Справа № 380/25970/24
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2025-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2025 рокусправа № 380/25970/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви від 08.02.2025 про уточнення позовних вимог, просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій (заслання), здійснити перерахунок та виплату підвищення до пенсії відповідно до пункту "г" ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", із розрахунку 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком, а також у проведенні перерахунку її стажу роботи за час перебування у засланні, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, відповідно до ст. 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії з урахуванням підвищення до пенсії відповідно до пункту "г" ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, починаючи з 13.10.2008, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок стажу роботи відповідно до ст. 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні з 26.05.1950 до 1955 року, тобто часу звільнення на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного режиму 1917-1991 років".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є особою, яка необґрунтовано зазнала політичних репресій та визнана реабілітованою, що підтверджується відповідним посвідченням від 21.07.1998 № 88/72, згідно з яким позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні".

У зв`язку із наведеним, позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до п. "г" ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком та здійснити перерахунок стажу відповідно до ст. 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Однак, відповідач листом відмовив позивачу у здійсненні перерахунку.

Позивач вважає, що має право на перерахунок пенсії відповідно до ст. 58 та п. "г" ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", відтак, відмова пенсійного органу у здійсненні такого перерахунку є протиправною.

Із наведених підстав просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою від 02.01.2025 позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 13.01.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

03.02.2025 Головне управління ПФУ у Львівській області надіслало відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 6 Законом № 2325-VІІІ реабілітованим, які мають право на передбачені Законом пільги, видається посвідчення єдиного зразка, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Видача цього посвідчення проводиться за місцем проживання виконавчими органами відповідних сільських, селищних, міських рад, у тому числі обраними об`єднаними територіальними громадами. Згідно із статтею 7 Законом № 2325-VІІІ про реабілітацію прийняття рішень з питань визнання осіб реабілітованими або потерпілими від репресій здійснюється Національною комісією з реабілітації за поданням регіональних комісій з реабілітації.

Відповідач зауважує, що підвищення відповідно до ст. 77 Закону № 1788-ХІІ громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, та членам їх сімей яких було примусово переселено, з 01.09.2008 виплачуються у розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян".

Відповідно до п. "г" ст. 77 Закону 1788-ХІІ підвищення репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано виплачуються у розмірі 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено - 25 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Так, відповідач зазначає, що згідно із пп. 2 п. 4 Постанови № 654 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, підвищення до пенсії проводиться у розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено - 43,52 гривні. Водночас, зміни до Постанови № 654 не внесені, а тому розміри підвищень не змінилися.

Таким чином, відповідач вважає, що дане підвищення прямо передбачене окремою постановою, якою чітко визначено, що ці надбавки встановлюються до пенсій, обчислених за конкретно зазначеними законами. Це, зокрема, стосується підвищення репресованим (реабілітованим) громадянам і членам їх сімей, яких було примусово переселено.

Із наведених підстав, просить відмовити у задоволенні позову.

08.02.2025 позивач подала відповідь на відзив, де зазначила, що позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та після народження, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , 1927 р.н. була виселена у спецпоселення з конфіскацією майна у Томську область по політичних мотивах.

Тобто позивач належить до репресованих осіб, яких у подальшому було реабілітовано,

Відтак, відповідач всупереч вимог закону помилково ототожнює ОСОБА_1 саме як члена сім`ї репресованої особи.

Наголошує, що враховуючи висновки Верховного Суду у справі № 500/5507/23, у позивача є право на підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом "г" статті 77 Закону № 1788-XII із розрахунку не 25 % мінімальної пенсії за віком, як члену сім`ї репресованої особи, а 50 % як репресованій особі, яку було реабілітовано.

На переконання позивача, наведені вище обставини є підставою для задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на обліку в Головному управління ПФУ у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.

Згідно із Довідкою № 4/4-1034 від 04.09.2008, виданої Управлінням інформаційних технологій Головного управління МВС України у Львівській області на підставі архівної справи № Р-13482, ОСОБА_2 , 1927 р.н. ОСОБА_3 1950 р.н. та члени родини, ІНФОРМАЦІЯ_2 із села Добростани Яворівського району Львівської області за рішенням особливої наради МДБ СРСР від 08.07.1950 виселені на спецпоселення в Томську область по політичних мотивах, як члени сім`ї посібника учасникам ОУН, з якого звільнені в 1955 році. На підставі ст. 3 Закону Української РСР від 17.04.1991 "Про реабілітацію жертв політичних репресій України", зокрема, ОСОБА_3 реабілітована.

ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , про що 08.02.1950 видане свідоцтво про народження Серії НОМЕР_1 .

