Справа № 320/46753/24
Суддя: Діска А.Б.
Дата ухвалення: 2025-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2025 року № 320/46753/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Діски А. Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Києві адміністративну справу за позовом Об`єднання футбольних клубів "Професіональна футбольна ліга України" до Головного управління ДПС у м. Києві, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Позивач, Об`єднання футбольних клубів "Професіональна футбольна ліга України", звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати протиправним та скасувати повністю прийняте Головним управлінням ДПС у м. Києві 01 липня 2024 року податкове повідомлення-рішення № 1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Головним управлінням ДПС у м. Києві (далі ГУ ДПС/Відповідач) протиправно винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, оскільки у Відповідача була відсутня підстава для призначення перевірки відповідно до п.п. 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України. Також Позивач зазначив, що Об`єднання футбольних клубів "Професіональна футбольна ліга України" є неприбутковою організацією з 1999 року та повторно включено до Реєстру у 2016 році, що підтверджується Рішенням №3/26-55-12-03 від 08.08.2016.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду у справі № 320/46753/24 відкрито адміністративне провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Не погоджуючись з аргументами Позивача щодо неправомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідачем було подано відзив, в якому на підтвердження правомірності своїх дій зазначає, що службовими особами податкового органу під час виконання функцій, покладених чинним законодавством, було дотримано приписи чинного законодавства та правомірно прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Відповідач зазначив, що згідно з проведеним аналізом, Установчі документи (затверджені Конференцією від 24.06.2016) не містять заборону розподілу отриманих доходів (прибутків), або їх частини серед засновників (учасників у розумінні Цивільного кодексу України), членів такої організації, працівників (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів правління та інших пов`язаних з ними осіб та не визначено передачу активів одній або кільком неприбутковим організаціям відповідного виду, іншим юридичним особам, що здійснюють недержавне пенсійне забезпечення відповідно до закону (для недержавних пенсійних фондів), або зарахування до бюджету у разі припинення юридичної особи (у результаті її злиття, поділу, приєднання або перетворення) чим порушено вимоги пп. 133.4.1 п. 133.4 ст. 133 ПКУ, згідно з наданою службовою запискою Управління правового забезпечення від 22.12.2023 №13828/26-15-05-02-09.

У подальшому сторонами була подано відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив, які за своїм змістом дублюють зміст позовної заяви та відзиву на позовну заяву відповідно.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 року, зобов`язано позивача надати суду письмові пояснення - у зв`язку з чим позивачем подавалась у жовтні 2023 року заява про включення до Реєстру неприбуткових установ та організацій, а також витребувано у Головного управління ДПС у м. Києві належним чином засвідчені копії: рішення від 08.08.2016, на підставі якого щодо позивача скасовано ознаку неприбутковості; заяви позивача 1-РН від 09.10.2023 про включення до Реєстру неприбуткових установ та організацій; письмові пояснення, чи перебував/перебуває чи виключений позивач до Реєстру неприбуткових установ та організацій; коли до Реєстру неприбуткових установ та організацій було внесено дані щодо позивача та на підставі чого позивача було виключено з Реєстру неприбуткових установ та організацій (у разі виключення).

На виконання вимог ухвали, позивачем було надано пояснення (вх. № 20555 від 21.03.2025).

На виконання вимог ухвали, відповідачем було надано клопотання про долучення доказів (вх.№ 27724 від 21.04.2025), клопотання про долучення доказів (вх.№ ЕС від 28.04.2025).

З урахуванням наданих доказів, Позивачем 20.05.2025 було подано додаткові пояснення, де зазначено, що контролюючий орган, прийнявши рішення від 08.08.2016 №3/26-55-12-03, визнав відповідність Об`єднання футбольних клубів "Професіональна футбольна ліга України" та його установчих документів вимогам податкового законодавства.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ, зі змінами та доповненнями (далі - ПКУ), у зв`язку зі змінами підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ, внесеними Законом України від 09 листопада 2023 року № 3453-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо скасування мораторію на проведення податкових перевірок» та на підставі наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 13.05.2024 № 3247-п, проведена документальна позапланова виїзна перевірка Об`єднання футбольних клубів «Професіональна футбольна ліга України» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2023.

