Справа № 480/7672/24
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2025-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 серпня 2025 р. Справа № 480/7672/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Сумській області), в якій просив:
2) зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, періодів роботи ОСОБА_1 з 01.10.1995 по 15.01.2003 та з 16.01.2003 по 23.06.2016.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що має необхідний загальний та спеціальний страховий стаж, працював на посаді, яка передбачена відповідними списками повний робочий день, при чому робоче місце позивача систематично атестовувалось і позивач на день звернення із заявою про призначення пенсії досяг віку, з якого має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Разом із цим, позивач посилаючись на Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.11.2005 №22-1, зазначав, що відповідачем перевірка достовірності та обґрунтованості відомостей, поданих для призначення пенсії здійснена без вагомих на те підстав, а також з пропуском визначених строків, а тому вважав, що оскаржуване рішення було прийняте відповідачем поза межею його повноважень, підлягає визнанню протиправним і скасуванню.
Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Крім того, вказаною ухвалою у відповідача витребовувалися додаткові докази у справі.
Представник ГУ ПФУ в Сумській області подав додаткові докази у справі разом з поясненням, в якому надав пояснення щодо прийняття рішення про скасування рішення про призначення пенсії за віком та відмову у призначенні пенсії з підстави відсутності у позивача пільгового стажу. Періоди роботи позивача в ПАТ Суми-авто не враховані позивачу до спеціального стажу з підстави неможливості підтвердження роботи заявника у шкідливих умовах праці на роботах із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3-го класу небезпеки.
Ухвалою суду від 15.10.2024 у відповідача витребовувались додаткові докази та пояснення, які клопотанням відповідача про їх долучення надані відповідачем.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , 19.02.2024 звернувся до Сумського об`єднаного управління ПФУ із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 (а.с.88 зворот - 89).
Рішення відповідача мотивовано тим, що у позивача відсутній необхідний пільговий стаж. До пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 16.01.2003 до 15.04.2007 згідно довідки від 04.04.2024 №54, виданої ПАТ Суми-авто, оскільки акт перевірки достовірності та обґрунтованості відомостей, поданих для призначення (перерахунку) пенсії від 04.04.2024 №1800-1002-1/2603 містить інформацію щодо неможливості підтвердити роботу заявника за відповідні періоди роботи у шкідливих умовах праці на роботах із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3-го класу небезпеки.

Не погодившись з вказаним рішенням відповідача від 15.05.2024, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд вказує наступне.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Відповідно до статті 1 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон України Про пенсійне забезпечення) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Тобто за приписами вказаних норм обов`язковими умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 із зниженим віком, є досягнення відповідного віку, зайнятість протягом повного робочого дня, відповідність назви професії чи посади, за якою працювала особа, назвам, вказаним у Списку виробництв, робіт, професій і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, чинному на період роботи працівника, атестація робочого місця у період після 21.08.1992 відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Таким чином, за вказаними нормами, якщо особа на день звернення, в цьому випадку, 19.02.2024, яка досягла 55-річного віку, та має необхідний страховий стаж, зокрема, 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, може бути призначена пенсія на пільгових умовах. У разі якщо пільгового стажу не достатньо, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, пенсія на пільгових умовах чоловікам призначається із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону (60років): - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Судом з досліджених доказів встановлено, що позивачу, ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент звернення (19.02.2024) виповнилось повних 56 років, загальний страховий стаж позивача складав більше 31 року. Вказані обставини визнаються самим відповідачем в оскаржуваному рішенні (а.с.36 зворот), а також підтверджуються інформацією за формою РС-право позивача (а.с. 96 зворот). Пільговий стаж позивача на момент прийняття рішення про призначення йому пенсії за віком з 22.01.2024 на пільгових умовах відповідачем визнавався в обсязі 10 років 9 місяців 6 днів, що було достатньо для призначення пенсії ОСОБА_1 зі зниженням віку на 4 роки за кожні повні 2 роки 6 місяців роботи з шкідливими і важкими умовами праці (тобто у віці 56 років).

