Справа № 500/6834/24
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/6834/24

13 серпня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області, у якому просить визнати протиправними та скасувати такі податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 08.03.2024 №0-1915-UA0079091 та №0-1915-UA0079091.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідно до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень контролюючим органом неправомірно нараховано податкове зобов`язання на нежитлову будівлю складу площею 435,8 кв.м, що знаходиться за адресою: хутір Доли, будинок 21, село Мар`янівка, Тернопільський район, Тернопільська область, та перебуває у власності позивача з 04.08.2022, позаяк позивач має податкову пільгу у вигляді звільнення від сплати податку через належність приміщення до класу 1271 Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

На підтвердження того, що дане приміщення використовує в сільськогосподарській діяльності зазначив, що спільно з дружиною займається сільським господарством та використовує склад для зберігання зерна та сільськогосподарської техніки; має у володінні земельні ділянки (свою та дружини), які засіває зерновими культурами (пшениця, ячмінь та ін.), для посіву та збору урожаю використовує власний трактор, причеп, сівалку зернову, комбайн СК-5, зерноочисну машину.

Також вказав, що 22.05.2024 звернувся до ГУ ДПС у Тернопільській області із заявою про проведення звірки та просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 08.03.2024.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 позовну заяву залишено без руху, бо позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду, встановлений частиною другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено судовий розгляд справи проводити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у строк, встановлений статтею 258 КАС України.

Одночасно у цій ухвалі суд зазначив, що оскільки на час відкриття провадження у справі у суду були відсутні належні та допустимі докази отримання позивачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, які направлялися йому Головним управлінням ДПС у Тернопільській області поштовим зв`язком, що прямо впливає на обчислення строку звернення до суду (хоча інші обставини, викладені у позові вказують на його пропуск), то суд питання наявності поважних причин його пропуску визначив вирішити після отримання від Головного управління ДПС у Тернопільській області доказів направлення та вручення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень платнику податків, а також відомостей про результати розгляду заяви ОСОБА_1 про проведення звірки.

Після відкриття провадження у справі до суду надійшли відзив, клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду через пропущення строку звернення до суду, а також докази вручення позивачу податкових повідомлень-рішень від 08.03.2024.

Ухвалою суду від 21.01.2025 відповідно до пункту 5 частини другої статті 236 КАС України провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду в адміністративній справі №500/2276/24.

Надалі ухвалою суду від 07.08.2025 поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 12.08.2025 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та поновлено строк звернення до суду. У задоволенні клопотання представника Головного управління ДПС у Тернопільській області про залишення позову без розгляду відмовлено.

Суд продовжив розгляд справи.

Відповідач надав до суду письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог, у яких зазначив, що лише за умови, що результат господарської діяльності платника податків відповідатиме критеріям сільськогосподарського товаровиробника, визначеного чинним законодавством, і відповідатиме основному виду економічної діяльності, позивач матиме підстави для застосування норм пункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України) до приналежних йому об`єктів нерухомості, які класифікуються у класі 1271 Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

У зв`язку з непідтвердженням того, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, він не може звільнятися від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Позивач не довів, що у 2022 та 2023 роках він використовував нежитлове приміщення з метою ведення особистого селянського господарства для виготовлення сільськогосподарської продукції. Мотивація відсутності статусу сільськогосподарського товаровиробника зводиться до того, що ОСОБА_1 не зареєстрований як підприємець. З наведених підстав відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження від 11.12.2024 надав додаткові пояснення про те, що здійснює сільськогосподарську діяльність та є сільськогосподарським товаровиробником, бо займається вирощуванням сільськогосподарських культур, має для цього земельні ділянки та відповідну техніку, надлишок продукції реалізує, та докази на підтвердження таких обставин.

Відповідач надав суду рішення місцевих рад, якими встановлені ставки податку на нерухоме майне, відмінне від земельної ділянки.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 з 04.08.2022 є власником нежитлової будівлі складу міндобрив, площею 435,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Враховуючи те, що позивач є власником даної нежитлової будівлі, Головне управління ДПС у Тернопільській області 08.03.2024 винесло два податкові повідомлення-рішення, а саме:

№0-1915-UA0079091 (форми «Ф»), яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 11 802,92 грн за податковий період 2022 року (з 04.08.2022),

№0-1915-UA0079091 (форми «Ф»), яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 43 797,90 грн за податковий період 2023 року,

об`єкт оподаткування: нежитлове приміщення площею 435,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16-17).

