Справа № 340/4103/25
Суддя: Г.М. МОМОНТ
Дата ухвалення: 2025-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року м. Кропивницький Справа №340/4103/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Момонт Г.М., розглянув у порядку письмового провадження у м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: Заступника керівника Новоукраїнської окружної прокуратури

до відповідача: Новомиргородської міської ради Кіровоградської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Йосипівський ліцей Новомиргородської міської ради Кіровоградської області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Заступник керівника Новоукраїнської окружної прокуратури звернувся з позовом до Новомиргородської міської ради Кіровоградської області про:

- визнання протиправною бездіяльності Новомиргородської міської ради щодо не оформлення правовстановлюючих документів та не проведення державної реєстрації права комунальної власності на будівлю Йосипівського ліцею Новомиргородської міської ради Кіровоградської області, який розташований за адресою: вул. Центральна, 58а, с. Йосипівка Новоукраїнського району, Кіровоградської області;

- зобов`язання Новомиргородської міської ради вчинити дії щодо оформлення правовстановлюючих документів та державної реєстрації права комунальної власності на будівлю Йосипівського ліцею Новомиргородської міської ради Кіровоградської області, який розташований за адресою: вул. Центральна, 58а, с. Йосипівка, Новоукраїнського району, Кіровоградської області.

В обґрунтування правових підстав звернення до суду прокурор зазначив, що рішенням сесії Новомиргородської міської ради Кіровоградської області від 24.12.2020 р. №24 «Про прийняття в комунальну власність Новомиргородської міської ради закладів освіти та КУ «Новомиргородський інклюзивно-ресурсний центр», рухомого та нерухомого майна із спільної власності територіальних громад міста, селища та сіл Новомиргородського району» у комунальну власність Новомнргородськоі міської ради прийнято бюджетні установи заклади освіти відповідно до переліку згідно з додатком, у тому числі Йосипівський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад». Згідно з рішенням сесії Новомиргородської міської ради Кіровоградської області від 20.08.2022 р. №580 «Про перейменування Йосипівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня шкода І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад» Новомиргородської міської ради Кіровоградської області перейменовано на Йосипівський ліцей Новомиргородської міської ради Кіровоградської області з 01 вересня 2022 року та затверджено статут Йосипівського ліцею Новомиргородської міської ради Кіровоградської області. Прокурор зазначає, що органом, уповноваженим управляти комунальним майном, яке знаходиться на території міста Новомиргород є Новомиргородська міська рада Кіровоградської області. Відповідно до Інформації із Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, а саме за адресою: вул. Центральна, 58а, село Йосипівка, Новоукраїнського району Кіровоградської області, відсутні відомості щодо держанної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості за вказаною адресою. Відповідно до листа Новомиргородської міської ради №02-22/254/1 від 22.04.2025 р. право власності на будівлю, в якій розміщено Йосипівський ліцей не зареєстровано у зв`язку із необхідністю значних фінансових затрат. Виготовлення технічної документації та реєстрація права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна заплановано на 2025 рік. Водночас, вивченням даних веб-сайту Новомиргородської міської ради встановлено, що будь-які рішення щодо вжиття заходів Новомиргородською міською радою на проведення державної реєстрації права комунальної власності на будівлю Йосипівського ліцею Новомиргородської міської ради Кіровоградської області не приймалися. Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження вжиття ним реальних заходів, спрямованих на належне оформлення правовстановлюючих документів на належне йому майно. Прокурор зауважує, що безпідставне зволікання з оформленням та державною реєстрацією права власності громади в особі Новомиргородської міської ради Кіровоградської області на приміщення Йосипівського ліцею Новомиргородської міської ради Кіровоградської області, розташованого за адресою вул. Центральна, 58а, с Йосипівка, Новоукраїнського району Кіровоградської області, може призвести до нецільового використання останньої або її вибуття з власності громади, що в свою чергу суперечить інтересам держави. Відсутність правовстановлюючих документів на приміщення закладу освіти створює передумови для зловживань щодо розпорядження зазначеним майном, формує ризики для нормального функціонування закладу освіти, що може призвести до негативних наслідків та порушення прав жителів громади та інтересів держави у сфері освіти. При цьому, відповідно до законодавства Новомиргородська міська рада як власник закладу освіти, зобов`язана вжити заходів до оформлення та державної реєстрації права комунальної власності на вказане нерухоме майно. У свою чергу безпідставне зволікання з оформленням та державною реєстрацією права власності громади в особі Новомиргородської міської ради на приміщення Йосипівського ліцею Новомиргородської міської ради Кіровоградської області, що знаходиться по вул. Центральна, 58 а, с. Йосипівка, Новоукраїнського району Кіровоградської області може призвести до нецільового використання останньої або її вибуття з власності громади, що в свою чергу суперечить інтересам держави. На думку прокурора, незаконна бездіяльність Новомиргородської міської ради Кіровоградської області, що виражається у невжитті передбачених законодавством заходів щодо оформлення права власності на будівлю (споруду) та її державної реєстрації, створює передумови для зловживань щодо розпорядження зазначеним нерухомим майном, ризики безпідставного вибуття останнього з власності територіальної громили, інтереси якої міська рада представляє, що може призвести до негативних наслідків та порушення прав громади у сфері освіти, тим самим порушує законодавчо встановлений порядок набуття та подальшої реалізації права власності та, відповідно, інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною манна територіальної громади, що є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом зверненій до суду з позовною заявою. За цим позовом прокурор набуває статусу позивача, оскільки орган, уповноважений здійснювати функції щодо зобов`язання Новомиргородської міської ради оформити належним чином право власності на нерухоме майно територіальної громади Новомиргородської міської ради, відсутній. Разом з тим, враховуючи, що саме Новомиргородською міською радою, уповноваженою здійснювати контроль, охорону та управління майном територіальної громади (як представницьким органом) жодних ефективних заходів щодо оформлення права власності на будівлю та її державної реєстрації не вжито, тим самим спричинено порушення інтересів держави, а тому Новомиргородську міську раду визначено відповідачем у справі.

