Справа № 240/23230/24
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2025-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року м. Житомир справа № 240/23230/24

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з позовом до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (далі - відповідач), у якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо не проведення нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні:

- щорічної чергової оплачуваної відпустки та додаткової відпустки за період часу 2007-2015 років;

- за 2017 рік - 20 діб основної оплачуваної відпустки, 9 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій;

- за 2018 рік - 10 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій;

- за 2019 рік - 15 діб основної оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій;

- за 2020 рік - 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки, 12 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій;

- за 2021 рік - 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки, 12 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій;

зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України провести нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні:

- щорічної чергової оплачуваної відпустки та додаткової відпустки за період часу 2007-2015 років;

- за 2017 рік - 20 діб основної оплачуваної відпустки, 9 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій;

- за 2018 рік - 10 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій;

- за 2019 рік - 15 діб основної оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій;

- за 2020 рік - 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки, 12 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій;

- за 2021 рік - 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки, 12 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції 11.05.2021;

стягнути з Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній місячний заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що при звільненні з оргганів Національної поліції України йому не було виплачено компенсацію за всі невикористані ним дні як основної, так і додаткової відпустки за минулі роки.

Ухвалою суду позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у її задоволенні з підстав необґрунтованості. Зазначає, що позивач у період з 08.08.2007 по 06.11.2015 проходив службу в різних підрозділах управління МВС України, яке входило в структуру МВС, тобто, було органом внутрішніх справ (міліція). Національна поліція є новоствореною установою і не є правонаступником органів Міністрества внутрішніх справ, яким зокрема є міліція, а тому не є належним відповідачем у цій справі і не має відповідати за зобов`язаннями останнього, а саме за невиплату компенсації за невикористані відпустки позивача за 2007-2015 роки. До того ж наголошує, що позивач до позовної заяви не додає належних та допустимих доказів, на підставі яких можна встановити кількість днів невикористаних відпусток за час служби в органах внутрішніх справ з 2007 по 2013 роки; компенсація за невикористану відпустку виплачується лише у році звільнення, тому в даному випадку компенсації підлягає невикористана щорічна основна оплачувана відпустка та додаткова оплачувана відпустка у 2021 році (році звільнення), і така компенсація за невикористані дні щорічної основної і додаткової оплачуваної відпусток за фактично відпрацьований час у 2021 році виплачена позивачу при звільненні.

Зазначає, що позивач дійшов хибного висновку щодо виплати йому грошової компенсації за невикористані 30 днів щорічної основної оплачуваної відпустки та 12 днів додаткової оплачуваної відпустки у 2021 році, оскільки у 2021 році він проходив службу повних 4 місяці, тому залишок невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 рік становить 10 днів, (а не як хибно вважає позивач 30 днів) і за вказані 10 днів щорічної основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час йому виплачено грошову компенсацію при звільненні. Також йому виплачено грошову компенсацію за невикористані 12 днів додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2021 році. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якому він повністю заперечив проти доводів, викладених у відзиві. Зокрема вказав, що Національна поліція України є правонаступником прав та обов`язків ліквідованої міліції; з приводу твердження представника відповідача про те, що позивач до позовної заяви не додає належних та допустимих доказів, на підставі яких можна встановити кількість днів невикористаних відпусток за час служби в органах внутрішніх справ з 2007 по 2013 роки, зазначає, що такі доводи повністю спростовуються листом ГУНП в Житомирській області від 17.07.2024 №СЕД-5472-2024, за змістом якого такі відпустки не надавалися позивачу взагалі, що і є належним і допустимим доказом правомірності позовних вимог. Щодо твердження про те, що у позивача не виникло права на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2021 роки зазначає, що чинним законодавством прямо встановлено, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Також хибними є доводи відповідача, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення ст.ст. 116,117 КЗпП України, оскільки саме ці положення регулюють правовідносини роботодавця і колишнього працівника про належність до виплати всіх сум, які належать працівникові на момент звільнення, а тому просить повністю задовольнити позовну заяву.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у письмовому провадженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив таке.

Позивач у період з 08.08.2007 по 06.11.2015 проходив службу в різних підрозділах управління МВС України, а надалі - в Національній поліції України.