Позивач, вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено статтею 266 ПК України.

За змістом підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписами підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункти 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Отже, аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що власник нежитлової нерухомості, яка за своїм окремими характеристиками і площею підпадає під об`єкт оподаткування, є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Пункт 266.8 статті 266 ПК України регламентує порядок обчислення сум податку в разі зміни власника об`єкта оподаткування податком. Відповідно до підпункту 266.8.1 цієї статті у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності (підпункт 266.8.2 пункту 266.8 статті 266 ПК України).

Спірним питанням, виходячи зі змісту позову та у межах цих правовідносин є встановлення того, чи є нерухоме майно, що належить позивачу, об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, чи має позивач пільгу по сплаті податку.

Так, відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Аналізуючи наведені вище нормативні приписи підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, суд дійшов висновку, що застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги, законодавець ключовими критеріями обрав сукупність дотримання трьох обов`язкових умов: 1) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; 2) об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та віднесений до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000; 3) об`єкт нерухомості не здається власником в оренду, лізинг, позичку.

Досліджуючи питання дотримання позивачем вищевказаних умов, судом враховано наступне.

Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Державний класифікатор будівель та споруд (ДК БС) є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації. Згідно з ДК 018-2000 будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.

Відповідно до ДК 018-2000 до групи Будівлі нежитлові інші (код 127) включено клас Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271)

У свою чергу клас Будівлі сільськогосподарського призначення (код 1271) включає в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін.

З наданих суду доказів вбачається, що належний позивачу об`єкт нерухомого майна склад міндобрив, на який контролюючим органом нараховано податкове зобов`язання відповідно до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, відноситься до нежитлових будівель, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та віднесений до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000. Вказана обставина не заперечується відповідачем.

Досліджуючи питання щодо наявності у позивача як фізичної особи статусу сільськогосподарського товаровиробника, судом враховано, що за змістом підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Відповідно до підпункту 14.1.234 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) - продукція/товари, що підпадають під визначення груп 1-24 УКТ ЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання.

Поняття сільськогосподарський товаровиробник також міститься у статті 1 Закону України Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років від 18.01.2001 №2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. У свою чергу відповідно до норм вказаної сільське господарство (сільськогосподарське виробництво) - вид господарської діяльності з виробництва продукції, яка пов`язана з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і переробленому вигляді та для використання на нехарчові цілі.

За змістом статті 1 Закону України Про сільськогосподарський перепис від 23.09.2008 №575-VI у редакції до 04.12.2020 виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Разом з тим, згідно зі статтею 1 Закону №575-VI, у редакції з 04.12.2020 виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Аналіз вказаного дає суду дійти до висновку, що наведені вище поняття "сільськогосподарський товаровиробник" не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 140/2700/149, від 26.11.2020 у справі № 560/168/19, від 04.03.2021 у справі № 500/2782/18.

Більш того, на користь висновку про те, що положення пункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України є застосовними в тому числі й для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання.

Так, Законом України від 23.11.2018 №2628-VIII пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України викладено в новій редакції, яка наведене вже судом вище, а до цього така норма вказувала лише на те, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 01.01.2019, що сільськогосподарським товаровиробником є як юридичні, так і фізичні особи.

У спірному випадку позивач не має статусу підприємця, проте вказує на вирощення сільськогосподарської продукції на власних земельних ділянках сільськогосподарського призначення власною с/г техніком з реалізацією с/г продукції і при цьому з використанням з цією метою будівлі складу.

Правові, організаційні, економічні та соціальні засади ведення особистого селянського господарства визначає Закон України "Про особисте селянське господарство" від 15.05.2003 №742-IV (далі - Закон №742-IV).

Відповідно до статті 1 Закону №742-IV особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму. Діяльність, пов`язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності.