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень відзив на позов не подано без поважних причин, що відповідно до ч.4 ст.159 КАС України кваліфікується судом як визнання позову.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.06.2025 р. відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Йосипівський ліцей Новомиргородської міської ради Кіровоградської області (а.с.80-81).

24.07.2025 р. проведено перше судове засідання та розпочато розгляд справи по суті (а.с.85).

Інші процесуальні дії у справі не вчинялися.

Дослідивши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням другої сесії восьмого скликання Новомиргородської міської ради Кіровоградської області від 24.12.2020 р. №24 «Про прийняття в комунальну власність Новомиргородської міської ради закладів освіти та КУ «Новомиргородський інклюзивно-ресурсний центр», рухомого та нерухомого майна із спільної власності територіальних громад міста, селища та сіл Новомиргородського району» вирішено вступити засновником комунальних підприємств, установ Новомиргородського району та прийняти безоплатно з 1 січня 2021 року з комунальної власності Новомиргородської районної ради заклади освіти та комунальну установу «Новомиргородський інклюзивно-ресурсний центр», зокрема Йосипівський НВК «ЗШ І ІІІ ст. ДНЗ». (а.с.26-31).

Рішенням двадцятої сесії восьмого скликання Новомиргородської міської ради Кіровоградської області від 26.08.2022 р. №580 «Про перейменування Йосипівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад» Новомиргородської міської ради Кіровоградської області» перейменовано Йосипівський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад» Новомиргородської міської ради Кіровоградської області на «Йосипівський ліцей Новомиргородської міської ради Кіровоградської області» з 01 вересня 2022 року; затверджено статут Йосипівського ліцею Новомиргородської міської ради Кіровоградської області (а.с.24-25).

Згідно з 1.5 розділу І Статуту Йосипівського ліцею Новомиргородської міської ради Кіровоградської області, засновником Ліцею є Новомиргородська міська рада.

