Справа № 200/3458/25
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2025-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2025 року Справа№200/3458/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (адреса: 85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Мандрика, 7, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якій позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області (, юридична адреса: 85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Мандрика, 7) щодо не нарахування та не виплати старшому оперуповноваженому сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області капітану поліції ОСОБА_1 , в повному розмірі грошового забезпечення (додаткової грошової винагороди), а саме виплати, передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.11.2022 № 775 «Про затвердження Порядку та умов виплати поліцейським додаткової винагороди, одноразової винагороди на період воєнного стану та особливості виплати винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)» за період з 07 серпня 2023 року по 22 листопада 2024 року;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області (, юридична адреса: 85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Мандрика, 7) нарахувати та виплатити додаткову винагороду позивачу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ), передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.11.2022 № 775 «Про затвердження Порядку та умов виплати поліцейським додаткової винагороди, одноразової винагороди на період воєнного стану та особливості виплати винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)» в повному розмірі, з урахуванням висновків суду, за серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2023 року, а також за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2024 року, без урахування податків та зборів.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що у період з 05.09.2022р. по 22.11.2024р. проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області. 07.08.2023р. позивач заступив на добове чергування у складі слідчо оперативної групи Покровського РУП ГУНП Донецької області та в результаті ракетного обстрілу м. Покровська отримав тяжке поранення, у період з 07.08.2023р. по 08.02.2024р., з 01.03.2024р. по 06.03.2024р., з 24.05.2024р. по 09.09.2024р., з 24.09.2024 по 22.10.2024р. позивач перебував на стаціонарному лікуванні, а у період з 09.02.2024р. по 29.02.2024р., з 07.03.2024р. по 23.05.2024р., з 10.09.2024р. по 23.09.2024р. та 23.10.2024р по 22.11.2024р. на амбулаторному лікуванні пов`язаному з мінно-вибуховою травмою отриманою 07.08.2023р. за вищевикладених обставин. Проте, за період стаціонарного лікування на виконання вимог Постанови № 168 від 28.02.2022 року позивач не отримав додаткову винагороду та грошове забезпечення.

14.03.2025р. Позивач подав на адресу Відповідача заяву про нарахування та виплату додаткової грошової винагороди в якій просив провести нарахування та виплату йому збільшену додаткову винагороду в розмірі до 100 000 гривень, щомісячно з 07.08.2023 року по 22.10.2024 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р. Відповідачем надано відповідь про розгляд звернення та повідомлено про відсутність підстав для нарахування та здійснення виплат.

Позивач вважає дії Відповідача, щодо відмови в проведенні нарахування та виплату збільшеної додаткової винагороди в розмірі від 30 000 до 100 000 гривень щомісячно з 07.08.2023 року по 22.10.2024 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р. та Порядку затвердженого Наказом МВС України №775 від 28.11.2022р, протиправними.

Відповідачем було подано письмовий відзив проти позову, в якому відповідачем позовні вимоги заперечуються в повному обсязі з огляду на наступне.

Згідно з положеннями пункту 1-2 Постанови № 168, виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) , зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 775 від 28.11.2022 затверджено Порядок та умови виплати поліцейським додаткової винагороди, одноразової винагороди на період воєнного стану та особливості виплати винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду), зареєстровані в Міністерстві юстиції України 01.12.2022 за № 1514/38850 ( далі Порядок № 775).

Підпунктом 1 пункту 4 Порядку № 775 передбачено, що до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, уключаються поліцейські, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із участю в бойових діях або заходах, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні (отримують медичну та/або реабілітаційну допомогу у сфері охорони здоров`я у стаціонарних умовах) у закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.

Згідно з підпунктом 6 пункту 14 Порядку № 775 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), додаткова винагорода не виплачується за умов, якщо поліцейські: звільнені від виконання службових обов`язків (навчання) на підставі документа, що підтверджує тимчасову непрацездатність (крім випадків, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цих Порядку та умов, а також крім поліцейських, які направлені за рішенням лікарсько-консультативної комісії для отримання медичної та/або реабілітаційної допомоги або які направлені згідно із законодавством для лікування за кордон, або які перебувають на амбулаторному лікуванні внаслідок обставин, визначених підпунктом 1 пункту 4 цих Порядку та умов),- з дня звільнення від виконання службових обов`язків (навчання).

