Справа № 640/10192/19
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІА-ОЙЛ» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 2 від 15.03.2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІА-ОЙЛ», звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 2 від 15 березня 2019 року, прийняте Головним управлінням ДПС у місті Києві.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що висновки Акта перевірки незаконні та не відповідають дійсним обставинам справи, а саме: позивачем зазначено, що позапланова виїзна перевірка ТОВ «ВІА-ОЙЛ» проведена цілком протизаконно, оскільки її проведено посадовими особами ГУ ДФС у м. Києві на тій же підставі, щодо взаємовідносин із тим же контрагентом та за той самий період, що і позапланова податкова перевірка ТОВ «ВІА-ОЙЛ», проведена 2018 року на підставі направлення від 17.08.2018 року № 1343/26-15-14-02-05, виданого ГУ ДФС у м. Києві, наказу від 15.08.2018 року № 12487 ГУ ДФС у м. Києві. Також, наголошено, що у серпні 2018 року посадовими особами ГУ ДФС у м. Києві вже було проведено документальну позапланову перевірку ТОВ «ВІА-ОЙЛ» на тій же підставі, щодо взаємовідносин із тим же контрагентом протягом того самого періоду - на підставі п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України щодо його взаємовідносин із ТОВ «ЖАЛОН ГРУП» за період з 01.12.2015 по 31.12.2015, з 01.01.2016 по 31.01.2016, з 01.02.2016 по 29.02.2016 р. Також зазначено, що позивачем до перевірки надані всі документи, що підтверджують виконання ним у повному обсязі своїх грошових зобов`язань з оплати придбаних товарів, що в свою чергу суперечить висновкам відповідача про їх безоплатність отримання. Позивачем вказується на взаємовиключність висновків акту перевірки, оскільки одночасно зазначається як про нереальність господарських операцій, неможливість реальної поставки товарів, так і про те, що товари існували і були отримані ТОВ «ВІА-ОІЛ», що є взаємовиключним, та свідчить про вкрай поверхневий та суб`єктивний підхід посадових осіб ГУ ДФС у м. Києві під час проведення позапланової перевірки та оформлення їх результатів тощо.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва Арсірія Р.О. від 12 червня 2019 року було відкрито провадження в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІА-ОЙЛ» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 2 від 15.03.2019 року.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва Арсірія Р.О. від 09 липня 2019 року було відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІА-ОЙЛ" про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Законом України № 2825-IX від 13.12.2022 року, що набрав чинності 15.12.2022 року, ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.

Згідно з розділом II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.

За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, дана справа передана на розгляд та вирішення Одеському окружному адміністративному суду, та за наслідками автоматизованого розподілі судових справ між суддями, справу передано на розгляд судді Харченко Ю. В.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 640/10192/19 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІА-ОЙЛ» Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 2 від 15.03.2019 року.