Втім, приймаючи пізніше оскаржуване рішення від 15.05.2024 №90 про скасування рішення про призначення пенсії від 27.02.2024 та винесення рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу, відповідач керувався надходженням акта перевірки достовірності та обґрунтованості відомостей, поданих для призначення (перерахунку) пенсії від 04.04.2024 №1800-1002-1/2603, та надходженням листа ПАТ "СУМИ-Авто" від 04.04.2024 №55 про скасування довідок від 29.01.2024 за №№14, 14/1, 14/2, внаслідок чого було виявлено, що до пільгового стажу позивача були безпідставно враховані періоди роботи позивача згідно пільгових довідок (а.с.84).

Суд вказане рішення вважає протиправним, враховуючи наступне.

Згідно ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, за правилами п.п.1,2,20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок від 12.08.1993 №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1). У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (п.2). У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (п.20).

Тобто, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у разі її відсутності, або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18.11.2005 (далі Порядок №383) передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих, місць за умови праці після 21.08.1992.

Згідно Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, чинної до 16.01.2003, за кодом КП 450 розділу ХХХІІІ Загальні професії, право на пенсію на пільгових умовах за Списиком №2 мають особи, які займають посаду Маляра, зайнятого на роботах із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 за №36, чинної до 03.08.2016, було затверджено Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах , яким також було передбачено право на пенсію на пільгових умовах за Списком №2 осіб, які згідно позицією 33 розділу ХХХІІІ Загальні професії,займають посаду Маляра, зайнятого на роботах із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки.

Згідно записів у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 , позивач обіймав посаду маляра СТО-2 акціонерного товариства СУМИ-АВТО, з 01.10.1995 до 09.06.2017. У цей період позивач з 01.10.1995 призначено на посаду маляра 1 розряду, 03.04.2003 присвоєно кваліфікацію маляра по фарбуванню автомобілів 3 розряду, 09.04.2004 присвоєно кваліфікацію маляра по фарбуванню автомобілів 4 розряду (а.с.21-25, 99-100).

Протягом усього періоду роботи в АТ СУМИ-АВТО, зокрема, з 01.10.1995 - 09.06.2017, яке змінювало організаційно-правові форми, позивач виконував роботи з фарбування автомобілів, зокрема працював з нітрофарбами, нітроемалями та нітролаками.

Згідно наказів по підприємству, зокрема від 19.02.1996 "Про результати атестації робочих місць" (вперше) було атестоване робоче місце за Списком №2 за посадою маляр по фарбуванню автомобілів (а.с.29-30), згідно цього наказу малярам передбачені доплати за шкідливість умов праці, молоко, а також додаткові відпустки (а.с.29-30,62-63, 66).

Висновком Державної експертизи області з умов праці №12 від 28.05.1998, проведена атестація робочих місць в АТ Суми-Авто підтверджено наявність шкідливих та важких умов праці, дію їх протягом повного робочого дня та право на пільгову пенсію по Списку №2 по професіям електрогазозварювальника та маляра (а.с.31-32, 64-65).

Також наказами акціонерного товариства СУМИ-АВТО "Про результати атестації робочих місць" від 06.07.2001 №57, за результатом проведеної атестації затверджено перелік робочих місць за Списком №2, які мають право на пенсію на пільгових умовах за посадою маляр по фарбуванню автомобілів (а.с.33,66), згідно цього наказу малярам передбачені доплати за шкідливість умов праці, молоко, а також додаткові відпустки.

Крім того, як встановлено з акта від 04.04.2004 (а.с.85), наказом акціонерного товариства СУМИ-АВТО "Про результати атестації робочих місць" від 16.04.2007 №274, з урахуванням змін, внесених наказом від 22.12.2009 №153 було затверджено, серед іншого перелік робочих місць, яких не підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення згідно Списку №1, зокрема, маляр зайнятий на роботах із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 розряду, структурний підрозділ Конотопська СТО.

