Справа № 240/15068/25
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року м. Житомир справа № 240/15068/25

категорія 112010201

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

установив:

У березні 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі відповідач, Департамент ) щодо несвоєчасного проведення виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки та виплатити середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 31 березня 2023 року по 28 травня 2025 року включно.

Ухвалою суду від 10 червня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

23 червня 2025 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Зауважує, що чинною редакцією після внесених змін від 19 липня 2022 року, статті 117 КЗпП України передбачено, що відповідальність за затримку розрахунку при звільненні у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. У відповідності до цього, час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку становить 180 діб.

На підставі частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Суд установив, що наказом Департаменту від 31 березня 2023 року № 128 о/с відповідно до пункту 2 (за станом здоров`я (через хворобу) за рішенням медичної комісії про непрацездатність до служби в поліції) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» позивач звільнений зі служби в поліції із 31 березня 2023 року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року у справі № 240/22614/24 позов задоволено частково. Зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2016 2022 роки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року у справі № 240/22614/24 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України перерахувати ОСОБА_1 грошове забезпечення за кожний місяць стажу служби в поліції від 2019 року до 2022 року 40 % посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та з урахуванням надбавки за специфічні умови проходження служби в поліції та премії та за кожний місяць стажу служби в поліції від 2022 року до 2025 року 45 % посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та з урахуванням надбавки за специфічні умови проходження служби в поліції та премії. У решті рішення суду залишено без змін.

На виконання згаданих рішень судів у справі № 240/22614/24, ОСОБА_1 28 травня 2025 року проведено виплату грошової компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2016 2022 роки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції в сумі 405126,26 грн, згідно платіжної інструкції від 21 травня 2025 року № 1366.

Уважаючи бездіяльність відповідача щодо не нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Частиною 1 та 2 статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII передбачено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Водночас питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських не врегульовані положеннями спеціального законодавства. У рішенні Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України (далі КЗпП України), у якому визначені основні трудові права працівників.

Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення КЗпП України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Частиною 1 цієї правової норми встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною 2 статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ (далі Закону України №2352-ХІ) текст статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Закон України № 2352-ІХ та, відповідно, і нова редакція статті 117 КЗпП України набрали чинності з 19 липня 2022 року.

Як установлено судом, позивачу при звільненні та виключенні з 31 березня 2023 року зі списків особового складу відповідачем не була виплачена компенсація за відпустки. Виплата проведена лише 28 травня 2025 року.

Отже, у цих правовідносинах спірним періодом є період з 01 квітня 2023 року по 27 травня 2025 року.

Однак, період стягнення середнього заробітку регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Саме тому, враховуючи постанови Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі №380/19103/22, від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22, від 15 лютого 2024 року у справі №420/11416/23, від 22 лютого 2024 року у справі №560/831/23, від 29 лютого 2024 року у справі №460/42448/22, спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі становить з 01 квітня 2023 року по 01 жовтня 2023 року включно (у межах 6 місяців, визначених у новій редакції статті 117 КЗпП України), тобто 183 дні.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі Порядок №100).

Пунктом 8 цього Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Так, згідно довідки, наданої відповідачем, грошове забезпечення позивача за останні два повних місяця служби (січень та лютий 2023 року) складає 70556,10 грн, отже середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складав 1195,87 грн (70556,10 грн / 59 (кількість робочих днів)).

Таким чином середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 218844,21? грн (1195,87 * 183 дні (кількість днів затримки розрахунку).

При цьому, суд зауважує, що позивач просить визнати протиправною бездіяльність Департаменту щодо несвоєчасного проведення виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки. Разом з тим, такій бездіяльності вже надано оцінку судом у справі № 240/22614/24. Відповідно у справі що розглядається протиправними є саме дії щодо звільнення ОСОБА_1 без проведення остаточного розрахунку, які зумовлюють виплату середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні.

Зі змісту позовної заяви встановлено, що позивач, зокрема, просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні за 183 день затримки повного розрахунку при звільненні за період з 31 березня 2023 року по 28 травня 2025 року включно, обчислений шляхом множення середньоденного розміру його грошового забезпечення за останні два місяці служби на кількість днів затримки виплати грошового забезпечення.

Отже, підсумовуючи вище викладені висновки, з метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд, на підставі частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає порушеному праву та у спірних правовідносинах є достатнім і необхідним (ефективним), а саме шляхом визнання протиправною бездіяльності Департаменту щодо не нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення з Департаменту на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 квітня 2023 року по 01 жовтня 2023 року включно в розмірі 218844 (двісті вісімнадцять тисяч вісімсот сорок чотири) грн 21 коп.

За відсутності документально підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл суд не вирішує.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 257, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльності Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 квітня 2023 року по 01 жовтня 2023 року включно 218844 (двісті вісімнадцять тисяч вісімсот сорок чотири) грн 21 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис

12.08.25