За результатами перевірки складено акт від 30.05.2024 № 56969/Ж5/26-15-07-01-05-20/24089944 та встановлено порушення п.п. 49.18.3 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ, із змінами та доповненнями, у зв`язку з не поданням до контролюючого органу декларації з податку на прибуток за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021,2022 та 2023 роки; пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ, із змінами та доповненнями, у зв`язку з не поданням повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткування або через які провадиться діяльність до ГУ ДПС у м. Києві (Печерський район м. Києва) за формою № 20-ОПП по 2 об`єктах, пов`язаних з оподаткуванням або через які провадиться діяльність.

Не погодившись з висновками Акта перевірки, позивачем було подано заперечення до Акта перевірки від 30.05.2024 № 56969/Ж5/26-15-07-01-05-20/24089944. Згідно листа «Про розгляд заперечень» від 26.06.2024 № 12229/1/26-15-07-01-05, висновки акта залишено без змін, а заперечення - без задоволення.

На підставі Акта перевірки було винесено податкове повідомлення-рішення від 01.07.2024 року № 1 форми ПС.

Не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, Позивачем подано Скаргу про перегляд прийнятого 01.07.2024 ГУ ДПС у м. Києві податкового повідомлення-рішення № 1 (№ 254 від 10.07.2024).

Рішенням про результати розгляду скарги від 08.09.2024 № 27172/6/99-00-06-03-01-06, ДПС України залишило ППР ГУ ДПС у м. Києві без змін, а скаргу без задоволення.

Не погодившись зі спірними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо посилання позивача на недотримання відповідачем процедури проведення перевірки, суд зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, сформульований такий правий висновок: «оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства про проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства».

Така правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом та відповідає доктрині під умовною назвою «плоди отруйного дерева», сформульованій Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили.

Перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Встановлена судом протиправність наслідків перевірки внаслідок порушення процедури її проведення є достатньою самостійною підставою до скасування прийнятих за результатами її проведення рішень, що унеможливлює перехід до суті покладених в їх основу податкових правопорушень.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18, від 24.02.2022 у справі № 520/5314/2020.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 сформувала правовий висновок, згідно з яким неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Отже, доводи щодо невиконання вимог норм Податкового кодексу України щодо процедури призначення та проведення перевірки, як підстави позову, можуть бути підставою для висновку про відсутність правових наслідків такої та визнання протиправними рішень прийнятих за її наслідками, при цьому правову оцінку таким підставам суди повинні надавати в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, переходити до перевірки підстав позову по суті встановлених під час перевірки порушень податкового та/або іншого законодавства.

Установивши таке порушення процедури проведення перевірки, наслідком якого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, суд не може переходити, з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося.

В аспекті відповідної судової практики Верховного Суду надаючи оцінку доводам Позивача щодо дотримання Відповідачем процедури проведення перевірки, за результатами якої винесено спірне податкове повідомлення-рішення, суд звертає увагу на наступне правове регулювання в редакції, чинній на час виникнення правовідносин.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України встановлено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Пункт 78.1 статті 78 Податкового кодексу України визначає вичерпний перелік підстав для здійснення документальної позапланової перевірки.

Зокрема, відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на час видання наказу) документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Згідно з пунктом 79.2 статті 79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Таким чином, документальна позапланова перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення; у свою чергу можливість для прийняття наказу про проведення документальної позапланової перевірки на підставі підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України виникає за наявності таких умов: виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; ненадання платником податків пояснень та їх документального підтвердження на запит контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня отримання запиту.

Зазначені у підпункті 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України обставини є юридичним фактом, з настанням якого законодавець пов`язує подальшу реалізацію контролюючим органом свого права на проведення документальної позапланової перевірки.

Системний аналіз вищевикладених положень податкового законодавства дає підстави для висновку про те, що виявлені податковим органом факти, які свідчать про недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, можуть бути підставою для проведення перевірки у відповідності до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України лише у випадку, коли сумніви не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями, направленими таким платником податків у відповідь на відповідний запит контролюючого органу.

Ураховуючи викладене, вирішення контролюючим органом питання про призначення проведення перевірки на підставі підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України здійснюється за результатами комплексної оцінки виявлених випадків недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях платника податків, крізь призму наданих таким платником пояснень та їх документальних підтверджень у спростування зазначених сумнівів.

За таких обставин, у контролюючого органу є право на оцінку пояснень і їх документальних підтверджень. Якщо ці пояснення не обґрунтовані або документально не підтверджені, перевірка може бути призначена.

