Справа № 380/3329/25
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2025 рокусправа № 380/3329/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 № 99 від 09.09.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 02.09.2024, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 при обчисленні стажу для призначення пенсії за віком періоди роботи з 07.07.1981 по 28.06.1993 згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 20.07.1981 та період навчання з 01.09.1979 по 30.04.1980 в сільському професійно-технічному училищі № 4 м. Корець Ровенської області УРСР і призначити їй пенсію за віком з 12.09.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №99 від 09.09.2024 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком з огляду на не зарахування до страхового стажу періоду її роботи з 07.07.1981 по 28.06.1993 та навчання з 01.09.1979 по 30.04.1980.

Позиція Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області викладена у відзиві на позовну заяву, у якому представник щодо задоволення позову заперечила та вказала, що страховий стаж позивача становить 14 років 06 місяців 0 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: всі періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки титульна сторінка не посвідчена печаткою установи, яка її видала, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Мін?юсту України, Мінпраці України, Міністерства соціального захисту України №58 від 29.07.1993; період навчання з 01.09.1979 по 30.04.1980, оскільки ім??я власниці атестату №9238 від 30.04.1980 не відповідає паспортним даним заявниці. Для зарахування необхідно долучити уточнюючі довідки про періоди роботи, навчання видані на підставі первинних документів.

Ухвалою судді від 25.02.2025 в справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02.09.2024 року позивач звернулась до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 99 від 09.09.2024відмолено позивачці в призначенні пенсії за віком.

Згідно вказаного рішення, вік заявниці становить 62 роки 11 місяців 21 день. Необхідний страховий стаж згідно зі ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 28 років. Після досягнення віку 63 років з 1 січня 2024 по 31 грудня 2024 необхідний страховий стаж становить від 21 до 31 року, та після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років. Страховий стаж особи становить 14 років 06 місяці.

У рішенні відповідачем зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано: всі періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки титульна сторінка не посвідчена печаткою установи, яка її видала, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Мін`юсту України, Мінпраці України, Міністерства соціального захисту України № 58 від 29.07.1993;- період навчання з 01.09.1979 по 30.04.1980, оскільки ім`я власниці атестату № 9238 від 30.04.1980 не відповідає паспортним даним заявниці.

Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, позивач звернулась до суду з метою його скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі Закон України №1058-IV).

Згідно статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону №1058-IV).

Згідно частини першої статті 26 Закону №1058-IV Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 31 років.

Як встановлено судом, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 07.05.2025 № 73 відмолено позивачці в призначенні пенсії за віком з огляду на не зарахування до її страхового стажу:

1) періодів роботи згідно трудової книжки, оскільки титульна сторінка такої не посвідчена печаткою установи;

2) навчання з 01.09.1979 по 30.04.1980, оскільки ім`я власниці атестату №9238 від 30.04.1980 не відповідає паспортним даним заявниці.

Щодо не зарахування пенсійним органом до страхового стажу позивача періоду її роботи з 07.07.1981 по 28.06.1993, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Суд звертає увагу, що станом на момент внесення записів про період роботи з 07.07.1981 по 28.06.1993 до трудової книжки позивача, була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року №162 (далі Інструкція №162).

Згідно абзацу 1 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до пункту 2.3. Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5 Інструкції №162).

При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні за змістом положення містяться також в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58.

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_4 (дата заповнення 20.07.1981) ОСОБА_1 з 07.07.1981 по 24.01.1984 (записи № 1) позивач працювала у Відділенні лікарні на станції Жданов на посаді санітарки неврологічного відділення, з 25.01.1984 (запис № 2) переведена на посаду медрогістратором диктофонного центру.

Дослідивши копію трудової книжки позивача суд встановив, що така містить усі необхідні записи про роботу у спірний період і, на переконання суду, є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Суд зазначає, що записи про роботу позивача є послідовними, чіткими, без перекреслень чи виправлень, містять підпис відповідальних осіб та печатки підприємств.

Також, жодних неправильних чи неточних записів саме щодо періодів роботи позивача, у зв`язку з чим необхідно підтверджувати трудовий стаж, контролюючим органом не виявлено.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а звернув увагу на те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

У постанові від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Також, у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 вказано, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією а отже, й не може впливати на її особисті права.

В постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку обіймав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Водночас суд вказує, що періоди роботи позивача в трудовій книжці зазначено правильно.