У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, так як при проведенні перевірки у серпні 2018 року, за результатами якої складений акт перевірки від 17.08.2018р. №600/26-15-14-02-05/37728925 охоплювалися перевіркою взаємовідносини із ТОВ «Жалон Груп» за період з 01.12.2015 по 31.12.2015, з 21.01.2016 по 31.01.2016, з 01.02.2016 по 29.02.2016, тоді як в ході перевірки, за результатами проведення якої прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення № 2 від 15.03.2019 року, заниження податку на прибуток було встановлено за 2015, 2016 рік. Також, відповідачем зазначено, що надані до перевірки рахунки-фактури ТОВ «Жалон Груп» містять підписи невстановлених осіб і печатки, посада і прізвище особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення або інші дані, що мають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції - відсутні. Виявлене дає підстави вважати, що укладені між ТОВ «ВІА-ОЙЛ» та ТОВ «Жалон Груп» договори про надання послуг не мають юридичної сили, оскільки підписані невстановленою та неуповноваженою особою. До того ж, зазначено, що згідно ЄРПН ТОВ «Жалон Груп» за період грудень 2015 - лютий 2016 року декларував придбання таких ТМЦ, як: масляні та повітряні фільтри, акумулятори, камери, продукти харчування (пельмені, вареники, масло вершкове, огірки консервовані та ін..), не декларуючи при цьому супутніх послуг, таких як транспортування, зберігання, оренда офісу, автомобілі. Таким чином, за результатами аналізу наявної податкової інформації встановлено, що ТОВ «Жалон Груп» не декларувало придбання товарів, таких як: олива відпрацьовані, юридичні послуги. Згідно ЄРПН ТОВ «Жалон Груп» за період грудень 2015 - лютий 2016 року реєструвало податкові накладні про надання послуг: транспортно-логістичні послуги, консультації у сфері бухгалтерського обліку та оподаткування, послуги з організації та проведення студійної фотозйомки автомобілів, консультування з питань комерційної діяльності та ін. Отже, надання задекларованого ТОВ «Жалон Груп» широкого асортименту послуг неможливе з відсутністю працюючих та будь-яких основних фондів. Тобто, перевіркою не підтверджено легального джерела походження товару та послуг, придбаних ТОВ «ВІА-ОЙЛ» у ТОВ «Жалон Груп», а наявна податкова інформація свідчить про неможливість реальної поставки ТМЦ та отримання послуг від ТОВ «Жалон Груп». Таким чином, ТМЦ та послуги, документальне оформлення придбання яких відображено у ТОВ «Жалон Груп», вважаються такими, що отримані безоплатно. На підставі вищенаведеного, контролюючим органом було встановлено відсутність реальності здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Жалон Груп».

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Головним управлінням ДФС у місті Києві на підставі наказу № 1471 від 07 лютого 2019 року, було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІА-ОЙЛ» з питань дотримання вимог податкового законодавства при визначенні по взаємовідносинах з ТОВ «Жалон Груп» за 2015, 2016 роки показників фінансової звітності з їх відображенням у декларації з податку на прибуток підприємств.

За результатами перевірки Головного управління ДФС у м. Києві складено Акт від 18.02.2019 року № 115/26-15-14-02-05/37728925 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ВІА-ОЙЛ» (код 37728925), номер телефону: 066-448-96-e-mail - , з питань дотримання вимог податкового законодавства при визначенні по взаємовідносинах з ТОВ «Жалон Груп» (код 39967713) за 2015, 2016 роки показників фінансової звітності з їх відображенням у декларації з податку на прибуток підприємств» (далі - Акт перевірки) у якому було зроблено висновок про порушення ТОВ «ВІА-ОЙЛ» п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), п. 5 П(С)БО № 11 затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 № 20, п. 5 П(С)БО №№ 15, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, п. 6 П (С)БО 16 «Витрати», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 із змінами і доповненнями, внаслідок чого занижено податок на прибуток на загальну суму 171 120 грн., в тому числі по періодам: 2015 - 12 000,00 грн., 2016 - 159 120,00 гривень.

Не погоджуючись із висновками, викладеними в Акті перевірки, ТОВ «ВІА-ОЙЛ» подало заперечення до Акту перевірки.

Листом Головного управління ДФС у м. Києві «Про розгляд заперечення» від 14.03.2019 року № 47470/10/26-15-14-12-05, заперечення залишено без задоволення, а висновки, викладені в Акті перевірки без змін.

15 березня 2019 року Головним управлінням ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення №2, яким ТОВ «ВІА-ОЙЛ» збільшено податкове зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 159 120,00 грн., застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 39 780,00 грн.

Податкове повідомлення - рішення від 15 березня 2019 року № 2, прийняте Головним управлінням ДФС у м. Києві, було отримано позивачем 20 березня 2019 року, та 29.03.2019р. оскаржено до Державної фіскальної служби України шляхом подання скарги № 29/03/02 від 29.03.2019р.

29.05.2019р. ТОВ «ВІА-ОЙЛ» було отримано рішення за результатами розгляду скарги № 24/64/1/99-99-11-04-02-75 від 27.05.2019р., яким скаргу ТОВ «ВІА-ОЙЛ» залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення № 2 від 15.03.2019р. - без змін.