Відповідач, посилаючись на цей акт від 04.04.2004 (а.с.85), в якому вказано на наявність перерв між атестаціями робочих місць, та не беручи до уваги наказ акціонерного товариства СУМИ-АВТО "Про результати атестації робочих місць" від 16.04.2007 №274, з урахуванням змін, внесених наказом від 22.12.2009 №153, а також довідку від 04.04.2024 №54, виданої на заміну довідки №14/2 від 29.01.2024, вважає, що підтвердити роботу позивача у шкідливих умовах праці немає можливості (а.с.85зворот).

Дійсно пунктом 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992р. №442 встановлено, що відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії за віком на пільгових умовах за Списками №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджуваними Кабінетом Міністрів України, а також пенсії, що можуть встановлюватися підприємствами й організаціями за рахунок власних коштів працівникам інших виробництв, професій та посад залежно від умов праці, призначаються за результатами атестації робочих місць.

При цьому, відповідно до п.4, 4.1, 4.2, 4.3, 4.5 вказаного Порядку №383 згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 N 442 ( 442-92-п ) (далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Зазначена постанова ( 442-92-п ) набула чинності з 21.08.92. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника (п.4.2)

У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць ( 442-92-п ), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками ( 36-2003-п ), тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку (п.4.3).

Якщо ж атестація з 21.08.92 не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.97, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.92 включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць ( 442-92-п ). У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось (п.4.5).

У той же час, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII.

При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду у зазначені вище постанові дійшла висновку, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. Контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Відтак, відсутність відомостей про атестацію робочого місця позивача чи перерва між атестаціями не може бути підставою для відмови у зарахуванні пільгового стажу за умови підтвердження його відповідними документами.

Вказані висновки також підтримані Верховним Судом у постанові від 28 серпня 2020 року у справі № 174/234/17.

Враховуючи, що записами трудової книжки підтверджено, що позивач займав посаду маляра, яка була атестована згідно наказів "Про результати атестації робочих місць" в 1996,2001, 2007, та беручи до уваги вказану вище правову позицію Верховного Суду, суд дійшов висновку, що позивач має право на врахування періодів його роботи в акціонерному товаристві СУМИ-АВТО 01.10.1995 до 23.06.2016 до стажу, який дає право позивачу на пенсію на пільгових умовах за Списиком №2. Окремо, суд вважає необхідним відмітити, що не врахування відповідачем наказу акціонерного товариства СУМИ-АВТО "Про результати атестації робочих місць" від 16.04.2007 №274, з урахуванням змін, внесених наказом від 22.12.2009 №153 є необґрунтованим, оскільки додатком до цього наказу затверджено, серед іншого, перелік робочих місць, яких не підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення згідно Списку №2, у структурному підрозділі Конотопська СТО (що зазначено в акті (а.с.85), а не СТО-2, де працював позивач.

При цьому, варто відмітити, що орган Пенсійного фонду, як орган державної влади був непослідовним в частині зарахування спірного стажу позивача до пільгового періоду та призначенні пенсії. Так, спершу відповідачем було враховано позивачу до пільгового стажу період його роботи в обсязі 10 років 9 місяців та призначено пенсію за віком рішенням від 27.02.2024, втім пізніше, відповідачем було скасоване своє рішення та відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю пільгового стажу, попри те, що відповідно до листів від 28.02.2024 та від 11.03.2024 територіальних органів Пенсійного фонду, у тому числі відповідач частково погоджується з наявністю у позивача стажу з 01.01.20025 до 28.02.2005 (а.с.106зворот,107).

Крім того, відповідно до п.4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Таким чином, суд визнає, що проведення перевірки правомірності призначення пенсії майже через три місяці з дня призначення пенсії було здійснено з порушенням дотримання строків проведення такої перевірки.

