення інформації про торгові марки позивача ТМ «Принцес Ява», «Принцеса Нурі».

Перелік місць надання послуг в період з 01.11.2014 року по 15.12.2014 року включно узгоджені позивачем та ТОВ «РА «ПРОМОАКАДЕМІЯ» у вказаних додатках до договору.

Первинні документи, складені за результатами здійснення спірних операцій акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) (том справи 1 арк. 239; том справи 2 арк. 1, 10, 19, 28, 37, 46, 55, 64, 74, 85, 94, 104, 113, 123, 132, 141, 150, 159, 168, 177, 186, 195, 204, 213, 222, 231, 240, 249; том справи 3 арк. 9, 18, 27, 36, 45, 54) за своїм змістом та реквізитами відповідають вимогам ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (в редакції на дату укладення договору та здійснення спірної операції).

Зміст та обсяги наданих послуг в період з 01.11.2014 року по 15.12.2014 року, що вказані у вищевказаних актах, деталізуються сукупністю документів, що містяться в матеріалах справи (том справи 1, арк. 234-247; том справи 2 арк. 1-249; том справи 3 арк. 2-63).

Зміст, умови, вартість та місця надання послуг узгоджені в договорі про надання послуг № 01/0714 від 01.07.2014р., додатках № 7-41 укладених в період жовтень-листопад 2014р. до Договору, а їх фактичне здійснення підтверджується актами наданих послуг та звітами по роботі консультантів (том справи 1 арк. 241; том справи 2 арк. 3, 12, 21, 30, 39, 48, 57, 66, 76, 87, 96, 106, 115, 125, 134, 143, 152, 161, 170, 179, 188, 197, 206, 215, 224, 233, 242; том справи 3 арк. 2, 11, 20, 29, 38, 47, 55).

Зокрема, фото звітів підтверджують, що ТОВ «РА «ПРОМОАКАДЕМІЯ» в період з 01.11.2014 року по 15.12.014 року включно надало позивачу послуги з реклами торгових марок шляхом консультування та інформування споживачів про властивості та якості товарів - чаю виготовленого під торговими марками позивача «ПРИНЦЕСА ЯВА» та «ПРИНЦЕСА НУРІ».

Крім того, у звітах наведена деталізація послуг та їх вартість (навчання консультантів, робота консультантів, контроль якості тощо).

Позивач оплатив вартість послуг, отриманих від ТОВ «РА «ПРОМОАКАДЕМІЯ», що підтверджується платіжними дорученнями № 2445 від 18.11.2014р. та № 2745 від 24.12.2014р. (том справи 3 арк. 62, 63) та платіжним дорученням № 3286 від 24.02.2015р.

Позивач здійснює діяльність, пов`язану з оптовою торгівлею продуктами харчування, зокрема, чаєм та кавою під власними торговими марками, що не заперечується відповідачем.

В матеріалах справи (том 6, арк. 177-209) містяться свідоцтва про реєстрацію права на знаки для товарів і послуг, згідно яких позивач є власником торгових марок: «Нурі», «Ява», «Канді», «Гіта», «Greenfield», «Грінфілд», «Жокей».

Наведені обставини зумовлюють природну необхідність у здійсненні позивачем, як власником торгових марок, заходів щодо рекламування таких торгових марок, зокрема шляхом розповсюдженням у будь-якій формі та будь-яким способом інформації стосовно цих торгових марок та/або продукції, яку реалізує позивач під цими торговими марками з метою підтримки інформованості споживачів та/або формування їх інтересу до торгових марок позивача.

Реклама торгових марок та/або продукції, яку реалізує позивач під цими торговими марками здійснюються з метою організації попередніх умов для постачання, підтримання об`єму постачань на досягнутому рівні, поступового підвищення об`єму постачань і продажів, порівняно з попередніми періодами, товарів, які виготовлені та розповсюджуються під торговими марками позивача, популяризацію торгових марок.

При цьому необхідність реклами не залежить від конкретної партії поставленого товару, оскільки рекламування торгових марок позитивно впливає на всю подальшу діяльність позивача та розмір його прибутків.