Вважаючи вказане податкове повідомлення - рішення № 2 від 15.03.2019р., протиправним, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

За змістом частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачених Конституцією України та іншими Законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.

Згідно з п. 61.1 ст. 61 Податкового кодексу України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Також, п. п. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 Податкового кодексу України визначено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Абзацом 1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України встановлено право контролюючих органів на проведення камеральних, документальних (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичних перевірок.

Статтею 78 Податкового кодексу України передбачено право, умови та порядок проведення контролюючими органами документальних позапланових перевірок.

При цьому, відповідно до п. 78.2. ст. 78 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків.

Так, судом встановлено, що в період з 17.08.2018р. по 23.08.2018р. Головним управлінням ДФС у місті Києві було проведено документальну позапланову перевірку ТОВ «ВІА-ОЙЛ» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Жалон Груп» за період з 01.12.2015 по 31.12.2015 року, з 01.01.2016р. по 31.01.2016р., з 01.02.2016р. по 29.02.2016 р.

Документальна позапланова перевірка проводилася згідно направлення від 17.08.2018 № 1343/26-15-14-02-05, виданого Головним управлінням ДФС У у Києві, наказу від 15.08.2018 року № 12487 ГУ ДФС у м. Києві на підставі п. п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України.

Результати вказаної перевірки оформлені у вигляді акту від 31.08.2018 року № 600/26-15-14-02-272 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІА-ОЙЛ» (код 37728925), номер телефону: 066-448-96-48, е, з питань вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Жалон Груп» (код 39967713) за 01.12.2015 по 31.12.2015, з 01.01.2016 по 31.01.2016, з 01.02.2016 по 29.02.2016 р.

Не погоджуючись з таким актом перевірки, ТОВ «ВІА-ОЙЛ» було подано заперечення до акту перевірки. Однак, листом ГУ ДФС у м. Києві від 19.09.2018 року № 66067/10/26-15-14-заперечення залишено без задоволення, а акт перевірки без змін.

21 вересня 2018 року відповідачем було прийняті податкові повідомлення - рішення, які 25.09.2018 року були отримані ТОВ «ВІА-ОЙЛ» по пошті, а саме:

- податкове повідомлення-рішення від 21 вересня 2018 року № 2, форма «Р», прийняте Головним управлінням ДФС у м. Києві, у якому зазначено про порушення ТОВ «ВІА-ОЙЛ» п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.2. п. 198.3 ст. 198, п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - Податок на додану вартість, код платежу 14060100, на суму 189 908 грн. 00 коп. (сто вісімдесят тисяч дев`ятсот вісім гривень 00 копійок), а саме: за податковими зобов`язаннями на суму 151926,00 , за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 37982 грн. 00 коп.:

-податкове повідомлення-рішення від 21 вересня 2018 року № 2, форма «Р», прийняте Головним управлінням ДФС у м. Києві, у якому зазначено про порушення ТОВ «ВІА-ОЙЛ» п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - Податок на прибуток підприємств, код платежу 11021000, на суму 178 200 грн. 00 коп. (сто сімдесят вісім тисяч двісті гривень 00 копійок), а саме: за податковими зобов`язаннями на суму 144960 грн. 00 коп., за штрафними ми) санкціями на суму 33240 грн. 00 коп.;

- податкове повідомлення-рішення від 21 вересня 2018 року № 2, форма «В4», прийняте Головним управлінням ДФС у м. Києві, у якому зазначено про порушення ТОВ «ВІА-ОЙЛ» п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.2. п. 198.3 ст. 198, п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість, а саме: за податком на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)на суму 8740,00 грн. за лютий 2016 року.

Не погоджуючись із вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, 01 жовтня 2018 року ТОВ «ВІА-ОЙЛ» подало скаргу за вих. № 01/10 від до Державної фіскальної служби України.

