Справа № 240/14980/25
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року м. Житомир справа № 240/14980/25

категорія 112010201

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

установив:

У червні 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся у суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Житомирській області) про визнання протиправними дії щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату йому пенсії за вислугу років відповідно до статті 501 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії), виходячи з розрахунку у відсотках від суми місячної заробітної плати (грошового забезпечення), на підставі довідок Житомирської обласної прокуратури від 12 лютого 2024 року №21-53 вих-24 та № 21-55 вих-24, без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат, з 12 березня 2025 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 21 лютого 2017 року отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказує, що звернувся до відповідача із заявою, в якій просив провести перерахунок його пенсійного забезпечення із урахуванням трудової діяльності в органах прокуратури. Однак отримав відмову у здійсненні перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Ухвалою суду від 10 червня 2025 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.

24 червня 2025 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що призначені працівникам прокуратури пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення прав на перерахунок. За матеріалами пенсійної справи позивачу з 21 лютого 2017 року призначено пенсію за віком обчислену за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно підстави для перерахунку пенсії відсутні.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Суд установив, що позивач з 21 лютого 2017 року перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»№1058-IV від 09 липня 2003 року (далі Закон України №1058-IV).

Відповідно до копії трудової книжки, яка міститься в матеріалах справи, серії НОМЕР_1 від 12 квітня 1976 року, позивач у період із 01 серпня 1983 року по 19 липня 1993 року працював на різних посадах в прокуратурі Житомирської області.

Наказом №121 від 19 липня 1993 року позивач звільнений з посади прокурора слідчого управління прокуратури Житомирської області за власним бажанням.

12 березня 2025 року позивач звернувся із заявою до відповідача, в якій просив здійснити перерахунок його пенсії.

За результатами розгляду поданої заяви, листом відповідача від 10 квітня 2025 року позивачу роз`яснено порядок обрахунку пенсії, яка призначена відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Додатково повідомлено про обчислення його пенсії за положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відсутність прав на перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

З отриманою відмовою позивач не погоджується та вважає доводи відповідача помилковими, що спровокувало його звернення до суду за захистом порушених, на його переконання, прав.

Відповідно до положень частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до положень статті 46 Основного Закону громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15 липня 2015 року визначалися Законом України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (далі Закон України №1789-ХІІ).

Відповідно до статті 501 Закону України №1789-ХІІ прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80% від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2%, але не більше 90% від суми місячного (чинного) заробітку.

До 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08 липня 2011 року (далі Закон України №3668-VI), який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, внесено зміни до статті 501 Закону України №1789-ХІІ, зокрема, змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права. Встановлено, що прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: по 30 вересня 2011 року 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років 6 місяців; з 01 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років; з 01 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років 6 місяців; з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років; з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців; з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років; з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2018 року 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років 6 місяців; з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років; з 01 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років 6 місяців; з 01 жовтня 2020 року і пізніше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років.

До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

З 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі Закон України №1697-VII).

Пунктом 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» цього Закону визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-XII, крім, зокрема, частин 3, 4, 6 та 11 статті 501 цього Закону.

Положення частини 1 статті 501 Закону України №1789-XII, які визначали умови та порядок призначення пенсії працівникам прокуратури втратили чинність з дня набрання чинності Законом України №1697-VII, а саме з 15 липня 2015 року.

Статтею 86 Закону України №1697-VII врегульовано питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури, які і були чинними на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії.

Частиною 6 статті 86 Закону України №1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою.

Отже, у прокурорів та слідчих, які в період часу з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року мали стаж роботи не менше 23 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років, лише виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права. При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії.

Станом на 21 лютого 2017 року позивач відпрацював в органах прокуратури більше 9 років, а тому на вказану дату у позивача не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі положень Закону України №1789-ХІІ.

З 21 лютого 2017 року позивачу призначена пенсія за вислугу років, відповідно до Закону України №1697-VII.

Ураховуючи дату звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, а саме: 12 березня 2025 року до спірних правовідносин необхідно застосовувати саме норми Закону України №1697-VІІ, а не статтею 501 Закону України №1789-ХІІ, як помилково вважає позивач.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 11 червня 2020 року по справі №265/2627/17, від 18 березня 2020 року по справі №310/7064/16-а та від 04 березня 2021 року по справі №452/208/17.

Статтею 86 Закону України №1697-VII передбачено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 01 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Тобто станом на дату звернення позивача до Пенсійного фонду необхідними умовами для призначення йому пенсії за вислугу років були: а) стаж за вислугу років - не менше 25 років; б) стаж на посадах прокурорів 15 років.

Відповідно до матеріалів справи, станом на день звернення позивача до пенсійного органу із заявою від 12 березня 2025 року про перерахунок його пенсії на підставі довідки Житомирської обласної прокуратури від 12 лютого 2024 року №21-53 вих-24 та № 21-55 вих-24, його стажу роботи на посадах прокурора недостатньо для призначення пенсії відповідно до статті 86 Закону України №1697-VII.

З огляду на викладене інформація про розмір заробітної плати, яка викладена у листі Житомирської обласної прокуратури від 12 лютого 2024 року №21-53 вих-24 та № 21-55 вих-24, не може бути підставою для перерахунку пенсії позивачу.

Ураховуючи вище зазначене, суд уважає, що позивачу правомірно відмовлено у перерахунку його пенсії, оскільки стаж позивача за вислугою років недостатній для призначення йому пенсії на підставі статті 86 Закону України №1697-VII, а в період дії статті 501 Закону України №1789-ХІІ позивач не набув права на призначення пенсії.

При цьому судом ураховано, що позивач звертався до суду з позовними вимогами про визнання протиправними дій щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату йому пенсії за вислугу років відповідно до статті 501 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії), виходячи з розрахунку у відсотках від суми місячної заробітної плати (грошового забезпечення), на підставі довідок Житомирської обласної прокуратури від 12 лютого 2024 року №21-53 вих-24 та № 21-55 вих-24, без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат, з 14 березня 2024 року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року у справі №240/14980/25, яке залишено постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2025 року без змін, позивачу відмовлено у задоволенні вказаних позовних вимог.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ураховуючи вказану норму, відсутність у позивача права на перерахунок та виплату пенсії на підставі довідок Житомирської обласної прокуратури від 12 лютого 2024 року №21-53 вих-24 та № 21-55 вих-24 підтверджене судовим рішенням у справі №240/14980/25, яке набрало законної сили, має преюдиційне значення та не є предметом доказування при розгляді цієї справи.

Поряд з тим, суд наголошує, що у зв`язку з поданням позивачем заяви 12 березня 2025 року про перерахунок його пенсії та відмовою пенсійного органу у такому перерахунку листом від 10 квітня 2025 року, суд розглянув указаний спір по суті.

Наведене у своїй сукупності, на переконання суду, свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

Частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У контексті встановлених обставин справи та правового регулювання суд доходить висновку, що відповідач діяв з дотримання вимог діючого законодавства, що не призвело до порушення прав позивача, тому у задоволенні позову належить відмовити.

Зважаючи на відсутність понесених позивачем судових витрат у справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис

12.08.25