Відповідно до п.п.8.3, 8.4 розділу VIII Статуту матеріально-технічна база Ліцею включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання та інші матеріальні цінності.

Майно Ліцею, земельна ділянка є комунальною власністю Новомиргородської міської ради та передані в постійне користування Ліцею (а.с.32-70).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №428292483 від 23.05.2025 р. встановлено відсутність відомостей щодо права власності, інших речових прав стосовно нерухомого майна, розташованого за адресою: Кіровоградська область, Новоукраїнський район, с. Йосипівка, вулиця Центральна, будинок 58а (а.с.71).

Заступник керівника Новоукраїнської окружної прокуратури Кіровоградської області звернувся до Новомиргородського голови із запитом від 14.04.2025 р. №53/03-1973Вих-25 про надання інформації щодо оформлення та державної реєстрації права власності на приміщення закладу освіти, а саме: Йосипівський ліцей Новомиргородської міської ради Кіровоградської області, що розташований по вул. Центральна, 58а, с. Йосипівка, Новоукраїнський район, Кіровоградська область (а.с.18-21).

Листом від 22.04.2025 р. №02-22/254/1 Новомиргородська міська рада Кіровоградської області повідомила заступнику керівника Новоукраїнської окружної прокуратури Кіровоградської області, що у процесі приймання освітніх закладів виникла необхідність реєстрації права власності, що вимагало значних фінансових затрат на виготовлення нової технічної документації на всі об`єкти нерухомого майна, тому Йосипівський ліцей, розташований за адресою: село Йосипівка, вулиця Центральна, 58-А заплановано на 2025 рік виготовлення технічної документації, після чого буде зареєстровано право власності на Новомиргородську міську раду в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.22-23).

Надаючи оцінку повноваженням заступника керівника Новоукраїнської окружної прокуратури на звернення до суду з відповідним позовом, суд враховує наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює: представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

У рішенні Конституційного Суду України від 05.06.2019 р. №4-р(II)/2019 вказано, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Згідно з ч.3 ст.53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Системне тлумачення вказаних приписів дозволяє дійти висновку, що стаття 53 КАС України вимагає вказувати в адміністративному позові, скарзі чи іншому процесуальному документі докази на підтвердження підстав заявлених позовних вимог із зазначенням, у чому саме полягає порушення інтересів держави, та обставини, що зумовили необхідність їх захисту прокурором.

У Законі України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. №1697-VII (далі за текстом Закон №1697) закріплено вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді у некримінальних провадженнях.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону №1697 прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

Суд враховує, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій.

З огляду на п.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. №3-рп/99, «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Висловлене Конституційним Судом України розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 р. у справі №806/1000/17, від 26.07.2018 р. у справі №926/1111/15, від 19.09.2019 р. у справі №815/724/15, від 05.11.2019 р. у справі №804/4585/18, від 28.01.2021 р. у справі №380/3398/20, від 05.10.2021 р. у справі №380/2266/21, від 02.12.2021 р. у справі №320/10736/20, від 23.12.2021 р. у справі №0440/6596/18.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не повною мірою відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 р. у справі №806/602/18, від 13.03.2019 р. у справі №815/1139/18, від 15.10.2019 р. у справі №810/3894/17, від 17.10.2019 р. у справі №569/4123/16-а, від 05.11.2019 р. у справі №804/4585/18, від 03.12.2019 р. у справі №810/3164/18 та від 01.06.2022 р. у справі №260/1815/21.

У даній справі, прокурор в адміністративному позові зазначив, що захисту полягають інтереси держави у сфері охорону дитинства внаслідок допущеної відповідачем бездіяльності порушено передбачений законодавством порядок користування комунальним майном.

На думку суду, таке обґрунтування є сумісним з розумінням «інтересів держави», у зв`язку з наступним.

Так, у преамбулі Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. №789-XII, зазначено, що дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Статтею 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.28 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право дитини на освіту, і з метою поступового досягнення здійснення цього права на підставі рівних можливостей вони, зокрема: сприяють розвиткові різних форм середньої освіти, як загальної, так і професійної, забезпечують її доступність для всіх дітей.

З огляду на ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. №2402-ІІІ забезпечення найкращих інтересів дитини дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Охорона дитинства система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.

Забезпечення якнайкращих інтересів дитини є одним із базових міжнародних принципів, який закріплений, зокрема, у статті 24 Хартії основних прав Європейського Союзу. Зміст цього принципу полягає у тому, що при здійсненні будь-яких дій по відношенню до дітей, як з боку органів державної влади, так і з боку приватних установ, вищі інтереси дитини повинні розглядатися як пріоритетні.

Згідно з положеннями ч.2 ст.4 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 р. №2145-VIII право на безоплатну освіту забезпечується: для здобувачів дошкільної та повної загальної середньої освіти за рахунок розвитку мережі закладів освіти всіх форм власності та їх фінансового забезпечення у порядку, встановленому законодавством, і в обсязі, достатньому для забезпечення права на освіту всіх громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства, які постійно або тимчасово проживають на території України.

Таким чином, обов`язок органів державної влади та місцевого самоврядування полягає у створенні, у межах визначених законом повноважень, умов для отримання дитиною освіти, забезпечення її доступності шляхом, зокрема, належного функціонування розгалуженої мережі навчальних закладів.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, що викладеною, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18.10.2018 р. у справі №822/3692/17, від 05.11.2019 р. у справі №804/4585/18, від 01.06.2021 р. у справі №0440/6514/18.

З огляду на викладене, суд вважає, що у даній справі подання заступником прокурора позову мало на меті захист «інтересів держави».

Стосовно наявності підстав, визначених ч.3 ст.23 Закону №1697 для представництва інтересів держави у суді у даній справі, суддів враховує наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 р. у справі №826/13768/16, погоджуючись з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.04.2018 р. у справі №806/1000/17, зазначила, що за змістом частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Суд також враховує, що у постанові від 26.05.2020 р. у справі №912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

У даній справі прокурор послався на відсутність органу, уповноваженого державою звертатися до суду з позовом до органу місцевого самоврядування у спірних правовідносинах.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 2.05.1997 р. №280/97-ВР (далі за тестом Закон №280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ч.3 ст.16 Закону №280/97-ВР матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

З огляду на п.1 ч.1 ст.29 Закону №280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Частинами 1, 2, 5, 8 статті 60 Закону №280/97-ВР визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Таким чином, органом, уповноваженим управляти комунальним майном, яке знаходиться на території Новомиргородської міської територіальної громади є Новомиргородська міська рада Кіровоградської області.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.22 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 р. №2145-VIII (далі за текстом Закону №2145) юридична особа має статус закладу освіти, якщо основним видом її діяльності є освітня діяльність.

Заклад освіти залежно від засновника може діяти як державний, комунальний, приватний чи корпоративний.

Згідно з ч.3ст.66 Закону №2145 сільські, селищні ради: відповідають за реалізацію державної політики у сфері освіти та забезпечення якості освіти на відповідній території, забезпечення доступності дошкільної та повної загальної середньої освіти; засновують заклади освіти, а також реорганізовують, перепрофільовують (змінюють тип) та ліквідовують їх з урахуванням спеціальних законів; оприлюднюють офіційну звітність про всі отримані та використані кошти, а також перелік і вартість товарів, робіт, послуг, спрямованих на потреби кожного із заснованих ними закладів освіти, та інші видатки у сфері освіти; здійснюють інші повноваження у сфері освіти, передбачені законом.

Частиною 1 статті 80 Закону №2145 передбачено, що до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать: нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо; майнові права, включаючи майнові права інтелектуальної власності на об`єкти права інтелектуальної власності, зокрема інформаційні системи, об`єкти авторського права та/або суміжних прав; інші активи, передбачені законодавством.

Майно закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених законодавством.

Згідно з ч.1 ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.4 ст.334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

У розумінні п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. №1952-IV (далі за текстом Закон №1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону №1952 передбачено, що загальними засадами державної реєстрації прав є: обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону № 1952 у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.

За приписами пунктів 6, 44 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

Для державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт державної або комунальної власності, будівництво якого завершено та право власності на який не зареєстровано до 1 січня 2013 р., за відсутності документа, що посвідчує набуття права державної або комунальної власності на такий об`єкт, подаються: витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо такого об`єкта (у разі державної реєстрації права державної власності); документ, що підтверджує факт перебування закінченого будівництвом об`єкта у комунальній власності, виданий відповідним органом місцевого самоврядування (у разі державної реєстрації права комунальної власності); документ, що підтверджує факт відсутності перебування закінченого будівництвом об`єкта у державній власності, виданий Фондом державного майна чи його регіональним відділенням (у разі державної реєстрації права комунальної власності).

Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності відомостей про такий об`єкт в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що управління майном Йосипівського ліцею Новомиргородської міської ради Кіровоградської області, у тому числі і вчинення дій щодо належного оформлення правовстановлюючих документів, відноситься до компетенції Новомиргородської міської ради Кіровоградської області.

Судом встановлено, що відповідачем не проведено оформлення правовстановлюючих документів на будівлю Йосипівського ліцею Новомиргородської міської ради Кіровоградської області, який розташований за адресою: вул. Центральна, 58-А, с. Йосипівка Новоукраїнського району, Кіровоградської області та необґрунтовано підстав, які зумовили таку бездіяльність Новомиргородської міської ради Кіровоградської області.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Новомиргородської міської ради щодо не оформлення правовстановлюючих документів та не проведення державної реєстрації права комунальної власності на будівлю Йосипівського ліцею Новомиргородської міської ради Кіровоградської області, який розташований за адресою: вул. Центральна, 58-А, с. Йосипівка Новоукраїнського району, Кіровоградської області та зобов`язання Новомиргородської міської ради вчинити дії щодо оформлення правовстановлюючих документів та державної реєстрації права комунальної власності на будівлю Йосипівського ліцею Новомиргородської міської ради Кіровоградської області, який розташований за адресою: вул. Центральна, 58-А, с. Йосипівка, Новоукраїнського району, Кіровоградської області, підлягають задоволенню повністю.

Згідно з ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

У даній справі прокурор є суб`єктом владних повноважень та виконує функції з представництва інтересів держави у суді відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. №1697-VII та ч.3 ст.53 КАС України, а тому враховуючи, що витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз не понесено, суд дійшов висновку, що відсутні витрати, які б підлягали стягненню з відповідача в порядку розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.132, 142, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Заступника керівника Новоукраїнської окружної прокуратури (м. Новоукраїнка, Кіровоградська область, вул. Гагаріна, 7) до Новомиргородської міської ради Кіровоградської області (м. Новомиргород, Новоукраїнський район, Кіровоградська область, вул. Соборності, 227/7, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Йосипівський ліцей Новомиргородської міської ради Кіровоградської області (с. Йосипівка, Новоукраїнський район, Кіровоградська область, вул. Центральна, 58-А, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Новомиргородської міської ради Кіровоградської області щодо вжиття заходів з оформлення правовстановлюючих документів на будівлю Йосипівського ліцею Новомиргородської міської ради Кіровоградської області, який розташований за адресою: вул. Центральна, 58-А, с. Йосипівка Новоукраїнського району, Кіровоградської області, та державної реєстрації права комунальної власності на зазначену будівлю.

3. Зобов`язати Новомиргородську міську раду Кіровоградської області в межах повноважень вжити заходи щодо оформлення правовстановлюючих документів на будівлю Йосипівського ліцею Новомиргородської міської ради Кіровоградської області, який розташований за адресою: вул. Центральна, 58-А, с. Йосипівка Новоукраїнського району, Кіровоградської області, та державної реєстрації права комунальної власності на зазначену будівлю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного рішення суду 07 серпня 2025 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.М. МОМОНТ