29 листопада 2018 року ТОВ «ВІА-ОЙЛ» отримало рішення про результати розгляду скарги Державною фіскальною службою України № 38560/6/99-99-110402-25 від 28 листопада 2018 року, відповідно до якого скаргу задоволено частково:

скасовано податкове повідомлення-рішення від 21 вересня року № 2 щодо податку на прибуток приватних підприємств, а податкові повідомлення-рішення від 21 вересня 2018 року № 2 та № 2 залишено без змін.

Так, скасовуючи податкове повідомлення-рішення від 21 вересня 2018 року № 2, ДФС України дійшла такого висновку:

«... У ході розгляду скарги встановлено, що ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову перевірку ТОВ «ВІА-ОЙЛ» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах із ТОВ «Жалон Груп» за період з 01.12.2015 по 31.12.2015, з 01.01.2016 по 31.01.2016, з 01.02.2016 по 29.02.2016р., тоді як заниження податку на прибуток було встановлено за 2015, 2016 рік...

Таким чином, розрахунок показників заниження податку на прибуток, що був зроблений ГУ ДФС у м. Києві поза межами перевіряємого періоду, не відповідає вимогам Порядку № 727 в частині якості складання висновків акта перевірки...».

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ВІА-ОЙЛ» здійснювало фінансово-господарські операції із ТОВ «Жалон Груп» на підставі договору про поставку товарів від 18.01.2016 № 2016-1 та договору надання юридичних послуг та від 29.10.2015 № 15/2910-1, на виконання умов яких ТОВ «Жалон Груп» було виписано: видаткові накладні, акти виконаних робіт, також були надані банківські виписки, які підтверджували здійснення розрахунків між ТОВ «Жалон Груп» та позивачем. Всі надані документи з боку ТОВ «Жалон Груп» були підписані директором Шевченко А.В.

На виконання умов договору про поставку товарів від 18.01.2016р. № 2016-1801 до перевірки надано наступні первинні документи: товарно-транспортні накладні, видаткові накладні від 19.01.2016р. № РН-0000005, від 30.01.2016 р. № PH-0000024, від 08.02.2016р. № PH-0000030, від 18.02.2016р. № PH-0000045, від 24.02.2016 р. № PH-0000047 та податкові накладні від 19.01.2016р. від 20.01.2016 № 26, від 08.02.2016 № 7, від 18.02.2016 № 21, від 24.02.2016р. № 30 на загальну суму 884 000, 00 грн та на виконання умов договору про надання юридичних послуг від 29.10.2015р. № 15/2910-1 до перевірки надано податкову накладну від 24.12.2015р. № 10 та акт виконаних робіт про надання послуг від 24.12.2015р. №ОУ-0000211 на загальну суму 80 000,00 грн.

Тобто, судом встановлено, що ТОВ «ВІА-ОЙЛ» не мало фінансово-господарської діяльності з ТОВ «Жалон Груп» в інших місяцях 2015 р. та 2016р., крім тих, що були перевірені Головним управлінням ДФС у місті Києві під час документальної позапланової перевірки, за результатами якої складений акт від 31.08.2018 року № 600/26-15-14-02-272, а саме, крім грудня 2015р., січня та лютого 2016р., про що зазначено у вказаному акті від 31.08.2018 року № 600/26-15-14-02-272

На підставі наведеного, судом встановлено, що оскільки перевірка ТОВ «ВІА-ОЙЛ» по взаємовідносинам з ТОВ «Жалон Груп», проведена в лютому 2016 року охопила ті ж самі місяці, що вже були перевірені, враховуючи положення абз. 2 пункту 78.2 Податкового кодексу України, яка забороняє контролюючим органам проводити документальні позапланові перевірки, які встановлені підпунктами 78.1.1, 78.1.4. 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки були охоплені під час попередніх перевірок платника податків, проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ВЙБ-ОЙЛ» з питань щодо правовідносин з ТОВ «Жалон Груп» за 2015, 2016 роки повністю суперечить нормам податкового законодавства та порушує законні інтереси ТОВ «ВІА-ОЙЛ».