Зокрема, це підтверджується результатами господарської діяльності позивача - сталим товарооборотом у великому розмірі, про що свідчить фінансова звітність позивача, зокрема Звіти про фінансові результати (Форма 2) за 2011-2014 роки (а.с. 110 120 файлу «S__2025 рік_справи Києва_826-18738-15 том 8»), а саме: за 2011 рік 528 306,000 грн. (Рядок 035 Форми 2), за 2012 рік 588 167,000 грн. (Рядок 035 Форми 2), за 2013 рік 637 252,000 грн. (Рядок 2000 Форми 2), за 2014 рік 539 072,000 грн. (Рядок 2000 Форми 2).

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Податковий кодекс України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):

Пункт 44.1 статті 44.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134.

Об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу III Податкового кодексу України.

Пункт 138.1. статті 138.

Витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності та інших витрат. Витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пункт 138.2 статті 138.

Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139.

Не включаються до складу витрат затрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пункт 198.1 статті 198.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.2 статті 198.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пункт 198.3 статті 198.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пункт 198.6 статті 198.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин):

Стаття 1.

1.1. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

1.2. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Пункт 2 статті 3.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Стаття 9.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкуванням оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Керуючись наведеними нормами суд вважає, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

При цьому, про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, у тому числі і наявність таких обставин: відсутність первинних документів обліку, відсутність економічної доцільності проведення відповідних господарських операцій, неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку, та інші обставини, які в сукупності можуть свідчити про вчинення операцій, що не мають на меті досягнення позитивного економічного ефекту, натомість мають на меті отримання неправомірної вигоди, у тому числі преференцій з боку держави (податковий кредит).

З метою дослідження фактичного виконання господарських операцій необхідно аналізувати умови договору позивача з контрагентом, а також досліджувати всі первинні бухгалтерські документи.

Підприємницька діяльність здійснюються суб`єктом господарювання на власний ризик, а відтак у господарських правовідносинах учасники господарського обороту повинні проявляти розумну обачність, адже наслідки вибору недобросовісного контрагента можуть впливати на результат як господарської діяльності, так і на отримання податкової вигоди, та податковий облік.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суму податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Аналізуючи складені між позивачем та контрагентами первинні документи щодо надання зазначених послуг, суд зазначає, що складені між ними первинні документи відповідають положенням законодавства, зокрема, в складених актах наданих послуг визначено зміст наданих послуг, а саме: послуги з реклами торгівельних марок замовника за відповідний місяць, що в цілому, всупереч доводам відповідача, дає зрозуміти зміст та суть господарської операції.

Аналізуючи укладені позивачем договори, суд не вбачає підстав вважати, що послуги з рекламування торгових марок позивача, які отримав позивач, не були спрямовані на отримання доходу останнього, їх економічної недоцільності чи відсутності мети ділового характеру тощо. Натомість, діяльність позивача передбачає наявність сталого товарообороту у великому розмірі, що, у свою чергу, вказує на економічну доцільність укладення позивачем угод щодо надання маркетингових та рекламних послуг по просуванню своїх торгових марок для цілей збільшення ринків збуту товарів, які випущені під такими торговими марками.

Відтак, доводи відповідача про відсутність зв`язку отриманих позивачем послуг із господарською діяльність останнього є безпідставними та спростовуються викладеними вище обставинами та висновками суду.

Що ж до викладених в акті перевірки обставин щодо здійсненого аналізу часу, витраченого на виконання спірних послуг, з чисельністю працюючих у контрагентів працівників, в ході якого відповідач дійшов висновку про недостатності такої кількості осіб для виконання спірних операцій, суд зазначає, що відповідачем не надано суду податкової звітності контрагентів (у т.ч. звіту по формі 1 ДФ ПЗВОГ) за весь період виконання спірних операцій, зокрема, по ПЗВОГ «Пропаганда» за період з 01.04.2012 по 31.03.2014, а по ТОВ «РА «Пропаганда» за період з травня по серпень 2014, з якої б вбачалась відсутність у контрагентів умов та ресурсів, у т.ч. трудових, необхідних для здійснення операцій.