Статтею 3 Закону №742-IV передбачено, що дія цього Закону поширюється на фізичних осіб, яким у встановленому законом порядку передано у власність або оренду земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону №742-IV до майна, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, належать земельні ділянки, жилі будинки, господарські будівлі та споруди, сільськогосподарська техніка, інвентар та обладнання, транспортні засоби, сільськогосподарські та свійські тварини і птиця, бджолосім`ї, багаторічні насадження, вироблена сільськогосподарська продукція, продукти її переробки та інше майно, набуте у власність членами господарства в установленому законодавством порядку.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону №742-IV, серед іншого, регламентовано, що члени особистого селянського господарства мають право реалізовувати надлишки виробленої продукції на ринках, а також заготівельним, переробним підприємствам та організаціям, іншим юридичним і фізичним особам.

Визначаючись щодо наявності у позивача як фізичної особи статусу сільськогосподарського товаровиробника, судом враховано, що за змістом проаналізованих законодавчих норм сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власновиробленої продукції рослинництва і тваринництва, її реалізацію.

Матеріали справи містять витяги з Державного земельного кадастру, які засвідчують, що ОСОБА_1 має у приватній власності земельну ділянку 4,2160 га (земельний пай) з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; дружина позивача ОСОБА_2 також має у приватній власності земельну ділянку площею 2,1064 га (земельний пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.7-8).

Позивачем надано суду дві копії свідоцтв про реєстрацію машини, виданих 14.04.1998, відповідно до яких за позивачем було зареєстровано трактор МТЗ-80, рік випуску 1988, востаннє технічних огляд проведено 2008 року, причіп, рік випуску 1988, востаннє технічних огляд проведено 2006 року (а.с.12); в рахунок майнового паю ОСОБА_1 у 2000 році отримав сівалку зернову та зерноочисну машину (а.с.13); придбав у сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Мар`янівське» комбайн СК-5 Нива у 2003 році (а.с.14).

До матеріалів справи долучено дві видаткові накладні на придбання ОСОБА_1 у фізичної особи підприємця ОСОБА_3 зерна пшениці врожаю 2022 року та ячменю 2023 року відповідно до видаткових накладних №1 від 15.09.2022 та №1 від 28.07.2023 відповідно в кількості по одній тонні (а.с.10-11).

З метою офіційного з`ясування всіх обставин справи, судом в ухвалі про відкриття провадження у цій справі від 11.12.2024 зобов`язано позивача надати докази належності його до сільськогосподарського товаровиробника, а саме докази здійснення ним виробництва і самостійного перероблення власно виробленої продукції рослинництва і тваринництва у 2022 та 2023 роках як сільськогосподарським товаровиробником та використання спірної нежитлової будівлі (складу) в межах здійснення такої діяльності, пояснення чи зареєстрований суб`єктом господарської діяльності та які види діяльності здійснює, якщо зареєстрований, то надати витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, докази того, що будівля складу не здається в оренду, лізинг, позичку.

На виконання вказаної ухвали позивачем надіслано суду письмові пояснення з довідками Великоберезовицької селищної ради про перебування у власності позивача та його дружини земельних ділянок, відомості про які вже вказані судом за інформацією з Державного земельного кадастру, а також земельної ділянки для обслуговування житлового будинку 0,25 га, використання неприватизованих земельних ділянок у розмірі 0,34 га та 0,15 га (а.с.40-41); також долучено шість актів-розписок від чотирьох фізичних осіб, які придбавали у ОСОБА_1 картоплю, моркву, цибулю; дві накладні на реалізацію такої ж продукції фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 для ресторану «Паллада», а також м`яса свинини та тушок птиці (а.с.42-48).

У письмових поясненнях ОСОБА_1 пояснює, що на власних земельних ділянках (земельних паях) займається вирощуванням зернових культур, таких як: пшениця, ячмінь, кукурудза тощо, які використовує для годування великої рогатої худоби, свиней і птиці, що утримує для власних потреб. На неприватизованих земельних ділянках площею 0,25 га, 0,34 га та 0,15 га вирощує картоплю, червоний буряк, цибулю та інші овочі, які реалізує на стихійних ринках та через оголошення. Ще зазначає, що займається вирощуванням свиней, курей у невеликій кількості. Для відгодівлі використовує зернові культури (пшеницю, ячмінь, кукурудзу), які зберігає на складі за адресою: АДРЕСА_1 , надлишки реалізовує.