Крім іншого, спірні правовідносини щодо формування витрат на підприємстві регулюються Податковим Кодексом України, ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, Затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999р. за № 246.

Приписами п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999р. (із змінами та доповненнями з змінами та доповненнями) визначено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Положеннями ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Необхідність підтвердження господарських операцій. Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.1.2. ст.1, п.2.1 ст.2 Положення № 88, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з п. 2.4 Положення №88, первинні документи (на паперових і машинолічильних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Пунктом 44.1 ст.44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У відповідності до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пп. 134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

За правилами п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті та інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

У відповідності до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з п.138.4, 138.6 - 138.9, пп.138.10.2 - 138.10.4 п.138.10, п.138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з п.138.5, пп.138.10.5, 138.10.6 п.138.10, п.138.11, 138.12 цієї статті, п.140.1 ст.140 та ст.141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у п.138.3 цієї статті та у ст.139 цього Кодексу.

Положеннями пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України закріплено, що витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до п.п.138.2, 138.4, 138.6 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім не розподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг; інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Таким чином, вищевказані норми податкового законодавства чітко визначають порядок формування платником податку витрат та вказують які первинні документи такі витрати підтверджують.

Як судом вже було встановлено, правовідносини між ТОВ «ВІА-ОЙЛ» та ТОВ «Жалон Груп» були оформлені та підтверджені всіма необхідними договірними документами та документами первинного бухгалтерського обліку.

Щодо зазначення відповідачем на твердження відповідача, що знайшли своє відображення на сторінці 6 акту про непідтвердження легального походження товару, придбаного ТОВ «ВІА-ОЙЛ» у ТОВ «Жалон Груп», та наявність податкової інформації яка свідчить про неможливість реальної поставки ТМЦ від ТОВ «Жалон Груп», а тому товари, документальне оформлення придбання яких відображено у ТОВ «Жалон Груп», вважаються такими, що отримані безоплатно, та які стали підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення від 15.03.2019р., суд наголошує що такі висновки є цілком необгрунтованим, оскільки жодна норма чинного законодавства України не передбачає визнання безоплатно отриманими товарів, легальність походження яких, не підтверджено під час проведення податкової перевірки.

Підпункт 14.1.13 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України наводить вичерпний перелік товарів, робіт, послуг, що, з точки зору податкового законодавства, є безоплатно наданими, серед яких:

а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів;

б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості:

в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею».

Так, на виконання розділу 3 «Умови оплати та порядок розрахунків» договору поставки від 18.01.2016 року № 2016-1801, ТОВ «ВІА-ОЙЛ» сплатило ТОВ «Жалон Груп» за товари, надані йому останнім, грошові кошти в повному обсязі, що підтверджується наданою банківською випискою по особовому рахунку.

Отже, придбані позивачем товари не відповідають жодному з випадків, наведених у підпункті 14.1.13 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, а відтак не можуть вважатися безоплатно отриманими позивачем.

Окрім того, відповідно до Договору поставки відпрацьованих мастил (олив) від 30.05.2016р., укладеного між позивачем та ТОВ «Російсько-українське спільне науково-виробниче підприємство Агрінол», відпрацьовані мастила (оливи), що придбавалися у ТОВ «Жалон Груп» були продані в подальшому ТОВ «Російсько-українське спільне науково-виробниче підприємство Агрінол», що підтверджується наданими Актами приймання відпрацьованих мастил (олив) суб`єктами господарювання, які провадять діяльність з їх збирання, перевезення, зберігання, оброблення, утилізації, видалення та знешкодження, товарно-транспортними накладними, наданими рахунками-фактурами тощо.

Посилання відповідача на те, що надані до перевірки рахунки-фактури ТОВ «Жалон Груп» містять підписи невстановлених осіб і печатки, посада і прізвище особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення або інші дані, що мають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції - відсутні, що дає підстави вважати, що укладені між ТОВ «ВІА-ОЙЛ» та ТОВ «Жалон Груп» договори про надання послуг не мають юридичної сили, оскільки підписані невстановленою та неуповноваженою особою, не можуть заслуговувати на увагу, оскільки суд оцінює всі документи у сукупності, та, як встановлено судом, всі необхідні документи первинного бухгалтерського обліку по перевіряємому періоду були складені та оформлені у відповідності до вимог чинного податкового законодавства України.