Доданий ж відповідачем до матеріалів справи звіт про нарахування та сплату єдиного внеску ПЗВОГ «Пропаганда» (т.7 а.с.6-7) охоплює лише 12 місяць 2013 року, тобто не охоплює весь період операцій позивача із даним контрагентом (з 01.04.2012 по 31.03.2014), а відтак такий звіт не може свідчити про кількість трудових ресурсів, наявних у контрагента у період виконання операцій.

Більш того, з даного звіту вбачається наявність у ПЗВОГ «Пропаганда» в грудні 2013 року задекларованої кількості штатних працівників у розмірі 6 осіб, що в свою чергу спростовує викладені в Акті перевірки доводи відповідача про кількість працюючих на підприємстві у вказаному періоді 3-ох працівників та свідчить про недостовірність наведеної в Акті перевірки інформації. Також судом не береться до уваги й звіт про нарахування та сплату єдиного внеску ТОВ «РА «Пропаганда» за жовтень 2014 року (т.7 а.с.4-5), оскільки вказаний звіт складений поза періодом спірних операцій із позивачем та не може підтверджувати чи спростовувати певні обставини в межах спірних відносин.

Слід зазначити, що відповідач в порядку виконання обов`язку, передбаченого як ч. 2 ст. 71 КАС України (яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) так і ч. 2 ст. 77 КАС України (яка діє на момент прийняття рішення по даній справі), не доведено суду факту не реалізації контрагентами права на залучення до виконання робіт (послуг), що не заборонено договорами, інших осіб, які не є працівниками підприємства.

Таким чином, наведені розрахунки не можуть вважатися належним та допустимим доказом на підтвердження неможливості виконання контрагентами спірних операцій та відсутності у них трудових ресурсів, а відтак такі доводи відповідача є необґрунтованими.

Стосовно посилання відповідача на акт про неможливість звірки по ПЗВОГ «Пропаганда» від 22.04.2014 № 410 /26-54-22-02-10/32671466, слід зазначити, що неможливість звірки свідчить про відсутність у податкового органу відомостей, а отже і про неможливість формування податкової інформації. При неможливості звірки, відповідно, податковим органом не можуть формуватися висновки за аналогією висновків акту перевірки.

В силу вимог п. 73.5. ст. 73 ПК України та п. 3 Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затвердженого постановою КМ України від 27 грудня 2010 р. № 1232, зустрічна звірка може бути ініційована ДПІ, яка здійснює перевірку платника податку (позивача), шляхом надіслання до ДПІ за місцезнаходженням контрагентів платника податків відповідного доручення.

Як вбачається із змісту акту про неможливість проведення зустрічної звірки ПЗВОГ «Пропаганда», він не стосується взаємовідносин з позивачем щодо здійснення спірних господарських операцій, а процедура проведення звірки не була ініційована відповідачем по даній справі у зв`язку з проведенням перевірки позивача, як-то передбачено п. 3 Порядку.

Наведене вказує на порушення порядку проведення зустрічної звірки та на те, що акт про неможливість звірки складений з порушенням встановлених законодавством правил, що зумовлює застосування до нього положень ч. 3 ст. 70 КАС України (яка була чинна станом на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до яких докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

При цьому, ч. 1 ст. 74 КАС України, в редакції, чинній на момент прийняття рішення по справі, містить аналогічні положення.

Також суд акцентує, що вказаний акт про неможливість проведення зустрічної звірки не містить відомостей щодо інформування контрагента про такий захід, не містить відомостей щодо витребування у контрагента певної інформації, що додатково вказує на те, що цей акт не може бути самостійною та достатньою підставою для висновку про відсутність контрагента за місцезнаходженням у період виконання спірних операцій, відсутності у контрагента відповідних умов для здійснення спірних операцій в період проведення цих операцій, підставою для висновку про нездійснення спірних операцій та про порушення позивачем податкового законодавства.

Що стосується посилання відповідача на Акт про проведення документальної виїзної перевірки ТОВ «РА «Пропаганда» з питань правильності нарахування, повноти та своєчасності внесення до бюджету податку на додану вартість по взаємовідносинах з контрагентами за період з 01.09.2014 по 30.09.2014 року від 10.02.2015 №77/26-57-22-04/34295900, слід зазначити, що відповідачем в порядку виконання обов`язку, передбаченого КАС України, суду не надано такого акту, а відтак відповідачем не доведено обґрунтованості своїх посилань на нього.

