Справа № 260/4605/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/4605/24 пров. № А/857/34475/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Матковська З.М.

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року у справі №260/4605/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії (головуючий суддя першої інстанції Гаврилко С.Є., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Ужгород, дата складання повного тексту 18 листопада 2024 року)

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивачка ) в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 звернулася з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради № -2024-1 від 15.05.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 та її неповнолітній доньці ОСОБА_2 допомоги на проживання внутрішньо переселеним особам.

зобов`язати Департамент соціальної політики Ужгородської міської ради призначити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 допомогу на проживання відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332, на підставі заяви від 01.03.2024;

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що є внутрішньо переміщеною особою, тому звернулася своїх інтересах та інтересах її неповнолітньої доньки до відповідача із заявою про надання допомоги на проживання, як внутрішньо переміщеній особі відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №332 від 20.03.2022 "Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам", проте рішенням відповідача у призначені такої допомоги було протиправно відмовлено.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року у справі №260/4605/24 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради № -2024-1 від 15 травня 2024 року.

Зобов`язано Департамент соціальної політики Ужгородської міської ради призначити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 допомогу на проживання відповідно до "Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року №332, на підставі заяви від 01 березня 2024 року.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідач у апеляційній скарзі зазначає, що допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 року у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є внутрішньо переміщеними особами, з 07.10.2015, перебували на обліку в Управлінні соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області, на засвідчення чого в матеріалах особової справи наявні довідка про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 07.10.2015 за № та № . Фактична адреса проживання: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 . Апелянт звертає увагу, що місто смт. Іванівка-1, Антрацитівського району, Луганської області не включене до Переліку №309, а відтак у ОСОБА_1 , з урахуванням встановлених обставин за матеріалами справи, відсутнє право на призначення допомоги на проживання з підстав переміщення (повторно переміщення) з 1 січня 2022 року з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції, щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації.

Також, ОСОБА_1 не надала будь які докази, які б свідчили про знищення або пошкодження житлового приміщення (до ступеня непридатного для проживання) інформація про яке внесена до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, або щодо якого подано документальне підтвердження органом місцевого самоврядування, а в разі його відсутності - обласною державною (військовою) адміністрацією факту пошкодження/знищення житлового приміщення внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації. З урахування наведеного департаментом соціальної політики Ужгородської міської ради прийнято рішення №-2024-1 від 15.05.2024 р., яким визначено, про відсутність права на призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідно до Порядку №332 з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2023 за №1226.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 та її неповнолітня донька ОСОБА_2 стали на облік як внутрішньо переміщені особи, що підтверджується довідкою від 21 червня 2017 року № 2106- та довідкою від 19 червня 2017 року № 2106-1087.

Згідно із вказаних довідок про взяття на облік внутрішньо переселеної особи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані в АДРЕСА_3 та фактично проживають за адресою: АДРЕСА_4 .

Позивач зазначає, що з часу взяття на облік ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримували допомогу на проживання як внутрішньо переселені особи. Проте, відповідачем було припинено виплату допомоги на проживання, як внутрішньо переміщеній особі.

У зв`язку із чим, з 01 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради в своїх інтересах та інтересах її неповнолітньої доньки ОСОБА_2 із заявою про призначення допомоги на проживання внутрішньо переселеним особам.

Департаментом соціальної політики Ужгородської міської ради за результатами розгляду зави позивача було прийнято рішенням № -2024-1 від 15 травня 2024 року, яким ОСОБА_1 та її неповнолітній доньці ОСОБА_2 відмовлено у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переселеним особам. Підставою відмови зазначено: відсутність переміщення (повторного) з 01 січня 2022 року з територій, включених до переліку територій, затвердженого Мінінтеграції, щодо яких не визначено дати завершення/припинення бойових дій або тимчасової окупації.

У відповідь на адвокатський запит відповідач повідомив, що механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам визначений Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 20.03.2022 року № 332. З листопада 2023 року допомога призначається на шість місяців на сім`ю, яка вперше звернулася за призначенням допомоги та виплачується щомісяця одному з членів сім`ї у визначеному розмірі. Для призначення допомоги уповноважена особа подає заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за формою, визначеною додатком до Порядку, де зазначаються всі члени сім`ї, які претендують на призначення допомоги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внутрішньо переміщені особи, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 у регіонах, що включені до переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми "єПідтримка" згідно розпорядження КМУ від 06.03.2022 №204-рта які не отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово- комунальних послуг мають право на отримання допомоги на проживання згідно Постанови №332, за умови надання відповідної заяви.