З аналізу наведених норм Постанови № 168 та Порядку № 775 вбачається встановлення певних умов, які необхідні для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, зокрема перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), та отримання поранення, пов`язаного із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. До часу перебування на лікуванні включається також час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.

Необхідно зазначити, що підтвердженням обставин отримання поранення (контузії, травми, каліцтва) є акт спеціального розслідування нещасного випадку.

Відповідно до акту спеціального розслідування групового нещасного випадку від 21.10.2023 № 57, який стався 07.08.2023 о 19:55 (наявного в матеріалах справи), спеціальна комісія дійшла висновку про отримання ОСОБА_1 поранення (травми) у період дії воєнного стану, в період проходження служби під час виконання службових обов`язків (підпункт 1 пункту 7 розділу III Порядку № 705), виходячи з обставин отримання таких поранень (у тому числі завдань, що виконувались працівником, та району, у якому завдання виконувались).

На момент нещасного випадку ОСОБА_1 не залучався до здійснення заходів, передбачених пунктом 3 Порядку № 775, що підтверджується відповідною довідкою, яка додається до відзиву. Натомість, позивач здійснював добове чергування у складі слідчо-оперативної групи Покровського РУП ГУНП в Донецької області та прибув на місце події за фактом ракетного обстрілу окупаційними військами рф м. Покровська Донецької області для надання домедичної допомоги постраждалим, оточення та огляду місця події.

Пунктом 6 Порядку № 775 визначено, що перелік районів проведення воєнних (бойових) дій визначається рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України. Згідно з наказом Головнокомандувача ЗСУ від 01.09.2023 № 247, м. Покровськ на день настання нещасного випадку (07.08.2023) не було визначено районом бойових дій.

Таким чином, спеціальною комісією не було кваліфіковано, що позивач отримав поранення (травму) у період дії воєнного стану під час забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, у період проходження служби під час виконання службових обов`язків, адже таке формулювання може бути застосоване при одночасній наявності двох обставин, а саме, у разі здійснення поліцейським заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії , а також перебування поліцейського безпосередньо у районах у період зазначених заходів.

Виходячи з наведених вище обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправною бездіяльності ГУНП в Донецькій області в частині ненарахування і невиплати збільшеної додаткової грошової винагороди за період з 07.08.2023 по 22.11.2024 є безпідставними та необґрунтованими, оскільки правові підстави для нарахування та виплати позивачу вищезазначеної винагороди, згідно з положеннями Постанови № 168 та Порядку № 775, відсутні.

З огляду на викладене просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представником позивача було надано відповідь на відзив, в якій представник заперечував проти доводів викладених відповідачем у відзиві, підтримав позицію викладену у відзиві та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, доводи якого аналогічні викладених у відзиві на позов.

Ухвалою суду від 15 травня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху та надати позивачу строк в 10 (десять) днів з дня вручення їй копії цієї ухвали для надання суду уточненого адміністративного позову, із зазначенням відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету у позивача та відповідача.

19 травня 2025 року недоліки позовної заяви позивачем усунуті.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23.05.2025 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

За приписами частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Разом з тим, суд зазначає, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації в Україні введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому дію воєнного стану було продовжено, та станом на день винесення рішення він діє.

З огляду на введення на території України воєнного стану, справа розглянута судом протягом розумного строку.

Головуючий суддя Христофоров А.Б. у період з 21.07.2025 по 08.08.2025 включно перебував у черговій відпустці.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 .

У період з 05.09.2022р. по 22.11.2024р. проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

Наказом №560 о/с від 22.11.2024р. позивач звільнений зі служби в поліції за пунктом 2 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» - (за станом здоров`я (через хворобу) за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції).

Позивач є інвалідом ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 28.02.2025 року.