Зі змісту свідоцтва про шлюб від 17.02.1990 серії НОМЕР_2 слідує, що прізвище ОСОБА_3 після державної реєстрації шлюбу 24.01.1970 змінено на ОСОБА_5 .

Відповідно до посвідчення від 21.07.1998 № 88/72, ОСОБА_3 має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні".

19.07.2024 позивач звернулася до Головного управління ПФУ у Львівській області із заявою про проведення з перерахунку пенсії як особі, яка необгрунтовано зазнала політичних репресій і згодом була реабілітованою.

05.08.2024 Головне управління ПФУ у Львівській області надало позивачу відповідь на заяву від 19.07.2024, зазначивши, що відповідно до довідки від 04.09.2008 № 4/4-1034, виданою Головним управлінням МВС України у Львівській області, ОСОБА_1 реабілітована як член сім`ї репресованих на підставі ст. 3 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні". Враховуючи зазначене, до пенсії ОСОБА_1 встановлене підвищення як члену сім`ї репресованих, яких у подальшому було реабілітовано, в розмірі, визначеному Постановою № 654.

19.11.2024 позивач повторно звернулася до відповідача із заявою про перерахунок стажу роботи відповідно до ст. 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні з 26.05.1950 до 1955 року, тобто часу звільнення на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного режиму 1917-1991 років".

17.12.2024 Головне управління ПФУ у Львівській області надало позивачу відповідь на заяву від 19.11.2024, зазначивши, що згідно з довідкою від 04.09.2008 № 4/4-1034, виданою Головним управлінням МВС України у Львівській області, ОСОБА_1 реабілітована як член сім`ї репресованих на підставі ст. 3 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні". ОСОБА_1 призначена надбавка до пенсії як члену сім`ї реабілітованого. Враховуючи зазначене, для зарахування до страхового стажу періоду перебування на спецпоселенні в Томській області у потрійному розмірі підстав немає. Розмір пенсії обчислений відповідно до норм чинного законодавства нормативно-правових актів України.

Вважаючи відмову відповідача у здійсненні перерахунку пенсії такою, що порушує право позивача на належний рівень пенсійного забезпечення, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку доводам позивача про протиправність дій відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії, суд враховує таке.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону УРСР від 17.04.1991 № 962-XII "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" (у редакції, чинній на час реабілітації позивача) (далі - Закон № 962-XII) необхідно вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25.12.1958, за винятком осіб, зазначених у статті 2 вказаного Закону.

Статтею 3 Закону № 962-XII у редакції до 05.05.2018 визначено, що реабілітувати всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями.

13.03.2018 Законом України № 2325-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" внесені зміни до ряду законодавчих актів, у тому числі назву, преамбулу і статтю 1 викладено в такій редакції: "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Закон України № 2325-VIII набрав чинності 05.05.2018.

Відповідно до ст. 1-2 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" від 17.04.1991 № 962-XII з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон № 962-XII) реабілітованими визнаються особи:

1) які до 24.08.1991 були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання;

2) стосовно яких до 24.08.1991 були здійснені репресії у формах, визначених ст. 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів;

3) стосовно яких до 24.08.1991 були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення;

4) які до 24.08.1991 були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 ст. 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину;

5) стосовно яких до 24.08.1991 за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених ст. 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24.08.1991, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Частиною першою ст. 4 Закону № 962-XII передбачено - поновити реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.

Згідно із п. "г" ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII у редакції, чинній станом на 05.05.2018 (далі - Закон № 1788-XII) призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі (ст. 58 Закону № 1788-XII).

Відповідно до п. 6 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон № 1058-IV), до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення". Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Підпунктом 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" від 16.07.2008 № 654 (далі - Постанова № 654), з наступними змінами та доповненнями установлено, що з 01.09.2008 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,40 грн, а членам їх сімей, яких було примусово переселено - 43,52 грн.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Стаття 28 Закону № 1058-IV визначає розмір мінімальної пенсії за віком, який встановлений у розмірі прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999 №966-XIV з наступними змінами та доповненнями, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Згідно із ч. 4 ст. 28 Закону № 1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частинами 1 - 3 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону № 1788-XII, який має вищу юридичну силу, а не підпунктом 2 пункту 4 Постанови № 654, зважаючи на те, що підпункт 2 пункту 4 цієї постанови звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону № 1788-XII.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постановах від 10.10.2018 у справі № 446/1549/16-а, від 27.11.2018 у справі № 446/1515/16-а та від 06.02.2019 у справі №446/1848/16-а, яку в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує при вирішенні цього спору.

Аналізуючи співвідношення підпункту 2 пункту 4 Постанови № 654 та пункту "г" статті 77 Закону № 1788-XII, суд виходить з пріоритетності застосування до спірних правовідносин положень згаданого Закону, як нормативно-правового акту вищої юридичної сили.