Разом з тим, суд зазначає, що вказаний Акт стосується перевірки діяльності ТОВ «РА «Пропаганда» за вересень 2014 року, тобто не охоплює періоду проведення спірних операцій позивача із вказаним підприємством, які відбувалися з травня по серпень 2014 року, а відтак такий Акт не може підтверджувати чи спростовувати певні обставини в межах спірних відносин.

Відтак, сукупність вказаних матеріалів, в рамках яких позивачем замовлялися у ПЗВОГ «Пропаганда» та ТОВ «РА «Пропаганда» маркетингові та рекламні послуги, підтверджують фактичне виконання спірних операцій, а також їх взаємозв`язок з господарською діяльністю позивача, та не дають підстав для висновку про нездійснення спірних операцій, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про правомірне відображення позивачем в податковому обліку господарських операцій із вказаними контрагентами.

Стосовно взаємовідносин позивача із ТОВ «Профі Смайл Україна» () слід зазначити, що взаємовідносини між вказаними особами здійснювались на підставі договору про надання послуг та виконання робіт №0101/14-2 від 02.01.2014р., відповідно до умов якого ТОВ «Профі Смайл Україна» зобов`язувався в порядку та на умовах договору надати Замовнику (ТОВ «Орімі Трейд ЛТД») маркетингові послуги/виконати роботи, направлені на інформування споживачів про продукцію, з метою сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес стосовно продукції, а також з метою привернення додаткової уваги споживачів - відвідувачів торгових точок до продукції Замовника та до самого Замовника, стимулювання продаж, збільшення реалізації та збуту продукції Замовника. Договором передбачалося, що Виконавець має право залучити до виконання даного Договору третіх осіб на умовах субпідряду, при цьому він несе повну відповідальність перед Замовником за якість, порядок та строки надання послуг/виконання робіт по цьому Договору.

Відносно надання вказаних послуг до матеріалів справи залучено складені: акт здачі-прийняття робіт (послуг) № ОУ-0000007; податкові накладні №2 від 13.02.2014 на суму 352269,43грн., у т.ч. ПДВ - 58711,57грн., та №3 від 17.02.2014 на суму 490434,30грн., у т.ч. ПДВ - 81739,05грн.; розрахункові документи; складені ТОВ «Профі Смайл Україна» звіти про надані рекламні послуги із деталізацією адрес магазинів, де здійснювалось надання таких послуг; докази фото-фіксації виконання контрагентом своїх зобов`язань за договором, та інші докази, зазначені в описовій частині рішення.

Наведені вище документи оформлені належним чином, містять відмітки та підписи уповноважених осіб, відображають суть спірних операцій, а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують участь контрагента у виконанні обумовлених робіт (послуг).

Тобто, сукупність досліджених під час розгляду справи документів за відносинами позивача із ТОВ «Профі Смайл Україна» не дають підстав для сумніву щодо фактичного здійснення спірних операцій, підстав для висновку про нездійснення спірних операцій контрагентом позивача та про відсутність у позивача підстав для формування спірних сум податкових вигод за операціями із таким контрагентом.

З Акту перевірки вбачається, що відповідач по суті не аналізував характер спірних операцій позивача із ТОВ «Профі Смайл Україна» та не досліджувалися вказані первинні документи, не перевіряв рух активів за такими операціям.

Доводи ж відповідача в Акті по суті зводяться до надходження від ДПІ у Солом`янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві довідки від 11.07.2014 № 662/26-58-22-03-17/37593393 «Про проведення зустрічної звірки ТОВ «Профі Смайл Україна» щодо підтвердження господарських відносин із ТОВ «Орімі Трейд ЛТД» () за лютий 2014р», згідно якої начебто встановлено відсутність об`єктів оподаткування по операціях з надання робіт, послуг підприємству-покупцю ТОВ «Орімі Трейд ЛТД» за період лютий 2014 року.