Суб`єкт господарювання має право не погодитися з рішенням про призначення перевірки і оспорити його у суді. У такому спорі суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести обґрунтованість свого рішення з посиланням на недоліки пояснень суб`єкта господарювання та їх документальне обґрунтування.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 16.02.2016 у справі №826/12651/14, Верховного Суду від 03.04.2020 у справі №814/122/17 та від 25.06.2020 у справі №826/3780/18.

Пунктом 73.3 статті 73 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; 2) для визначення рівня звичайних цін на товари (роботи, послуги) під час проведення перевірок та в інших випадках, передбачених статтею 39 цього Кодексу; 3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; 4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків податкової накладної покупцю або про порушення правил заповнення податкової накладної; 5) у разі проведення зустрічної звірки; 6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену у запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження протягом одного місяця з дня, що настає за днем надходження запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

З наведених норм вбачається, що запит податкового органу в обов`язковому порядку повинен містити викладення визначених Податковим кодексом України підстав отримання інформації. У такому запиті повинні зазначатися факти порушення платником податків вимог законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням ДПС у м. Києві на адресу позивача направлено запит від 12.04.2024 № 38903/6/26-15-07-01-05-08, щодо надання інформації (пояснень та їх документальних підтверджень) та копій первинних, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують показники поданої фінансової звітності за 2017 - 2023 роки, а також зазначити причини не подання податкової звітності з податку на прибуток за відповідні періоди.

Із запиту, який міститься в матеріалах справи вбачається, що податковий орган повною мірою зазначив перелік інформації, яка запитується у позивача, та перелік документів, які пропонується надати. У зв`язку з викладеним, платнику запропоновано протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання запиту надати інформацію (пояснення та їх документальне підтвердження) з приводу наведених у запитах фактів.

Враховуючи, що письмовий запит контролюючого органу відповідає вимогам п.73.3 ст.73 ПК України, тому, у відповідності до пп. 16.1.5 п. 16.1 ст. 16 ПКУ, отримавши таку вимогу, у позивача виник обов`язок подати Головному управлінню ДПС у м. Києві письмові пояснення, в повному обсязі інформацію, визначену в запиті, та її документальне підтвердження протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем його отримання.

Позивачем надано пояснення від 29.04.2024 № 142 (вхідний № 42090/6 Головного управління ДПС у м. Києві від 30.04.2024), проте з наданих пояснень вбачається, що копій первинних, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують показники поданої податкової та фінансової звітності позивачем не надано.

Судом враховується правова позиція Верховного Суду, яка викладена у постанові від 28.02.2019 у справі №820/437/18 (адміністративне провадження №К/9901/68174/18). У вказаній постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що запит контролюючого органу про надання платниками податків податкової інформації надсилається у випадку обґрунтованого сумніву (підтвердженого отриманою у встановленому законом порядку інформацією) податкового органу щодо дотримання платником податку вимог законодавства та з метою надання можливості платникам податків усунути такі сумніви поясненнями та документами, які підтверджують такі пояснення, для спростування висновків податкового органу про ймовірні порушення. У випадку ненадання відповіді та запитуваної інформації на запит контролюючого органу, що оформлений у відповідності до норм Податкового кодексу України, у податкового органу відсутня можливість перевірити отриману інформацію про можливі порушення платниками податків податкового законодавства, наслідком чого є призначення перевірки у встановленому Податковим кодексом України порядку.

Таким чином, наявність у податкового органу податкової інформації, що вказує про ймовірні порушення позивачем вимог податкового законодавства, не свідчить беззаперечно про те, що такі порушення мають місце. Задля можливості платника податків спростувати таку інформацію і направляється запит податкового органу.

Зі змісту пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України вбачається, що виявлені факти, які свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, можуть бути підставою для проведення перевірки лише у випадку, коли сумніви не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями. За таких обставин у контролюючого органу є право на оцінку пояснень і їх документальних підтверджень. Якщо ці пояснення не обґрунтовані або документально не підтверджені, перевірка може бути призначена.

Оскільки платником податків не надано документів та інформації стосовно вказаних у запитах контролюючого органу фактів, сумніви щодо відсутності порушень - не усунуто, у відповідача були наявні підстави для призначення перевірки визначеною пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України.

А тому посилання позивача на те, що призначення і проведення позапланової документальної виїзної перевірки Об`єднання футбольних клубів «Професійна футбольна ліга України» відбулось з порушенням вимог податкового законодавства, є необгрунтованими.