За змістом п. 2.13 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для осіб, реабілітованих згідно зі ст. 3 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні", приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Суд встановив, що згідно із Довідкою № 4/4-1034 від 04.09.2008, зокрема, ОСОБА_6 , 1950 р.н. виселена 26.05.1950 на спецпоселення із села Добростани Яворівського району Львівської області в Томську область по політичних мотивах, з якого звільнена у1955 році. На підставі ст. 3 Закону Української РСР від 17.04.1991 "Про реабілітацію жертв політичних репресій України", ОСОБА_3 реабілітована.

Отже, ОСОБА_1 є репресованою особою, яку в подальшому було реабілітовано.

Беручи до уваги викладене вище, суд вважає, що ОСОБА_1 має право на підвищення пенсії відповідно до п. "г" статті 77 Закону № 1788-XII з дня набрання чинності Законом України № 2325-VIII, тобто з 05.05.2018.

Відтак, суд дійшов висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною відмови у проведенні розрахунку підвищення пенсії та невиплати підвищення пенсії як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій у розмірі, передбаченому пунктом "г" статті 77 Закону № 1788-XII із розрахунку 50 відсотків мінімальної пенсії за віком та зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок підвищення пенсії у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом "г" статті 77 Закону № 1788-XII, з урахуванням раніше виплачених сум.

При цьому, суд зазначає, що право на перерахунок пенсії у позивача виникло з 05.05.2018, після набрання чинності Законом № 2325-VIII, яким знято обмеження з переліку реабілітованих осіб, які, зокрема мають право на підвищення в розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком згідно із п. "г" ст. 77 Закону № 1788-XII, а не з 13.10.2008, як необгрунтовано вважає позивач.

Тому, суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в частині перерахунку пенсії з 13.10.2008.

Щодо проведення перерахунку стажу у потрійному розмірі відповідно до вимог статті 58 Закону № 1788-XII, суд зазначає, що з 05.05.2018 діє Закон України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", яким викладений у новій редакції Закон України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні".

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 962-XII, у редакції, чинній станом на 05.05.2018, реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Із порівняльного аналізу редакцій статті 6 Закону № 962-XII слідує, що частина перша статті 6 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917- 1991 років" із змінами внесеними Законом № 2325-VIII, передбачає надання пільг всім реабілітованим відповідно до цього Закону громадянам, без диференціації залежно від підстави, за якою особу було реабілітовано, як це було передбачено в редакції Закону, яка діяла до 05.05.2018.

Відповідно до ст. 58 Закону № 1788-XII громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

Згідно з визначенням, яке міститься у статті 1-1 Закону № 962-XII заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.

Отже, законодавством передбачено зарахування стажу в потрійному розмірі особі, яка перебувала в засланні, і в подальшому була реабілітована.

Суд встановив, що згідно із Довідкою № 4/4-1034 від 04.09.2008 ОСОБА_1 , з 26.05.1950 до 1955 року перебувала у засланні, а тому має право на зарахування часу її заслання у потрійному розмірі до стажу роботи для призначення трудових пенсій.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку стажу за час перебування у засланні, як репресованій особі, яку реабілітовано, відповідно до вимог статті 58 Закону № 1788-XII, відтак, порушене право позивача необхідно захистити шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок стажу роботи ОСОБА_1 згідно зі статтею 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 05.05.2018, зарахувавши до трудового стажу час перебування у засланні з 26.05.1950 до 1955 року, у потрійному розмірі на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного режиму 1917- 1991 років".

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

При вирішенні спорів щодо правомірності рішень, дій пенсійного органу як суб`єкта владних повноважень, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 КАС України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

З огляду на викладене вище, суд частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат суд здійснює за правилами ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (; 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10) щодо відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_3 ) у проведенні перерахунку стажу за час перебування у засланні, як репресованій особі, яку реабілітовано, відповідно до вимог статті 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (; 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10) здійснити з 05.05.2018 перерахунок стажу роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_3 ), зарахувавши до трудового стажу час перебування у засланні з 26.05.1950 до 1955 року у потрійному розмірі на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного режиму 1917- 1991 років".

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (; 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10) щодо відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_3 ) у проведенні перерахунку пенсії як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій, відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із розрахунку підвищення пенсії на 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (; 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10) здійснити з 05.05.2018 перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_3 ) пенсії, з урахуванням підвищення пенсії на 50 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII та трудового стажу у потрійному розмірі за час перебування у засланні з 26.05.1950 до 1955 року, з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (; 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

СуддяКисильова Ольга Йосипівна