Однак, відповідачем в порядку виконання обов`язку, передбаченого КАС України, суду не надано такої довідки (акту), а відтак відповідачем не доведено обґрунтованості своїх посилань на неї.

До того ж, під час розгляду справи у суді відповідачем надано до суду акт про результати проведення позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Профі Смайл Україна» щодо документального підтвердження господарських відносин із ТОВ «Орімі Трейд ЛТД» за період березня 2014 року №4654/26-58-22-07-17/37593393 від 03.10.2014, який, на думку відповідача, підтверджує нереальність господарських відносин між позивачем та ТОВ «Профі Смайл Україна» та штучний характер формування позивачем податкового кредиту.

Разом з тим, суд зазначає, що вказаний Акт стосується перевірки діяльності ТОВ «Профі Смайл Україна» за березень 2014 року, тобто не охоплює періоду проведення спірних операцій позивача із вказаним підприємством, які відбувалися у лютому 2014 року, а відтак такий Акт не може підтверджувати чи спростовувати певні обставини в межах спірних відносин, а тому судом до уваги не береться.

Інших доводів та обставин в підтвердження неправомірності формування позивачем податкового кредиту по взаємовідносинам із ТОВ «Профі Смайл Україна» Акт перевірки позивача не містить та відповідачем суду не наведено, а тому суд приходить до висновку про безпідставність доводів відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства по взаємовідносинам із ТОВ «Профі Смайл Україна».

Що стосується взаємовідносин позивача із ТОВ «РА «Промоакадемія» (), слід зазначити, що взаємовідносини між вказаними особами здійснювались на підставі договору про надання послуг №01/0714 від 01.07.2014р., відповідно до умов якого ТОВ «РА «Промоакадемія» зобов`язується надавати позивачу маркетингові та рекламні послуги, а позивач зобов`язувався прийняти та оплатити дані послуги в порядку, передбаченому Договором.

На виконання умов вказаного договору між сторонами у листопаді-грудні 2014 року складені акти здачі-прийняття робіт (послуг), ТОВ «РА «Промоакадемія» виписано на адресу позивача податкові накладні, складені звіти по роботі консультантів. Також до матеріалів справи залучено докази фото-фіксації виконання контрагентом своїх зобов`язань за договором.

Наведені документи не дають підстав для сумніву щодо фактичного здійснення спірних операцій та підстав для висновку про нездійснення таких спірних операцій ТОВ «РА «Промоакадемія».

При цьому, як стверджує позивач та не спростовано ДПІ, остання податкова накладна, суми ПДВ за якою були включені позивачем до складу податкового кредиту, була виписана ТОВ «РА «Промоакадемія» 15 грудня 2014 року.

Доводи ж відповідача щодо неправомірного включення позивачем до складу податкового кредиту суми ПДВ по взаємовідносинам із ТОВ «РА «Промоакадемія» та про порушення у зв`язку із цим п. 198.3, п. 198.6 ст.198, п.201.10 ст.201 ПК України ґрунтуються виключно на тому, що свідоцтво платника ПДВ ТОВ «РА «Промоакадемія» скасовано 16.12.2014р., декларації з ПДВ за листопад 20014р. та грудень 2014р. ТОВ «РА «Промоакадемія» до податкового органу не подано, податкові накладні за листопад 2014р. та грудень 2014р. в Єдиному реєстрі податкових накладних відсутні.

При цьому в Акті перевірки не заперечується реальність операцій та наявність первинних документів.

В контексті наведеного суд зазначає, що норми ПК України, у т.ч. наведені в Акті перевірки, не містять положень, які б визначали можливість нівелювання сум податкового кредиту з ПДВ, сформованих на підставі податкових накладних за операціями, реальність якої не спростовується, у разі подальшого анулювання реєстрації контрагента-постачальника платником ПДВ.

В даному випадку, останньою датою оформлення ТОВ «РА «Промоакадемія» податкових накладних було 15 грудня 2014 року, а реєстрацію платника ПДВ вказаного підприємства анульовано з 16 грудня 2014 року, тобто станом на момент оформлення податкових накладних ТОВ «РА «Промоакадемія» було зареєстровано платником ПДВ, що не заперечується та визнається ДПІ, видача ним податкових накладних є правомірною, а доводи відповідача, відповідно, є безпідставними.