Відповідно до пунктів 5.1 та 5.2 статті 5 Податкового кодексу України поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу. У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.121 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України неприбуткові підприємства, установи та організації - це неприбуткові підприємства, установи та організації, які не є платниками податку на прибуток підприємств відповідно до пункту 133.4 статті 133 цього Кодексу.

Так, відповідно до пункту 133.4 статті 133 Податкового кодексу України (не є платниками податку неприбуткові підприємства, установи та організації у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом.

Підпунктом 133.4.1 пункту 133.4 статті 133 вказаного Кодексу встановлено, що неприбутковим підприємством, установою та організацією є підприємство, установа та організація (далі - неприбуткова організація), що одночасно відповідає таким вимогам:

утворена та зареєстрована в порядку, визначеному законом, що регулює діяльність відповідної неприбуткової організації;

установчі документи якої (або установчі документи організації вищого рівня, на підставі яких діє неприбуткова організація відповідно до закону) містять заборону розподілу отриманих доходів (прибутків) або їх частини серед засновників (учасників), членів такої організації, працівників (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління та інших пов`язаних з ними осіб. Для цілей цього абзацу не вважається розподілом отриманих доходів (прибутків) фінансування видатків, визначених підпунктом 133.4.2 цього пункту;

установчі документи якої (або установчі документи організації вищого рівня, на підставі яких діє неприбуткова організація відповідно до закону) передбачають передачу активів одній або кільком неприбутковим організаціям відповідного виду або зарахування до доходу бюджету у разі припинення юридичної особи (у результаті її ліквідації, злиття, поділу, приєднання або перетворення). Положення цього абзацу не поширюється на об`єднання та асоціації об`єднань співвласників багатоквартирних будинків;

внесена контролюючим органом до Реєстру неприбуткових установ та організацій.

Положення абзаців третього і четвертого цього підпункту щодо вимог наявності установчих документів не поширюються на бюджетні установи.

Відповідно до абзацу першого підпункту 133.4.2 пункту 133.4 статті 133 Податкового кодексу України, доходи (прибутки) неприбуткової організації використовуються виключно для фінансування видатків на утримання такої неприбуткової організації, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених її установчими документами.

Підпунктом 133.4.4. пункту 133.4 статті 133 Податкового кодексу України зазначено, що встановлення контролюючим органом відповідно до норм цього Кодексу факту використання неприбутковою організацією доходів (прибутків) для цілей інших, ніж передбачені підпунктом 133.4.2 цього пункту, є підставою для виключення такої організації з Реєстру неприбуткових установ та організацій і нарахування податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, штрафних санкцій і пені відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 133.4.6. статті 133 Податкового кодексу України до неприбуткових організацій, що відповідають вимогам цього пункту і не є платниками податку, зокрема можуть бути віднесені: бюджетні установи; громадські об`єднання, політичні партії, творчі спілки, релігійні організації, благодійні організації, пенсійні фонди; спілки, асоціації та інші об`єднання юридичних осіб; житлово-будівельні кооперативи (з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому відповідно до закону здійснено прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку і такий житловий будинок споруджувався або придбавався житлово-будівельним (житловим) кооперативом), дачні (дачно-будівельні), садівничі та гаражні (гаражно-будівельні) кооперативи (товариства); об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, асоціації власників жилих будинків; професійні спілки, їх об`єднання та організації профспілок, а також організації роботодавців та їх об`єднання; сільськогосподарські обслуговуючі кооперативи, кооперативні об`єднання сільськогосподарських обслуговуючих кооперативів; інші юридичні особи, діяльність яких відповідає вимогам цього пункту.

Судом враховується, що з 01.01.2015 Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII змінено порядок оподаткування неприбуткових організацій.

Абзацом третім пункту 34 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України передбачено, що неприбуткові підприємства, установи та організації, внесені до Реєстру неприбуткових установ та організацій на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування неприбуткових організацій», що відповідають вимогам пункту 133.4 статті 133 цього Кодексу, включаються контролюючим органом до нового Реєстру неприбуткових установ та організацій. За бажанням неприбуткової організації вона може подати до контролюючого органу копії установчих документів.

З метою вдосконалення регулювання правового статусу і оподаткування неприбуткових організацій Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування неприбуткових організацій» від 17.07.2015 № 652-VIII внесено зміни, які набули чинності 13.08.2015.