При вирішенні цього спору, суд, відповідно до ч.ч.1,2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, керується також принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

За юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права - це панування права в суспільстві; верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо; всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України; справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права; у сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Конституційний Суд України в абзаці другому пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 зазначив, що діяльність правотворчих і правозастосовчих органів держави має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 вказав, що одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

У Доповіді «Верховенство права», яка схвалена Європейською Комісією «За демократію через право» (Венеціанською Комісією) на 86-му пленарному засіданні (25-26 березня 2011 року), наголошено, що принцип правової визначеності є ключовим у питанні довіри до судової системи і верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію (пункт 44); правова визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин (пункт 46); парламентові не може бути дозволено зневажати основоположні права людини внаслідок ухвалення нечітких законів (пункт 47); правова визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми (поняття «законних очікувань») (пункт 48).

З наведеного вище можна зробити висновок про те, що виходячи з принципу юридичної визначеності, як складової частини поняття верховенства права, позивач, який перебував у трудових відносинах протягом тривалого часу та виконував шкідливу роботу, здобувши визначену кількість страхового і пільгового стажу, достатнього для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з моменту прийняття першого рішення відповідача від 27.02.2024 (а.с.34) мав легітимні сподівання, більш конкретного характеру щодо отримання пенсії у запланованому віці із наявністю певного як страхового, так і пільгового стажу.

Своєю невизначеністю та зміною своєї позиції з порушенням встановлених строків, відповідачем було порушено принцип юридичної визначеності, як складової частини поняття верховенства права.

Суд зазначає, відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відтак, суд вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, у спірних правовідносинах порушено принцип захисту обґрунтованих сподівань (reasonable expectations), який тісно пов`язаний із принципом юридичної визначеності (legal certainty) і є невід`ємним елементом принципу правової держави та верховенства права. Як зазначено у справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов`язана із іншим принципом відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (Лелас проти Хорватії, заява №55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і Тошкуце та інші проти Румунії, заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (Онер`їлдіз проти Туреччини, п. 128, та Беєлер проти Італії, п. 119).

Крім того, згідно з висновками Європейського суду з прав людини перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише на умовах, передбачених законом, а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію законів (рішення у справах Амюр проти Франції, Колишній король Греції та проти Греції та Малама проти Греції. Майном може бути як існуюче майно, так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні легітимні сподівання на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12 липня 2001 року у справі Ганс-Адам 11 проти Німеччини). Легітимні сподівання за характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі Копецький проти Словачини).

Відповідно до вимог пунктів 3, 4 частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Крім цього, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15, а також у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №227/3208/16-а. Щодо ефективного способу захисту шляхом зобов`язання відповідача призначити пенсію з певної дати зроблено висновки Верховним Судом і у постановах від 29.04.2020 у справі №826/9781/18, від 25.06.2020 у справі №520/10521/19, від 22 червня 2023 року у справі № 480/4288/21.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд вважає, оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, а належним способом відновлення права позивача є зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії, призначеної позивачу рішенням від 27.02.2024 №90, в повному обсязі з 22.01.2024 (дата призначення), зарахувавши до пільгового стажу за Списком №2, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, періодів роботи позивача з 01.10.1995 до 23.06.2016 в АТ Суми-Авто та провести виплату пенсії, з урахуванням проведених виплат.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань в рахунок повернення суму судового збору в загальному розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, 43,м. Суми,Сумська область,40009, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 15.05.2024 №90 про скасування рішення про призначення пенсії від 27.02.2024 №90 ОСОБА_1 та винесення рішення про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області поновити виплату пенсії, призначеної ОСОБА_1 рішенням від 27.02.2024 №90, в повному обсязі з 22.01.2024, зарахувавши до пільгового стажу за Списком № 2, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, періодів роботи ОСОБА_1 з 01.10.1995 до 23.06.2016 в приватному акціонерному товаристві «СУМИ-АВТО», та провести виплату з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області в рахунок повернення сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 12.08.2025.

Суддя І.Г. Шевченко