Отож, долученими до матеріалів справи доказами підтверджується, що ОСОБА_1 веде особисте селянське господарство, у 2022-2023 році він вирощував сільськогосподарську продукцію на власних земельних ділянках, господарську діяльність проводить без створення юридичної особи індивідуально з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, та здійснює реалізацію її надлишків.

У спірному випадку суд вважає, що позивач підтвердив право на пільгу, бо матеріали справи свідчать про використання нежитлової будівлі складу у сільськогосподарському виробництві. Так, позивач має у власності та використовує дві земельні ділянки (земельні паї) для посіву зернових культур, які зберігає на складі, такий склад може використовуватися і для зберігання сільськогосподарської техніки наявної у ОСОБА_1 комбайна, зерноочисної машини, сівалки, трактора, причепа. Позивач надав докази придбання зернових культур у 2022-2023 роках.

За встановлених обставин у цій справи позивач підпадав під визначення «сільськогосподарський товаровиробник» протягом 2022-2023 років, а отже до нього має бути застосована пільга, передбачена приписами пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеними у постанові від 21.05.2024 у справі №600/5153/23-а. Мотиви задоволення касаційної скарги позивача (фізичної особи) у цій справі зводилися до того, що суди врахували доводи податкового органу про те, що позивач не значиться у переліку суб`єктів підприємницької діяльності, а також керівником (засновником) юридичної особи, що здійснює господарську діяльність у сфері сільського господарства (товаровиробництва), відповідно, не звітує про результати господарської діяльності до податкового органу та не сплачує податки. Проте суди не надали оцінки поясненням і доказу позивача, що він є членом особистого селянського господарства, а також такий доказ не долучено до матеріалів справи, хоча посилання на такий доказ [довідку Коболчинського старостинського округу Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області від 14 листопада 2022 року №662] є в позовній заяві та апеляційній скарзі. Суди попередніх інстанцій, вирішуючи справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження, не витребували цей доказ ані у позивача, ані у органу місцевого самоврядування з метою офіційного з`ясування всіх обставин у справі. Позивач додав зазначену довідку до касаційної скарги.

Повертаючись до цієї справи, суд зазначає, що передбачена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Наявність доказів того, що ОСОБА_1 був сільськогосподарським товаровиробником у податковому періоді, за який податковим органом здійснено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а також доказів того, що склад площею 435,8 кв.м використовувався (прямо чи побічно) згідно з призначенням в сільськогосподарській діяльності, свідчать про наявність у позивача права на пільгу по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті ПК України.

Окрім того, не може залишитися поза увагою те, що відповідач неправильно розрахував податкові зобов`язання за 2022-2023 роки, що є окремою підставою для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Перевіряючи правильність нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, суд встановив, що податок нарахований за період, визначений відповідно до підпункту 266.8.1 пункту 266.8 статті 266 ПК України, починаючи з місяця, в якому позивач набув право власності на склад (з серпня 2022 року) з застосуванням ставки податку у 2022 році 1,0 % від мінімальної заробітної плати на 01.01.2022, у 2023 році - 1,5 % від мінімальної заробітної плати на 01.01.2023 (а.с.16-17).

Ставка податку у розмірі 1,0 % від мінімальної заробітної плати на 01.01.2022 (65,00 грн) не відповідає ставці, встановленій у додатку 2 до рішення Настасівської сільської ради від 11.03.2020 №1043 Про встановлення місцевих податків і зборів на території Настасівської сільської ради га 2021 рік для будівель, що належать фізичним особам, підкласу 1271.3 Зберігання зерна класу 1271 Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (а.с.110-116).

Відповідно до пояснень представника Головного управління ДПС у Тернопільській області за 2022 рік контролюючим органом здійснено розрахунок за 08-12 місяці 2022 року враховуючи, що станом на 1 січня 2022 звітного року (податкового періоду) мінімальна заробітна плата згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-IX становила 6500,00 грн, та на підставі рішення Настасівської сільської ради від 11.03.2020 №1043 (у склад якої, зокрема, входило село Мар`янівка).