До 13.08.2015 ознака неприбутковості зводилась до провадження діяльності, метою якої не є одержання прибутку.

Термін «неприбуткові підприємства, установи та організації» в новій редакції викладено як неприбуткові підприємства, установи та організації (далі - неприбуткові організації), які не є платниками податку на прибуток підприємств відповідно до пункту 133.4 Податкового кодексу України.

Згідно пункту 35 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, неприбуткові підприємства, установи та організації, внесені до Реєстру неприбуткових установ та організацій на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування неприбуткових організацій», що не відповідають вимогам пункту 133.4 статті 133 цього Кодексу, з метою включення до нового Реєстру неприбуткових установ та організацій зобов`язані до 1 липня 2017 року привести свої установчі документи у відповідність із нормами цього Кодексу та у цей самий строк подати копії таких документів до контролюючого органу.

Неприбуткові підприємства, установи та організації, які не привели свої установчі документи у відповідність із нормами пункту 133.4 статті 133 цього Кодексу, після 1 липня 2017 року виключаються контролюючим органом з Реєстру неприбуткових установ та організацій.

Таким чином, у разі якщо неприбуткова організація відповідає вимогам підпункту 133.4.3 пункту 133.4 статті 133 Податкового кодексу України, така організація може бути включена до нового Реєстру.

Вважаючи безпідставними висновки податкового органу про наявність у Об`єднання футбольних клубів «Професійна футбольна ліга України» обов`язку подавати декларації з податку на прибуток у період з 2017 по 2023 роки, позивач зазначає, що він був включений до Реєстру неприбуткових організацій з 1999 року, а в 2016 році, у зв`язку зі зміною законодавчого регулювання неприбуткових організацій, внесено зміни до установчих документів та повторно надано заяву про включення до Реєстру неприбуткових організацій від 25.07.2016. Контролюючим органом 08.08.2016 прийнято рішення про відповідність позивача ознакам "неприбуткової організації" та включення до "Реєстру неприбуткових організацій". Отже, позивач з 2016 року перебуває в реєстрі неприбуткових організацій. Оскільки він не є платником податку на прибуток, позивач вважає, що у нього був відсутній обов`язок подання декларації з податку на прибуток у вказаний період.

При цьому, приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення, ГУ ДПС у м. Києві відповідач виходив з того, що позивач з 2017 по 2023 рік був відсутній у Реєстрі неприбуткових установ та організацій.

Надаючи оцінку вказаним доводам сторін, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 №440 затверджений Порядок ведення Реєстру неприбуткових установ та організацій, включення неприбуткових підприємств, установ та організацій до Реєстру та виключення з Реєстру (далі - Порядок №440).

Згідно з пунктами 4, 6 Порядку № 440 ознака неприбутковості організації присвоюється за окремими групами підприємств, установ та організацій відповідно до підпункту 133.4.6 пункту 133.4 статті 133 Податкового кодексу України за такою структурою (0048) - інші юридичні особи, діяльність яких відповідає вимогам, встановленим пунктом 133.4 статті 133 Кодексу, утворені та зареєстровані в порядку, визначеному законом, що регулює діяльність відповідної неприбуткової організації. Присвоєння неприбутковій організації ознаки неприбутковості здійснює контролюючий орган за основним місцем обліку неприбуткової організації (далі - контролюючий орган).

Для включення до Реєстру неприбуткова організація повинна подати до контролюючого органу реєстраційну заяву за формою 1-РН згідно з додатком 1 і засвідчені підписом керівника або представника такої організації та скріплені печаткою (за наявності) копії установчих документів неприбуткової організації (крім тих, що оприлюднені на порталі електронних сервісів відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», а житлово-будівельні кооперативи також засвідчені підписом керівника або представника такого кооперативу та скріплені печаткою (за наявності) копії документів, що підтверджують дату прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку та факт спорудження або придбання такого будинку житлово-будівельним (житловим) кооперативом.

Відповідно до пункту 8 Порядку №440 контролюючий орган відмовляє неприбутковій організації у включенні до Реєстру в разі:

подання неприбутковою організацією неповного пакета документів, визначених пунктом 6 цього Порядку;

невідповідності неприбуткової організації вимогам, встановленим пунктом 133.4 статті 133 Кодексу.