Також з аналізу наведених норм суд висновує, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, а відтак недоліки ведення трудової книжки, які визначені відповідачем у спірному рішенні, не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.

Суд знову ж таки зазначає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означеного періоду роботи позивача до стажу роботи, що враховується при призначенні (перерахунку) пенсії.

Відтак суд доходить висновку, що не зарахування періоду роботи позивача з 07.07.1981 по 28.06.1993 до її страхового стажу є протиправним.

Щодо не зарахування пенсійним органом до страхового стажу позивача періоду її навчання з 01.09.1979 по 30.04.1980, суд зазначає таке.

Відповідно до приписів ст. 56 Закону № 1788 (в редакції, що діяла до 01.01.2004) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Отже, законодавець, крім роботи, виконуваної на підставі трудового договору на підприємствах, передбачив можливість зарахування до страхового стажу періоду навчання і визначив для цього певні умови та порядок.

У Рішенні про відмову в призначенні пенсії відповідачем зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано, зокрема: період навчання з 01.09.1979 по 30.04.1980, оскільки ім`я власниці атестату № 9238 від 30.04.1980 не відповідає паспортним даним заявниці.

Позивачем на підтвердження періоду навчання до заяви про призначення пенсії додано копію атестата № 9238, виданого на українській мові « ОСОБА_2 », російською мовою « ОСОБА_2 » в тому, що вона вступила 01.09.1979 і 30.04.1980 закінчила навчання в сільському професійно технічному училищі № 4 м. Корець Ровенської області УРСР зі строком навчання 8 місяців за професією оператор по приготуванню і роздачі кормів.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_5 виданого 25.08.1982, змінено дівоче прізвище ОСОБА_3 на прізвище чоловіка ОСОБА_4 . Відомості про наречену зазначені на російській мові « ОСОБА_2 », дата народження « ІНФОРМАЦІЯ_2 » місце народження «с. Калиновка, Новоград-Волинский р-н Житомирской обл» , свідоцтво видане російською мовою.

У паспорті громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Орджонікідзевським РВ УМВС України в Донецькій області 25.10.2000, зазначено: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: село Калинівка, Новоград-Волинського району Житомирської області, відомості про особу російською мовою: « ОСОБА_1 ».

Отже, у атестаті про навчання позивача дійсно вказано ім`я « ОСОБА_5 », що не відповідає імені, яке вказано у паспорті - « ОСОБА_5 ».

На підтвердження того що це одне і те ж ім`я позивач звернулася в Центр лінгвістичних експертиз Інституту післядипломної освіти та доуніверситетської підготовки Львівського національного університету імені Івана Франка із заявою про надання експертного висновку щодо ідентичності документальних записів імені ОСОБА_6 / рос. ОСОБА_5 .

Експертним висновком № 684 від 27.08.2024 встановлено, що документально засвідчені жіночі імена ОСОБА_5 , ОСОБА_5 та рос. ОСОБА_5 ідентичні.

Таким чином, оскільки експертним висновком підтверджено ідентичність імен ОСОБА_5 , ОСОБА_5 та рос. ОСОБА_5 , суд доходить висновку про наявність підстав для зарахування й періоду навчання позивача до її страхового стажу.

Вищенаведене в сукупності свідчить про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 99 від 09.09.2024 та необхідність його скасування.

З метою ефективного поновлення порушених прав позивача слід зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 02.09.2024, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 при обчисленні стажу для призначення пенсії за віком періоди роботи з 07.07.1981 по 28.06.1993 згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 20.07.1981 та період навчання з 01.09.1979 по 30.04.1980 в сільському професійно-технічному училищі № 4 м. Корець Ровенської області УРСР.

Водночас вимога щодо зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком є передчасною, оскільки на виконання даного судового рішення відповідачем ще не здійснено зарахування відповідних періодів роботи та навчання позивача до її страхового стажу.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат у вигляді судового збору здійснюється відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 143, 241-246, 250 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 № 99 від 09.09.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 02.09.2024, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 при обчисленні стажу для призначення пенсії за віком періоди роботи з 07.07.1981 по 28.06.1993 згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 20.07.1981 та період навчання з 01.09.1979 по 30.04.1980 в сільському професійно-технічному училищі № 4 м. Корець Ровенської області УРСР.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.