В свою чергу, операції з придбання товару та послуг позивачем не є визнаними нереальними, нікчемними, недійсними, податкові накладні за цими операціями зареєстровані у встановленому законом порядку, документів, які б спростовувати ці дані та підтверджували б протилежну інформацію з боку податкового органу, відсутні. У Акті перевірки означена інформація також відсутня.

Крім того, посилання відповідача у підтвердження встановлених порушень на податкову інформацію щодо ТОВ «Жалон Груп», є необґрунтованим та неправомірним з огляду на те, що податкова інформація не є відповідним актом перевірки, яким встановлюються порушення, та не може слугувати належним доказом порушень податкового законодавства з боку позивача, враховуючи індивідуальний характер юридичної відповідальності та відсутності відповідних доказів порушень податкового законодавства саме по господарським операціям з позивачем.

Як зазначено у статті 110 Податкового кодексу України, платники податків, податкові агенти та/або їх особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань кування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Отже, можливі порушення, допущені одним платником податків (наприклад, контрагентом ка податків) у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, не впливають на та обов`язки іншого платника податків.

Отже, варто акцентувати увагу на необхідності індивідуалізації податкової відповідальності платників виходячи зі ступеня їх добросовісності.

Так, в листі Вищого адміністративного суду України від 2010 р. № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів ї податкової служби», зазначено:

«У разі якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для породження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема податкових накладних. Прикладом подібного підходу ого Суду України є, зокрема, постанова від 9 вересня 2008 року.

При цьому не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з у на додану вартість порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку. не є підставою для визнання неправомірними операцій платника податків подальше припинення чинного статусу платника податку на додану вартість його контрагента. Усі операції, вчинені контрагентом платника податку до припинення такого контрагента, не можуть автоматично розглядатися чемні правочини в силу самого собою припинення юридичної особи або анулювання й податкового статусу».

Так, ця позиція підтверджена і у постанові Верховного Суду від 21.12.2018р. у справі № 805/2030/16-a:

«Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про відсутність укладених трудових договорів між контрагентом та фактичним виконавцем робіт/ послуг, так само як і інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами, не с свідченням нереальності операцій, за умови їх підтвердження належними та допустимими первинними документами та бухгалтерського обліку.

Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків».

Аналогічну позицію неодноразово викладено і у інших постановах Верховного Суду (справа № 802 / (85 1/18) - a справа № 820/2946/18, справа № 807/143/16, справа № 826/18821/16, № 812/257/15).

Неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб`єкта господарювання, у випадку неправомірності дій іншого, підтверджується і практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку:

«… Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії - заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних та вимогами захисту права власності».

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії», пунктом 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення законодавства його контрагентом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 15.03.219р. № 2 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ВІА-ОЙЛ» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 2 від 15.03.2019 року, є правомірними, документально підтвердженими, а отже підлягають задоволенню, з вище окреслених підстав.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІА-ОЙЛ» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 2 від 15.03.2019 року, - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення 2 від 15.03.2019р., прийняте Головним управлінням ДФС у місті Києві.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у м. Києві (, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІА-ОЙЛ» (, місцезнаходження: 04050, м. Київ, вулиця Мельникова, 12) судовий збір в розмірі 2985,00 грн (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят п`ять гривень 00 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Рішення складено 12.08.2025 року, з урахуванням знаходження судді Харченко Ю. В. у відпустці, у період з 30.05.2025 року по 27.06.2025 року, включно, а також на лікарняному з 07.07.2025року по 08.08.2025 року, включно.

Суддя Ю.В. Харченко

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІА-ОЙЛ» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 2 від 15.03.2019 року, - задовольнити

12.08.25.