За змістом п.п. 14, 15 Порядку №440 у разі зміни організаційно-правової форми неприбуткової організації, внесення змін до її установчих документів (або установчих документів організації вищого рівня, на підставі яких діє неприбуткова організація відповідно до закону) до контролюючого органу подається реєстраційна заява з позначкою "зміни", до якої додаються копії документів відповідно до пункту 6 цього Порядку. Заява та копії документів повинні бути подані протягом 30 календарних днів з дня державної реєстрації таких змін, а у разі, коли державна реєстрація змін не здійснюється, протягом 30 календарних днів з моменту виникнення зазначених у цьому пункті обставин.

За результатами розгляду реєстраційної заяви з позначкою "зміни" контролюючий орган відповідно до пунктів 7 і 8 цього Порядку вносить записи (зміни) до Реєстру та видає неприбутковій організації рішення про повторне включення неприбуткової організації до Реєстру або про зміну ознаки неприбутковості, або про відмову у повторному включенні організації до Реєстру.

Під час повторного включення неприбуткової організації до Реєстру ознака неприбутковості та дата її присвоєння не змінюються.

З наведених норм Порядку №440 вбачається, що зміни до установчих документів неприбуткової організації є підставою для повторного включення останньої до реєстру неприбуткових установ та організацій.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання пункту 35 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України було внесено зміни до установчих документів та 25.07.2016 ПФЛ звернулась до контролюючого органу із заявою за формою 1-РН з доданими документами.

Контролюючий орган (ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві) 08.08.2016 за результатами підтвердження відповідності вимогам, встановленим п. 133.4. ст. 133 ПК України прийняв Рішення №3/26-55-12-03 про присвоєння позивачу ознаки неприбутковості.

З Рішення №3/26-55-12-03 від 08.08.2016 вбачається, що встановлено «ознаку неприбутковості» - 0048; «дата присвоєння ознаки неприбутковості» - 08.08.2016; «дата скасування ознаки неприбутковості» - графа не заповнена; «дата включення неприбуткової організації до Реєстру неприбуткових установ та організацій , починаючи з якої визначається строк безперервної реєстрації неприбуткової організації» - 28.05.1999 (Т. 2 а.с. 32).

Суд зазначає, що «Дата присвоєння/скасування ознаки неприбутковості вказує на початок/закінчення її дії» відповідно до п. 4 Порядку № 440.

Тобто, з вказаного рішення вбачається, що позивачем виконано вимоги пункту 35 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України та контролюючим органом прийнято рішення про присвоєння ознаки неприбутковості (за результатами підтвердження відповідності неприбуткової організації вимогам, встановленим п. 133.4 ст. 133 ПК України).

Отже, ураховуючи Рішення №3/26-55-12-03 від 08.08.2016, у позивача були легітимні очікування, що його включено до Реєстру неприбуткових установ та організацій. Такі висновки також підтверджується тим, що протягом 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 року позивачем подавався Звіт про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації. Факт прийняття даних звітів контролюючим органом підтверджується квитанціями № 1 та № 2, які наявні у матеріалах справи. У графі виявлені помилки квитанції № 2, жодні зауваження до Звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації не наведено.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 18.01.2023 у справі №580/1300/22 сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань», що, головним чином, походить від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, Суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22, 57, 58, 94 та 152 Конституції України). Реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими. Правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права.

Водночас, Суд звернув увагу, що легітимні очікування не можна ототожнювати із сподіваннями, що виникають на підставі особистого сприйняття або помилкової оцінки певних обставин чи норм права (законодавства); не можуть виникати легітимні очікування, якщо існує реальний спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства; обов`язковою умовою, за наявності якої певне сподівання (вимога) особи набуває ознак легітимного очікування є те, що таке очікування (вимога) має належне правове підґрунтя, тобто наявне достатнє джерело для відповідного очікування (вимоги).

Щодо твердження відповідача про відсутність позивача у Реєстрі неприбуткових установ та організацій, суд зазначає, що як було встановлено судом, позивачем виконано вимоги передбачені пункту 35 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, у зв`язку з чим контролюючий орган (ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві) 08.08.2016 за результатами підтвердження відповідності вимогам, встановленим п. 133.4. ст. 133 ПК України, прийняв Рішення №3/26-55-12-03 про присвоєння позивачу ознаки неприбутковості.