Під час проходження служби в органах внутрішніх справ, у період часу з 29.05.2014 по 26.06.2014 позивач брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей і отримав статус учасника бойових дій.

Наказом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 05.05.2021 №148 о/с майора поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 11.05.2021 за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Вказаним наказом визначено, зокрема, виплатити компенсацію за 10 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 12 діб додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2021 році.

При цьому, на момент звільнення ОСОБА_1 11.05.2021 не здійснено повний розрахунок (виплату всіх належних йому сум за час існування трудових відносин, а саме: не здійснено виплату компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за період часу 2007-2021 років та додаткової відпустки зі збереженням грошової забезпечення як учасника бойових дій за період часу з 2015-2021 років.

Вказане, на думку позивача, також зумовило зобов`язання відповідача виплатити йому додатково середній місячний заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Вважаючи свої права порушеними внаслідок затримки відповідачем повного розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України "Про відпустки" №504/96-ВР від 15 листопада 1996 року (далі - Закон №504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Частиною першою статті 24 Закону №504/96-ВР передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Судом встановлено, що під час проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ спірні правовідносини регулювалися Законом України «Про міліцію» №565-ХІІ від 20.12.1990 (втратив чинність з 07.11.2015 у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VІІІ (далі Закон №580-VІІІ) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою КМ УРСР №114 від 29.07.1991 (далі - Положення №114).

Відповідно до пункту 49 розділу VІ Положення №114 особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки: а) чергові; б) короткострокові; в) через хворобу; г) канікулярні; д) у зв`язку із закінченням навчальних закладів системи Міністерства внутрішніх справ СРСР і Міністерства внутрішніх справ УРСР; є) додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв`язку з навчанням. Обчислення тривалості відпусток - подобове. Святкові дні, встановлені законодавством неробочими, до тривалості відпусток не включаються. При наданні чергової та додаткової відпусток їх тривалість визначається діленням повного розміру кожної із відпусток на дванадцять і множенням на число повних місяців служби.

Пунктом 52 розділу VІ Положення №114 передбачено, що чергова відпустка має бути надана протягом календарного року кожній особі рядового або начальницького складу. В особливих випадках з дозволу прямого начальника (від начальника управління внутрішніх справ Кримської АРСР, області, м. Києва, йому рівних і вище) невикористана чергова відпустка за минулий рік може бути надана в I кварталі наступного року. Особам рядового і начальницького складу, які захворіли під час чергової відпустки, вона після одужання продовжується на число невикористаних днів.

Пунктом 53 розділу VІ Положення №114 визначено, що особам рядового і начальницького складу тривалість чергової відпустки в році вступу на службу в органи внутрішніх справ обчислюється пропорціонально з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби.

Закон України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02 липня 2015 року (далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно зі статтею 60 Закону №580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 92 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.

Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин сьомої, восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

Поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.

Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами першою та другою статті 94 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджені наказом МВС України №260 від 06 квітня 2016 року (далі - Порядок №260, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувачі), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - ЗВО).

Пунктом 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами сьомим та восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року та передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

У Рішенні Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладено Верховним Судом у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 19.01.2021 у справі №160/10875/19, та у постановах Верховного Суду від 04.02.2021 у справі №160/5393/19, від 31.03.2021 у справі №320/3843/20, від 26.05.2021 у справі №360/1362/20, від 24.06.2021 у справі №520/8054/2020.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної чергової оплачуваної відпустки та додаткової відпустки за період часу 2007-2015 років; за 2017 рік - 20 діб основної оплачуваної відпустки, 9 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій; за 2018 рік - 10 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій; за 2019 рік - 15 діб основної оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій; за 2020 рік - 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки, 12 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій, оскільки сукупністю доказів, наявних у матеріалах справи (листом Департаменту захисту економіки від 16.04.2024 №17аз, листом ГУНП в Житомирській області №СЕД-5472-2024 від 17.07.2024, листами Департаменту стратегічних розслідувань №25147-2024 від 24.07.2024 та №54897-2024 від 21.10.2024, довідкою заступника начальника управління - начальника 3-го відділу (кадрового забезпечення) 4-го управління Департаменту стратегічних Національної поліції України від 27.10.2024) підтверджується, що позивачем не використано вказані відпустки та грошова компенсація за невикористані календарні дні цих відпусток при звільненні йому виплачена не була. Суд наголошує при цьому, що належних і допустимих доказів зворотнього відповідачем надано не було.