Суд погоджується, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю (підпункт 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України). Сільські, селищні, міські ради надсилають у десятиденний строк з дня прийняття рішень, але не пізніше 25 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та/або зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків та/або зборів, до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та/або зборів, в електронному вигляді інформацію щодо ставок та податкових пільг зі сплати місцевих податків та/або зборів у порядку та за формою, затвердженими Кабінетом Міністрів України, та копії прийнятих рішень про встановлення місцевих податків та/ або зборів та про внесення змін до таких рішень (частина 1 підпункту 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 ПК України). Якщо в рішенні органу місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків та/або зборів, а також податкових пільг з їх сплати не визначено термін його дії, таке рішення є чинним до прийняття нового рішення (частина 2 підпункту 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 ПК України).

Тож відповідач вказує, що використав рішення Настасівської сільської ради від 11.03.2020 №1043 (у склад якої, зокрема, входило село Мар`янівка) щодо спірного об`єкта нерухомості у 2022 році.

Водночас за змістом цього рішення ставка податку для усіх будівель сільськогосподарського призначення класу 1271 Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства складає для фізичних осіб 0,5 відсотків мінімальної заробітної плати за 1 кв.м, а не 1,0 відсоток як застосував контролюючий орган. Така ставка податку визначена для юридичних осіб.

Аналогічну помилку допустив відповідач і при нарахуванні грошового зобов`язання за 2023 рік.

За 2023 рік контролюючим органом здійснив розрахунок за 01-12 місяці 2023 року, враховуючи, що станом на 1 січня 2023 звітного року (податкового періоду) мінімальна заробітна плата згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-IX становила 6700,00 грн, та на підставі рішення Великоберезовицької селищної ради від 21.06.2022 №1674.

Вказаним рішенням, зокрема, вирішено: « 6. Рішення органів місцевого самоврядування, які у 2020 році увійшли до складу Великоберезовицької територіальної громади визнати такими, що втратили чинність з 01.01.2023 року, а саме: рішення Настасівської сільської ради від 11 червня 2020 року № 1043 «Про встановлення місцевих податків і зборів на території Настасівської сільської ради на 2021 рік»; 7. Рішення набирає чинності з 01.01.2023 року».

Відповідно до додатку 1 до цього рішення «Про оподаткування податком на нерухоме майна, відмінне від земельної ділянки» не є об`єктом оподаткування, зокрема, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. У додатку 2 визначені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і в розділі будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код відповідно до ДК 018-2000 1271, підкласи 1271.1 1271.8) відсутні ставки податку як для юридичних, так і для фізичних осіб з посиланням на наявність пільги. Визначено лише ставки податку для будівель сільськогосподарського призначення інші (1271.9) - для фізичних осіб 1 відсоток від мінімальної заробітної плати за 1 кв.м (а.с.117 зворот 125).

У спірному випадку відповідач застосував ставку податку 1,5 відсотка від мінімальної заробітної плати за 1 кв.м.

Отже контролюючим органом, окрім того, що не з`ясовано наявність пільги у ОСОБА_1 , який використовує будівлю сільськогосподарського призначення та має статус сільськогосподарського товаровиробника, ще й неправильно застосовано ставки податку на нерухоме майно, визначені відповідною місцевою радою, на 2022 та 2023 роки.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що відповідач діяв неправомірно у спірних правовідносинах, заперечуючи проти позову не довів підставність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю шляхом прийняття рішення про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Тернопільській області від 08.03.2024 №0-1915-UA0079091 та №0-1915-UA0079091.

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то відповідно до частини першої статі 139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви в сумі 1211,20 грн, перерахованого до бюджету згідно з квитанцією від 14.11.2024 (а.с.18).

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Тернопільській області (вулиця Білецька, 1, місто Тернопіль, 46003, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи в ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 08.03.2024 №0-1915-UA0079091 та №0-1915-UA0079091, якими ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік та 2023 рік.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено та підписано 13 серпня 2025 року.

Суддя Чепенюк О.В.