При цьому доказів того, що податковим органом було відмовлено позивачу у включенні до Реєстру на виконання вимог п. 8 Порядку №440, за наслідками розгляду заяви 25.07.2016 за формою № 1-РН відповідачем суду не надано.

Тобто, з 08.08.2016, враховуючи Рішення №3/26-55-12-03 від 08.08.2016, позивач мав бути включений контролюючим органом до нового Реєстру неприбуткових установ та організацій з 08.08.2016.

Саме невиконання відповідачем покладених на нього обов`язків щодо внесення до Реєстру неприбуткових установ та організацій, спричинило відсутність позивача у Реєстрі неприбуткових установ та організацій у 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 році, що в свою чергу стало підставою для застосування штрафних санкцій.

Водночас, неналежне виконання контролюючим органом покладених на нього обов`язків шляхом не внесення до Реєстру неприбуткових установ та організацій у 2016 році, не може призвести до правомірності застосування штрафних санкцій у 2024 році.

При цьому доказів скасування чи визнання нечинним Рішення №3/26-55-12-03 від 08.08.2016 матеріали справи не містять.

Необгрунтованими також є доводи відповідача, що згідно проведеного аналізу, Установчі документи (затверджені Конференцією від 24.06.2016) не містять заборону розподілу отриманих доходів (прибутків), або їх частини серед засновників (учасників у розумінні Цивільного кодексу України), членів такої організації, працівників (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів правління та інших пов`язаних з ними осіб та не визначено передачу активів одній або кільком неприбутковим організаціям відповідного виду, іншим юридичним особам, що здійснюють недержавне пенсійне забезпечення відповідно до закону (для недержавних пенсійних фондів), або зарахування до бюджету у разі припинення юридичної особи (у результаті її злиття, поділу, приєднання або перетворення) чим порушено вимоги пп. 133.4.1 п. 133.4 ст. 133 ПКУ».

У матеріалах справи наявний "СТАТУТ ОБ`ЄДНАННЯ ФУТБОЛЬНИХ КЛУБІВ "ПРОФЕСІОНАЛЬНА ФУТБОЛЬНА ЛІГА УКРАЇНИ" (НОВА РЕДАКЦІЯ) 2016 рік" (далі Статут). Досліджуючи наданий Статут, суд зазначає, що з п.1 статті 26 Власність (кошти та інше майно) визначено, що позивач є неприбутковою організацією, що може мати у власності кошти та інше майно, необхідні для здійснення своєї статутної діяльності.

Пунктом 1, 2 статті 27 Використання доходів (прибутків) встановлено, що "За результатами діяльності ПФЛ може отримувати доходи (прибутки), що використовуються виключно для фінансування видатків на утримання ПФЛ, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених цим Статутом.

Забороняється розподіл отриманих в результаті діяльності ПФЛ доходів (прибутків) або їх частини серед членів ПФЛ, працівників (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління ПФЛ та інших пов`язаних з ними осіб".

Слід також зауважити, що в матеріалах справи наявний службовий лист від 17.04.2025 № 6586/26-15-04-14-10 Управління податкового аудиту у сфері матеріального виробництва, де заначено, що "Статут Об`єднання футбольних клубів "Професіональна футбольна ліга України" (24089944), що наданий на підставі заяви від 09.10.2023 не суперечить вимогам п.п.133.4.1 п.133.4 ст.133 ПКУ, передбачених для неприбуткових організацій". Тобто, наданий службовий лист підтверджує відповідність Статуту вимогам п.п.133.4.1 п.133.4 ст.133 ПК України.

З огляду на викладене, ураховуючи Рішення №3/26-55-12-03 від 08.08.2016 про присвоєння позивачу ознаки неприбутковості, яке не було скасоване чи визнане нечинним, зважаючи на відсутність доказів того, що позивач є платником податку на прибуток та має обов`язок з подання відповідних декларацій, суд доходить висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, яким до позивача застосовано штрафні санкції.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача в рахунок повернення сплачений при подачі позову до суду судовий збір, сплачений згідно платіжної інструкції від 20.09.2024 №672 по 3028 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов Об`єднання футбольних клубів "Професіональна футбольна ліга України" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовільнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 01.07.2024 № 1 форми "ПС", яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 2380 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011) на користь Об`єднання футбольних клубів "Професіональна футбольна ліга України" (01133, м. Київ, пров. Лабораторний, буд. 7-А, ) судовий збір у розмірі 3028 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Діска А.Б.