Суд також не вбачає допущення порушень п.201.10 ст.201 ПК України (щодо не реєстрації п/н в ЄРПН), про що стверджує ДПІ, оскільки всі податкові накладні, виписані ТОВ «РА «Промоакадемія» на адресу позивача у листопаді-грудні 2014 року, містили суми ПДВ, що не перевищували 10000грн., а тому згідно п.11 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України такі податкові накладні не підлягали реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З приводу ж наведених у Акті перевірки доводів про неподання контрагентом декларації з ПДВ суд зазначає, що можливі порушення податкового законодавства з боку контрагента позивача, як-то: недекларування податкових зобов`язань, за загальним правилом та само по собі не є підставою для висновку про відсутність у покупця права на формування податкового кредиту з ПДВ за фактично проведеною операцією та підставою для позбавлення платника податків права на формування податкового кредиту, сформованого за операціями з цим контрагентом, а відтак такі доводи відповідача не можуть свідчити про порушення позивачем податкового законодавства.

Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність з боку відповідача наявності порушень позивачем вимог податкового законодавства по взаємовідносинам із ТОВ «РА «Промоакадемія», які б могли призводити до невизнання задекларованих позивачем сум податкових вигод.

Загалом, в контексті спірних відносин слід зазначити, що акт перевірки не містить як аналізу дотримання податкової дисципліни позивачем та його контрагентами, так і доказів порушення фіскальних інтересів держави внаслідок таких взаємовідносин.

У матеріалах справи відсутні докази обізнаності позивача щодо протиправного характеру діяльності підприємств у ланцюгах постачання, прямої чи опосередкованої причетності до такої протиправної діяльності з метою отримання податкової вигоди, а відтак правовідносини учасників попередніх поставок не можуть впливати на оцінку реальності операції, вчиненої останнім у ланцюгу постачання платником (позивачем у справі) та його безпосереднім постачальником.

Крім того слід зазначити, що поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування та податкового законодавства, а тому можливі порушення податкового законодавства з боку постачальників позивача, як-то неподання звітності, недекларування податкових зобов`язань, за відсутності доказів протиправної змови учасників операцій з метою отримання позивачем (покупцем) необґрунтованої податкової вигоди, не є підставою для висновку про порушення саме покупцем вимог податкового законодавства та не є підставою для позбавлення покупця сформованих податкових вигод за фактично вчиненою операцією.

Аналізуючи докази правовідносин позивача з контрагентами, суд звертає увагу на те, що відповідно до правової позиції Верховного суду, викладеної в Постановах від 12.02.2020р. у справі № 813/3577/13-а, від 02.04.2020 р. у справі №160/93/19: «Ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Не заповнення у первинних облікових документах окремих позицій, які не впливають на зміст господарської операції, відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг, а так само відтворення в актах виконаних робіт (наданих послуг) такого ж самого переліку послуг, що й зазначені в специфікаціях, не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені».

За своїм економіко-юридичним змістом послуга являє собою діяльність, результати якої не завжди вимагають матеріального виразу і реалізуються та споживаються у процесі її здійснення. Аналогічна позиція викладена і в Постанові Верховного Суду від 12.02.2020р. у справі № 813/3577/13-а.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначено ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Враховуючи, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, в той час, коли відповідачем належним чином наведені позивачем посилання не спростовано, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частин першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наведені положення суд вважає за належне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору в розмірі 81 432, 54грн.

Керуючись положеннями КАС України, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Орімі Трейд ЛТД" до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.05.2015 року № та податкове повідомлення - рішення від 27.05.2015 року №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44116011, місцезнаходження: вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Орімі Трейд ЛТД" витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 81 432 (вісімдесят одна тисяча чотириста тридцять дві) грн 54 коп.

Вступну та резолютивну частини рішення виготовлено та проголошено зміст у судовому засіданні 05 серпня 2025 року.

Повний текст рішення складено та підписано 12 серпня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.О. Галатіна