Стосовно щорічної основної оплачуваної відпустки 30 діб та 12 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій за 2021 рік, суд зазначає таке.

Відповідно до частини четвертої та абзацу 2 частини дев`ятої статті 93 Закону № 580-VIII тривалість щорічної відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

При звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини щорічної відпустки за час невідпрапьованої частини календарного року.

Абзацом 10 пункту 8 розділу III Порядку № 260 визначено, що виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби.

За кожний повний календарний місяць служби у відповідному році в поліцейського виникає право на отримання 2,3 днів щорічної основної оплачуваної відпустки.

Ооскільки у 2021 році ОСОБА_1 проходив службу повних 4 місяці, то залишок невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 рік становить 10 днів, а не як хибно вважає позивач 30 днів.

Матеріалами справи, зокрема особовим рахунком за 2021 рік підтверджено, що ОСОБА_1 виплачено при звільненні грошову компенсацію за 10 днів щорічної основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час та за 12 днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки. При цьому, відсутні докази про виплату позивачу грошової компенсації за 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій за 2021 рік.

Оскільки під час проходження служби позивач не використав частину щорічних і додаткових відпусток та не отримав за них грошову компенсацію при звільненні, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не було проведено з ним усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні таких відпусток, а тому слід зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити таку грошову компенсацію, з урахуванням розміру грошового забезпечення станом на день звільнення із служби в поліції, з огляду на що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Зважаючи на викладене вище, з урахуванням частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані календарні дні щорічної чергової оплачуваної відпустки та додаткової відпустки за період часу 2007-2015 років; за 2017 рік - 20 діб основної оплачуваної відпустки, 9 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій; за 2018 рік - 10 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій; за 2019 рік - 15 діб основної оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій; за 2020 рік - 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки, 12 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій та за 2021 рік 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій, зобов`язавши Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України нарахувати та виплатити грошову компенсацію за вказані вище відпустки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

Стосовно вимоги про стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд зазначає таке.

Нарахування суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні належить до дискреційних повноважень відповідача.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке надає певний адміністративному органу ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Оскільки суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача грошову компенсацію за вказані вище відпустки, то наразі у суду немає підстав вважати, що при виконанні судового рішення відповідачем будуть не належним чином здійснені відповідні нарахування та виплати, у тому числі виплата середнього заробітку.

Отже, вимогу про стягнення середнього заробітку на даний час можна розцінювати як передчасно заявлену позивачем.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Крім того, представник позивача просить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнвань відповідача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн, на підтвердження чого надає лише копію ордера на надання правничої допомоги серії СВ №1107164 від 15.11.2024 та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН №001144, що є недостатнім для підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

Оскільки на час прийняття рішення позивач не надав суду належних доказів (договору про надання правничої допомоги, додаткових угод, актів приймання-передачі наданих послуг, квитанції до прибуткового касового ордера тощо) на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, суд позбавлений можливості на час прийняття рішення вирішити питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу.

Також суд зазначає, що позивач звільнений від сплати судового збору, а матеріали справи не містять в собі доказів понесення сторонами судових витрат, з огляду на що відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Департамента стратегічних розслідувань Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01024, РНОКПП/) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо не проведення ОСОБА_1 нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної чергової оплачуваної відпустки та додаткової відпустки за період часу 2007-2015 років; за 2017 рік - 20 діб основної оплачуваної відпустки, 9 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій; за 2018 рік - 10 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій; за 2019 рік - 15 діб основної оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій; за 2020 рік - 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки, 12 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій та за 2021 рік 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій.

Зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України провести нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної чергової оплачуваної відпустки та додаткової відпустки за період часу 2007-2015 років; за 2017 рік - 20 діб основної оплачуваної відпустки, 9 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій; за 2018 рік - 10 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій; за 2019 рік - 15 діб основної оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій; за 2020 рік - 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки, 12 діб додаткової оплачуваної відпустки, 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій та за 2021 рік 14 діб додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учасника бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова

13.08.25