Оскільки позивачі перемістилися з території, яка відповідає двом умовам, визначеним пунктом 2 Порядку №332 (на цій території проводяться бойові дії та ця територія визначена в переліку, затвердженому розпорядженням № 204-р), вони належать до кола осіб, що мають право на допомогу на проживання відповідно до Порядку №332, оскільки вони не підпадають під виключення, за якого таким особам допомога на проживання не надається, а відтак відмова відповідача у ненаданні заявленої позивачем допомоги не відповідає критеріям, визначеним статтею 19 Конституції України та статтею 2 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 20.10.2014 №1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон №1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті (частина друга статті Закону №1706-VII).

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (частина 1,2 статті 4 Закону №1706-VII).

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1706-VII визначено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

За приписами частини першої статті 9 Закону №1706-VII внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на створення належних умов для її постійного чи тимчасового проживання.

До 20.03.2022 механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначався постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №505 "Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг" (далі - Постанова №505), пунктом 2 якого передбачено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської іедерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

У зв`язку із набранням чинності 22.03.2022 постановою Кабінету Міністрів України №332, якою був затверджений Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особами (далі - Порядок №332) та визначений механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, втратила чинність Постанова №505.

Згідно з пунктом 2 Порядку №332 передбачено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми "єПідтримка", затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 №204-р.

Згідно із пунктом 3 Порядку №332 допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 року включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням.

Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30.04.2022 включно, надається починаючи з березня 2022 року.

Допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 01.03.2022 отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до Постанови №505. Виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам за місяці, у яких вони отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не здійснюється.

Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24.02.2022 у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Починаючи з травня 2022 року допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали до 20.05.2022 заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема через Єдиний державний вебпортал електронних послуг, або за умови подання документального підтвердження від органів місцевого самоврядування факту пошкодження/знищення нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації.

Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), формується в електронній формі відповідно до Положення про інформаційну систему формування переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2022 №562, а у разі відсутності технічної можливості формування такого переліку в електронній формі - затверджується Мінреінтеграції за погодженням з Міноборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.

Зміст наведених норм свідчить про те, що пунктом 2 передбачено коло осіб, яким надається допомога на проживання, а пункт 3 містить положення щодо розміру та умов надання чи ненадання такої допомоги за певних обставин.

Проаналізувавши положення пунктів 2 та 3 Порядку №332 суд дійшов висновку про те, що внутрішньо переміщена особа має право на допомогу на проживання, визначену Порядком №332 незалежно від дати взяття її на облік як внутрішньо переміщені особи, якщо вона перемістилась з території, яка відповідає двом умовам: на цій території проводяться бойові дії та ця територія міститься в переліку, затвердженому Розпорядженням №204-р.

При цьому, у разі якщо внутрішньо переміщена особа станом на 01.03.2022 отримувала щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до Постанови №505, допомога на проживання, яка передбачена Порядком №332 призначається автоматично без подання додаткового звернення.

Аналогічні висновки сформовані Верховним Судом в постанові від 14.06.2023 по справі №160/12308/22, які відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України суд враховує під час розгляду цієї справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перемістився з території, яка відповідає двом умовам, визначеним пунктом 2 Порядку №332 (на території Луганської області проводяться бойові дії та ця територія міститься в переліку, затвердженому Розпорядженням №204-р).

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскільки позивачі перемістилися з території, яка відповідає двом умовам, визначеним пунктом 2 Порядку №332 (на цій території проводяться бойові дії та ця територія визначена в переліку, затвердженому розпорядженням № 204-р), вони належать до кола осіб, що мають право на допомогу на проживання відповідно до Порядку №332, оскільки вони не підпадають під виключення, за якого таким особам допомога на проживання не надається, а відтак відмова відповідача у ненаданні заявленої позивачем допомоги не відповідає критеріям, визначеним статтею 19 Конституції України та статтею 2 КАС України.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року у справі №260/4605/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін