Справа № 520/13020/25
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2025-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2025 р. № 520/13020/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (01001, місто Київ, вулиця Бориса Грінченка, 1, ), Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області (61166, м. Харків, пр. Науки, 40, 6 поверх, ) про визнання протиправними та скасування рішень, наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся представник позивача з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати незаконними та скасувати рішення від 25 березня 2025 року Голови Державної служби України з питань безпечності продуктів та захисту споживачів затверджено штатний розпис на 2025 рік ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області у кількості 320 штатних одиниць, з місячною формою заробітної плати та посадовими окладами 3785731,00 грн.;

- визнати незаконними та скасувати рішення від 27 березня 2025 року Голови Державної служби України з питань безпечності продуктів та захисту споживачів затверджено зміни до штатного розпис на 2025 рік ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області у кількості 320 штатних одиниць, з місячною формою заробітної плати та посадовими окладами 5171797,00 грн.;

- визнати незаконним та скасувати наказ начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області №222-К від 30.04.2025 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу управління роботи з персоналом Головного Управління Держпродспоживслужби в Харківській області та поновити її на посаді;

- стягнути на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань за період з 30 квітня 2025 року до моменту поновлення на посаді;

- стягнути на користь ОСОБА_1 солідарно з Державної служби України з питань безпечності продуктів та захисту споживачів та ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області моральну шкоду у розмірі 100000 грн.00 коп.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.

Відповідачами подані до суду відзиви на позовну заяву, в яких зазначено, що у спірних правовідносинах вони діяли згідно чинного законодавства.

Керуючись приписами ст. 171, 257, 262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що позивача було призначено на посаду начальника відділу роботи з персоналом Управління роботи з персоналом Головного Управління Держпродспоживслужби в Харківській області на підставі наказу №92-к від 31.01.2023р., як працівника державної служби України.

30 січня 2025 року Головою Державної служби України з питань безпечності продуктів та захисту споживачів затверджено штатний розпис на 2025 рік ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області у кількості 320 штатних одиниць, з місячною формою заробітної плати та посадовими окладами 3773924,00грн.

25 березня 2025 року Головою Державної служби України з питань безпечності продуктів та захисту споживачів затверджено штатний розпис на 2025 рік ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області у кількості 320 штатних одиниць, з місячною формою заробітної плати та посадовими окладами 3785731,00 грн.

27 березня 2025 року Головою Державної служби України з питань безпечності продуктів та захисту споживачів затверджено зміни до штатного розпису на 2025 рік ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області у кількості 320 штатних одиниць, з місячною формою заробітної плати та посадовими окладами 5171797,00грн.

В обґрунтування адміністративного позову позивач посилається на те, що у даному випадку були відсутні будь які вимоги для внесення змін для штатного розпису та зміни обсягу бюджетного фінансування, так як кількість штатних одиниць не була змінена, обсяг оплати труда станом на 30.01.2025р. було розраховано з урахуванням Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік». Позивач вважає, що зміни у штатному розпису Управління від 27.03.2025р. зобов`язані відповідно до вимог п.п. 3.1, 3.4, 3.9 Інструкції бути погоджені з Департаментом Державного бюджету Мінфіна та затверджуються Міністром (та/або заступником). Крім того, позивач вважає, що були відсутні підстави для зміни штатного розпису в розумні листа Мінсоцполітики від 28.12.2016р.

Таким чином, на думку позивача, рішення Голови Державної служби України з питань безпечності продуктів та захисту споживачів викладених у вигляді погодження від 25 та 27 березня 2025 року є такими що не відповідають вимогам Закону та підлягають скасуванню.

Наказом начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області №222-К від 30.04.2025р. позивача звільнено з вказаної посади.

В адміністративному позиві позивач зазначила, що не була попереджена у встановлений Законом спосіб про своє звільнення, позивачу не було запропоноване інше робоче місце та вільна вакансія, змінами у штатному розписі від 25 та 27 березня 2025 року не відбулося скорочення численності працівників.

Вбачаючи у вказаному порушення свої прав, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 1 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 667 (далі - Положення про Держпродспоживслужбу) Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 Положення про Держпродспоживслужбу Держпродспоживслужба у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Згідно пбз. 1 п. 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 р. № 228 (далі - Порядок № 228), зокрема, передбачено, що штатні розписи бюджетних установ затверджуються в установленому порядку у місячний строк з початку бюджетного періоду.

У позовній заяві позивач посилається на те, що зміни в штатному розписі Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області як територіального органу мали бути погоджені з Міністерством фінансів України. Зокрема, позивач зазначає, що штатний розпис та кошторис Держпродспоживслужби затверджуються її Головою за погодженням із Мінфіном, і тому, на думку позивача, непогодження змін до штатного розпису в Харківській області є порушенням пункту 14 Положення.

Однак таке твердження позивача суд вважає помилковим, з огляду на наступне.

За змістом пункту 14 Положення гранична чисельність державних службовців та працівників Держпродспоживслужби затверджується Кабінетом Міністрів України.

Структуру апарату Держпродспоживслужби затверджує її Голова за погодженням з Міністром Кабінету Міністрів України.

Штатний розпис, кошторис апарату Держпродспоживслужби затверджує її Голова за погодженням з Мінфіном.

Таким чином, вказана норма права містить посилання на центральний апарат Держпродспоживслужби, тобто про її головний орган управління, а не про територіальні органи, зокрема Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області.

Суд зазначає, що саме щодо апарату Держпродспоживслужби законодавством передбачено погодження його штатного розпису з Міністерством фінансів України.

Натомість територіальні органи ДПСС, зокрема Головне управління в Харківській області, діють в межах власної компетенції, передбаченої окремими нормативно-правовими актами, і на них вимога погодження штатного розпису з Мінфіном не поширюється.

Таким чином, твердження позивача про те, що зміни до штатного розпису територіального органу (Головного управління ДПСС у Харківській області) повинні були погоджуватися з Міністерством фінансів України, не ґрунтується на нормах чинного законодавства і є помилковим.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 Положення про Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області, затвердженого наказом Держпродспоживслужби від 24 лютого 2020 року № 164 (далі - Положення про Головне управління), Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області є територіальним органом Держпродспоживслужби та їй підпорядковане.

Відповідно до частини сьомої статті 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» структуру територіальних органів центрального органу виконавчої влади затверджує керівник центрального органу виконавчої влади за погодженням з міністром, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади.

Штатний розпис та кошторис територіальних органів центрального органу виконавчої влади затверджує керівник центрального органу виконавчої влади.

Згідно абз. 6 пункту 14 Типового положення про територіальні органи міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 р. № 563 (далі - Типове положення), штатний розпис та кошторис територіальних органів іншого центрального органу виконавчої влади затверджує керівник центрального органу виконавчої влади.

Відповідно до абзаців 2, 3 пункту 14 Положення про Головне управління структура Головного управління затверджується Головою Держпродспоживслужби за погодженням з Міністром розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.

Штатний розпис та кошторис Головного управління затверджуються Головою Держпродспоживслужби.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12 березня 2005 року № 179 «Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих державних адміністрацій» у складі територіальних підрозділів центральних органів виконавчої влади можуть утворюватися такі структурні підрозділи (якщо інше не передбачено актами, що мають вищу юридичну силу): управління, самостійні відділи, відділи та самостійні сектори, сектори у складі управлінь і самостійних відділів з урахуванням критеріїв, установлених для апарату центральних органів виконавчої влади. Управління (самостійний відділ) - структурний підрозділ одногалузевого чи однофункціонального спрямування. До складу управління належать не менш як 2 відділи.

Самостійний відділ утворюється зі штатною чисельністю не менше 5 одиниць.

Управління (самостійний відділ) очолює начальник.

Начальник управління, штатна чисельність якого не перевищує 13 одиниць, може мати одного заступника - начальника відділу.

Якщо штатна чисельність управління становить понад 13 одиниць, начальник управління може мати не більше 2 заступників - начальників відділів.

Управління може бути самостійним або входити до складу департаменту. Відділ у складі департаменту (управління) - структурний підрозділ, що утворюється для виконання завдань за одним напрямом (функцією) діяльності органу виконавчої влади, з штатною чисельністю не менш як 4 одиниці.

Відділ очолює начальник. Начальник відділу (як самостійного, так і у складі управління чи департаменту) може мати не більш як одного заступника.

Така посада може вводитися в разі, коли штатна чисельність відділу становить не менш як 5 одиниць.

Суд зазначає, що право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власникові або уповноваженому ним органу.

Питання, пов`язані із розірванням трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, вирішуються відповідно до положень Кодексу законів про працю України з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про державну службу», у разі їх наявності.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у поставах від 28 вересня 2023 року по справі №487/7770/21, від 08 листопада 2023 року по справі №443/299/22 та від 26.01.2022 року по справі №185/5041/18.

Суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників, так як право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, а суд зобов`язаний лише з`ясувати наявність підстав для звільнення.

У постанові Верховного Суду від 28 березня 2019 року по справі №775/3495/16-зазначено, що не є належним способом захисту оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою.

При цьому правом працівника залишається оспорювати власне саме правомірність його звільнення.

Питання щодо визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників є складовою права на управління діяльністю підприємством і є виключними повноваженнями органу управління.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року по справі №185/5041/18.

Разом з тим, в обґрунтування адміністративного позову позивач, зокрема, зазначила про порушення Інструкції про складання і виконання розпису Державного бюджету України Затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2002 №57 (в редакції наказу Міністерства фінансів України 14.06.2004 № 386), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1 лютого 2002 р. за № 86/6374.

Так, на думку позивача, зміни у штатному розпису Управління від 27.03.2025р. відповідно до вимог п. п. 3.1, 3.4, 3.9 Інструкції повинні бути погоджені з Департаментом Державного бюджету Мінфіна та затверджуються Міністром (та/або заступником).

Суд зазначає, що відповідно до пункту 46 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України, розпис бюджету - документ, в якому встановлюється розподіл доходів, фінансування бюджету, повернення кредитів до бюджету, бюджетних асигнувань головним розпорядникам бюджетних коштів за певними періодами року відповідно до бюджетної класифікації.

Штатний розпис - документ, що визначає структуру штатного складу працівників підприємства (установи, організації), найменування професій (посад), чисельність персоналу й оклади для кожної професії (посади).

Інструкція про складання і виконання розпису Державного бюджету України визначає процедури складання і виконання розпису Державного бюджету України.

Інструкція, на яку посилається позивач, регулює виключно порядок складання та виконання розпису Державного бюджету України. Її положення (включаючи пункти 3.1, 3.4 і 3.9) стосуються процедур внесення змін до бюджетного розпису, тобто офіційного фінансового документа, який містить деталізований розподіл бюджетних асигнувань.

Зокрема, вказані положення визначають, у яких випадках допускається внесення змін до розпису, яка інформація при цьому подається до Мінфіну та як оформлюються такі зміни.

Таким чином, посилання позивача на необхідність погодження змін до штатного розпису з Департаментом Державного бюджету Мінфіну та затвердження таких змін Міністром фінансів є помилковим, оскільки штатний розпис не є розписом бюджету і не підпадає під сферу регулювання вказаної Інструкції.

Суд вважає помилковими доводи позивача, викладені у позовній заяви, щодо відсутності підстав для внесення змін до штатного розпису Управління, оскільки такі ґрунтуються на довільному тлумаченні пункту 47 Порядку № 228, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року № 228 «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ».

Позивач, посилаючись на вказаний пункт, зазначає, що пунктом 47 Порядку № 228 встановлено вичерпний перелік підстав для внесення змін до кошторису, планів асигнувань, плану використання бюджетних коштів тощо, та вважає, що були відсутні підстави для зміни штатного розпису.

Так, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 Порядку № 228, терміни, що використовуються в цьому Порядку, вживаються у значенні, визначеному Бюджетним кодексом України.

Згідно п. 30 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України, кошторис - це основний плановий фінансовий документ бюджетної установи, яким на бюджетний період встановлюються повноваження щодо отримання надходжень і розподілу бюджетних асигнувань.

Натомість штатний розпис є внутрішнім організаційно-розпорядчим документом, який визначає структуру працівників установи, кількість штатних одиниць, найменування посад і розміри посадових окладів. Він не належить до складу кошторисної документації, а відтак не є об`єктом регулювання пункту 47 Порядку № 228.

Крім того, пункт 47 Порядку № 228 не містить норм, які б регламентували порядок чи підстави внесення змін саме до штатного розпису. Цей пункт встановлює перелік випадків, у яких можуть вноситися зміни до фінансових документів, зокрема до кошторису, плану асигнувань загального фонду бюджету, плану використання бюджетних коштів тощо.

Водночас, вказана норма передбачає, що зміни до штатних розписів вносяться у порядку та за формою, встановленими для їх затвердження, що свідчить про виокремлення цього питання із загального переліку змін до фінансових документів.

Порядок затвердження штатного розпису та змін до нього врегульовано окремими нормативно-правовими актами, зокрема наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2002 року № 57 (у редакції наказу від 26.11.2012 № 1220), яким затверджено типову форму штатного розпису.

Згідно з чинним законодавством, протягом бюджетного періоду допускається внесення змін до штатного розпису у разі зміни структури, введення або виведення посад, зміни умов оплати праці тощо. При цьому законодавством не передбачено обмежень щодо кількості чи періодичності таких змін.

Таким чином, посилання позивача на пункт 47 Порядку № 228 як на підставу для висновку про відсутність можливості внесення змін до штатного розпису є необґрунтованим, оскільки цей пункт не регулює порядок формування чи зміни штатного розпису і не містить жодної заборони або обмеження в цьому контексті.

Суд зазначає, що до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності порушення відповідачем вимог чинного законодавства під час прийняття оскаржуваних рішень від 25 березня 2025 року та від 27 березня 2025 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконними та скасування рішення від 25 березня 2025 року Голови Державної служби України з питань безпечності продуктів та захисту споживачів затверджено штатний розпис на 2025 рік ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області у кількості 320 штатних одиниць, з місячною формою заробітної плати та посадовими окладами 3785731,00 грн.; рішення від 27 березня 2025 року Голови Державної служби України з питань безпечності продуктів та захисту споживачів затверджено зміни до штатного розпис на 2025 рік ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області у кількості 320 штатних одиниць, з місячною формою заробітної плати та посадовими окладами 5171797,00 грн.

Щодо позовних вимог в частині визнати незаконним та скасувати наказ начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області №222-К від 30.04.2025 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу роботи з персоналом Управління роботи з персоналом Головного Управління Держпродспоживслужби в Харківській області та поновити її на посаді, суд зазначає наступне.

Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII) визначено, що цей Закон визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 р. № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Воєнний стан в Україні продовжувався відповідно до Указів Президента України (від 14.03.2022 р. № 133/2022, від 18.04.2022 р. № 259/2022, від 17.05.2022 р. № 341/2022, від 12.08.2022 р. № 573/2022, від 07.11.2022 р. № 757/2022, від 06.02.2023 р. № 58/2023, від 01.05.2023 р. № 254/2023, від 26.07.2023 р. № 451/2023, від 06.11.2023 р. № 734/2023, від 05.02.2024 р. № 49/2024, від 06.05.2024 р. № 271/2024, від 23.07.2024 р. № 469/2024, від 28.10.2024 р. № 740/2024, від 14.01.2025 р. №26/2025, від 15.04.2025 р. № 235/2025).

З матеріалів справи встановлено, що позивач призначена на посаду начальника відділу управління роботи з персоналом Головного управління відповідно до наказу від 31.01.2023 №92- к.

Наказом від 30.04.2025 № 222-К позивача було звільнено з посади начальника відділу роботи з персоналом Управління роботи з персоналом Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області 30 квітня 2025 року чи датою, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності, з припиненням державної служби, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Отже, у період з 31.01.2023 по 30.04.2025 в Україні діяв воєнний стан.

У період дії воєнного стану до дня припинення або скасування воєнного стану трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюється Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 р. № 2136-IX (далі - Закон № 2136-IX).

Відповідно до статті 1 Закону № 2136-IX цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України "Про державну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до преамбули Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII) цей Закон визначає зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб.

Частина перша статті 1 Закону № 389-VIII встановлює, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 389-VIII правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.

Згідно абз.1 частини п`ятої статті 10 Закону № 389-VIII у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад, а також за наявності у Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Відповідно до абзацу другого частини першої цієї статті Закону № 389-VIII державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.

Суд зазначає, що Закон № 389-VIII визначає зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб.

При цьому, абз.2 частини п`ятої статті 10 № 389-VIII містить імперативну заборону на переведення працівників, призначених без конкурсного відбору, на інші посади державної служби у період дії правового режиму воєнного стану.

Крім того, відповідно до абзацу другого частини першої статті 28 Закону № 389-VIII, нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, частина третя статті 87 Закону №889-VIII, що зазначається позивачем та яка визначає послідовність дій роботодавця у разі переведення працівника та вивчення його переважних прав, не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки суперечить положенням Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно із пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону Україна «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі- Закон №2136) главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

З огляду на вищевикладене, положення Закону № 2136, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавств про працю, які не суперечать положенням Закону №2136 також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону №2136 у період дії воєнного стану норми статті 43 КЗпП України не застосовуються, крім випадків звільненні працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілковій органів.

Як убачається з матеріалів справи, позивача було призначено на посаду у період дії воєнного стану без проведення конкурсного відбору.

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.

З аналізу наведених правових норм висновується, що державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, які призначені на посаду у період дії воєнного стану без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.

Так, державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України № 889-VIII у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

За приписами частини 3 статті 87 Закону України № 889-VIII одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини 1 цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини 1 цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Варто зазначити, що в умовах дії воєнного стану ця процедура не змінилася, принаймні в тому, що звільнення з названої підстави передбачає пропонування посад (якщо є посади, які можна пропонувати під час дії попередження про наступне звільнення). Тут варто нагадати також про положення частини 1 статті 41 Закону України № 889-VIII, за змістом якої державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті) без обов`язкового проведення конкурсу за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13 березня 2025 року у справі № 320/13326/23, від 27 березня 2025 року у справі № 440/12540/23, де попри нетотожний суб`єктний склад, водночас підставою звільнення в обох випадках є пункт 1 частини 1 статті 87 Закону України № 889-VIII.

При цьому Верховний Суд у зазначених постановах також указував на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 160/1643/23.

Водночас варто зауважити, що у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року № 160/1643/23 викладено лише узагальнене тлумачення застосування норм Закону України № 389-VIII, проте не надано висновку щодо застосування Закону України № 889-VIII у взаємозв`язку із Законом України № 389-VIII, а саме в частині порядку припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення за пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України № 889-VIII.

Щодо застосування до спірних правовідносин висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 13 березня 2025 року у справі № 320/13326/23, варто вказати на таке.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц роз`яснила, що висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи. Такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.

З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків у кожній конкретній справі.

Так, у справі № 320/13326/23 суттєвими обставинами, що вплинули на ухвалення Верховним Судом рішення на користь позивача були процедурні порушення зі сторони державного органу під час реалізації процедури скорочення посади позивача, а саме, строк попередження був меншим за законодавчо встановлений 30-денний термін. Всупереч вимогам частини 3 статті 87 Закону України № 889-VIII роботодавець не дотримався 30-денного строку від моменту попередження про наступне звільнення, звільнивши працівника раніше. При цьому скорочення чисельності та штату державних службовців не відбулось.

Такі процедурні порушення не можна віднести до незначних, що безумовно свідчать про протиправність звільнення працівника із займаної посади.

У справі ж, що розглядається, судом встановлено, що листом від 31.03.2025 року №7.1-057/2/5335-25 Головним управлінням винесено попередження про наступне вивільнення.

31.03.2025 працівниками служби управління персоналом Головного управління надано позивачці на ознайомлення вищевказаний лист щодо попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 .

Як убачається з протоколу про доведення попередження про наступне вивільнення до відома державного службовця від 31.03.2025, відповідно до частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» 31.03.2025 ОСОБА_1 , начальник відділу роботи з персоналом Управління роботи з персоналом Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області була ознайомлена попередженням про наступне вивільнення. ОСОБА_1 запропоновано засвідчити ознайомлення з попередженням власним підписом, але ОСОБА_1 відмовилася ставити підпис про ознайомлення та отримати попередження про наступне вивільнення від 31.03.2025 №7.1.- 057/2/5335-25 без пояснення причин.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 , начальнику відділу роботи з персоналом Управління роботи з персоналом Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, 31.03.2025 о 17:03 з офіційної адреси електронної пошти Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області () на електрону адресу ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) надіслано попередження про наступне вивільнення від 31.03.2025 №7.1.- 057/2/5335-25 в зв`язку зі скороченням її посади, що підтверджується скрином екрану відправлення попередження відповідно до додатку до даного протоколу та засвідчується підписами працівників Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області.

Крім того, у зв`язку з цим, ОСОБА_1 , начальнику відділу роботи з персоналом Управління роботи з персоналом Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, 31.03.2025 о 17:07 засобом телекомунікаційного зв`язку мобільним застосунком Viber з особистого номеру Фоміної Ю.С. ( НОМЕР_2 ) на особистий номер ОСОБА_2 ( НОМЕР_3 ) надіслано попередження про наступне вивільнення від 31.03.2025 №7.1.- 057/2/5335-25 в зв`язку зі скороченням її посади. Надіслане повідомлення переглянуто ОСОБА_1 , що підтверджується скрином екрану відповідно до додатку до даного протоколу та засвідчується підписами працівників Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області.

Таким чином, у зв?язку із неможливістю засвідчити ознайомлення з попередженням про наступне вивільнення у зв?язку із відмовою позивача, на підставі п. 3 Порядку фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 р. № 1042, з метою фіксації доведення до відома державного службовця вищезазначеного попередження про наступне вивільнення, відмови в засвідченні у попередженні щодо ознайомлення з ним, працівниками служби управління персоналом Головного управління додатково повідомлено позивача шляхом надсилання попередження про наступне вивільнення від 31.03.2025 №7.1.-057/2/5335-25 з офіційної адреси електронної пошти Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області () на адресу електронної пошти ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), про що складений протокол від 31.03.2025 б/н. о 17 год. 05 хв. з додатком, який підписаний Анастасією Метельською , начальником управління організаційно-господарського забезпечення Головного управління, Юлією Фоміною, в.о. начальника управління роботи з персоналом Головного управління, Тетяною Зігун, головним спеціалістом відділу добору та розвитку персоналу управління роботи з персоналом Головного управління.

Також, складений протокол від 31.03.2025 б/н. о 17 год. 10 хв. з додатком про надіслання попередження про наступне вивільнення засобами телекомунікаційного зв`язку мобільним застосунком Viber з особистого номеру Фоміної Ю.С. ( НОМЕР_2 ) на особистий номер ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ), який підписаний Юлією Фоміною, в.о. начальника управління роботи з персоналом Головного управління, Тетяною Зігун, головним спеціалістом відділу добору та розвитку персоналу управління роботи з персоналом Головного управління.

З огляду на викладене, Головним управлінням вжито усіх можливих, необхідних та достатніх заходів щодо доведення до відома позивача вказаного попередження про звільнення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

З матеріалів справи встановлено, що відбулось скорочення посади державної служби, на якій перебувала позивачка, що повністю узгоджується з вищенаведеним положенням закону.

Так, відповідно до наказів Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області від 30.01.2025 №78 «Про введення в дію структури Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області та проведення організаційних заходів» та від 28.03.2025 №304 «Про введення в дію штатного розпису Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області на 2025 рік», у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності, на виконання вимог частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу», позивача попереджено про наступне звільнення із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», яке відбудеться по закінченню 30 календарних днів з дня ознайомлення з даним попередженням, з виплатою вихідної допомоги у відповідності до вимог частини четвертої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 753/9240/18, при виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Отже, суд не може вдаватися до переоцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників, водночас у випадку, який склався, відбулося скорочення посади державної служби начальника відділу роботи з персоналом управління роботи з персоналом Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності згідно наказів Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області від 30.01.2025 №78 та від 28.03.2025 №304.

Суд зауважує, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини виникли у період дії воєнного стану, тому процедура звільнення державного службовця у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення як на момент ознайомлення позивача із попередженням про наступне вивільнення, так і на момент видання оскаржуваного наказу врегульована нормами Закону України № 889-VIII (у редакції зі змінами, внесеними згідно із Законами України №117-IX та № 440-IX), що виключає застосування до спірних правовідносин приписи та гарантії, передбачені КЗпП України.

Як уже зазначалось, у період дії воєнного стану особи в силу частини 5 статті 10 Закону України № 389-VIII призначаються, зокрема, на посади державної служби без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом. Водночас цією ж нормою права законодавець обмежив можливість переведення державних службовців на інші посади державної служби, якщо такі службовці були призначені без конкурсного відбору в період дії воєнного стану, що у випадку, який склався у цій справі, і застосовно до позивача, з огляду на її призначення без конкурсного відбору.

Ураховуючи, що законодавство містить чітку заборону переведення працівників призначених без конкурсного відбору на інші посади державної служби, тому вивчення переважних прав таких працівників нівелюється прямою забороною вказаного вище закону про неможливість переведення.

Наведене пояснюється також тим, що під час призначення на посаду державної служби без конкурсного відбору, позивач мав ураховувати умови, визначені частиною 5 статті 10 Закону України № 389-VIII, на яких він прийнятий на роботу, адже після відновлення конкурсних процедур на посади державної служби у нього виникає обов`язок проходження такого конкурсу для подальшого залишення на посаді, а відтак позивач не може мати переважного права на залишення на роботі серед інших працівників, які призначені на посади за результатами конкурсних процедур до початку запровадження воєнного стану.

Водночас, незважаючи на відсутність можливості переведення працівника в силу частини 5 статті 10 Закону України № 389-VIII, роботодавець після звільнення працівника може його призначити на іншу посаду із застосуванням цієї ж норми права.

Варто зазначити, що нормами Законів України № 2136-IX та № 389-VIII визначено особливості організації трудових відносин в умовах воєнного стану і їхні норми є спеціальними у цей період. У Прикінцевих положеннях Закону України № 389-VIII (стаття 28) передбачено, що нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Отже, у разі виникнення суперечностей норм цього Закону нормам іншого, застосуванню підлягають норми саме Закону України № 389-VIII.

За такого правового врегулювання та обставин справи суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваного наказу начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області №222-К від 30.04.2025 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу роботи з персоналом Управління роботи з персоналом Головного Управління Держпродспоживслужби в Харківській області та відсутності підстав для задоволення позовних вимог про його скасування.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2025 року у справі №640/22081/22 та від 23 квітня 2025 року у справі №320/12821/23.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, з наступними змінами та доповненнями у редакції на час розгляду справи судом, установлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-ІV у відповідній редакції суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд ураховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення відповідача прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені в цій справі обставини та правове регулювання спірних правовідносин, ураховуючи те, що позовні вимоги про поновлення позивача на посаді; стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань за період з 30 квітня 2025 року до моменту поновлення на посаді; та стягнення солідарно з Державної служби України з питань безпечності продуктів та захисту споживачів та ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області моральну шкоду у розмірі 100000 грн.00 коп. є похідними від вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, яка не знайшла свого правового обґрунтування, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (01001, місто Київ, вулиця Бориса Грінченка, 1, ), Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області (61166, м. Харків, пр. Науки, 40, 6 поверх, ) про визнання протиправними та скасування рішень, наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12 серпня 2025 року.

Суддя Н.А. Полях