07.08.2023р. Слідчим відділом 2 управління ГУСБУ в Донецькій та Луганській областях внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення за № 0003256 за ч.2 ст.438 КК України, що 07.08.2023 приблизно о 19.00 та о 19.50, попередньо з використанням ОТРК «Іскандер-К» відбулися 2 ракетні удари по м. Покровську Покровського району Донецької області. В результаті першого удару відбулися влучання у багатоквартирний житловий будинок за адресою: м. Покровськ, вул. Центральна, буд. №147 та у готель «Дружба», за адресою: АДРЕСА_2 . Попередньо встановлено, що внаслідок ударів поранено 4 особи з числа цивільного населення, 1 цивільна особа загинула. Інформація щодо виду зброї, повного переліку пошкодженого майна та постраждалих встановлюється.

07.08.2023р. згідно медичної довідки КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради Донецької області за №10065 позивач звернувся до відділення екстреної медичної допомоги 20:15год., діагноз: «Мінно-вибухова травма, травматична ампутація лівої верхньої кінцівки, відкритий перелом правої гомілки.

08.08.2023р. до Комунального підприємства позивача транспортовано «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» ДОР» у якій він перебував на стаціонарному лікуванні по 15.08.2023р. з ДІАГНОЗОМ: Мінно-вибухова травма, вогнепальні осколкові сліпі поранення м`яких тканин обличчя, перелам акроміального краю правої ключиці, травматична ампутація лівої верхньої кінцівки на рівні верхньої третини лівого передпліччя, вогнепальні осколкові сліпі поранення правої нижньої кінцівки з вогнепальним переломом обох кісток правої гомілки. СПО (07.08.2023): Реампутація лівої верхньої кінцівки на рівні в/3 лівого передпліччя. МОС АЗФ на перелом правої нижньої кінцівки.

З 15.08.2023 по 05.09.2023р. позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Державній установі «Головний медичний центр МВС України» травматологічне відділення в якому проведено чотири операційні втручання, що підтверджується Випискою №4622 від 05.09.2023р. із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого.

З 05.09.2023 по 22.11.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні Державній установі «Головний медичний центр МВС України» ендокринологічному відділенні, що підтверджується Випискою із медичної карти стаціонарного хворого №4936 від 22.11.2023р.

З 22.11.2023 по 30.11.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні Державній установі «Головний медичний центр МВС України» хірургічному відділенні, що підтверджується Випискою із медичної карти стаціонарного хворого №6952 від 30.11.2023р.

З 30.11.2023 по 19.01.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні Державній установі «Головний медичний центр МВС України» ендокринологічному відділенні, що підтверджується Випискою із медичної карти стаціонарного хворого №7222 від 19.01.2024р.

З 19.01.2024 по 08.02.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні Медичний реабілітаційний центр «Пуща-Водиця», що підтверджується Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №78/240096 від 08.02.2024р.

З 09.02.2024 по 29.02.2024 позивач перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується результатами огляду №5119733 від 29.02.2024р. лікаря хірурга ДУ «ТМО МВС України по м. Києву та Київській області».

З 01.03.2024 по 06.03.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні КНП ЛОР «Львівському обласному госпіталі ветеранів війни та репресованих ім. Ю. Липи», що підтверджується Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №769 від 06.03.2024р.

З 07.03.2024 по 23.05.2024 позивач перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується результатами огляду №6079204 від 23.05.2024р. ДУ «ТМО МВС України по м. Києву та Київській області».

З 24.05.2024 по 09.09.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні КНП ЛОР «Львівському обласному госпіталі ветеранів війни та репресованих ім. Ю. Липи», що підтверджується Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1888 від 09.09.2024р.

З 10.09.2024 по 23.09.2024 позивач перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується довідками про тимчасову непрацездатність.

З 24.09.2024 по 22.10.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні Госпіталі (з поліклінікою) ДУ «ТМО МВС України по м. Києву та Київській області» гастроентерологічному відділенні, що підтверджується Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4549 від 22.11.2024р.

23.08.2023р. висновком службового розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни, що призвело до поранення окремих працівників ГУНП в області та пошкодження службових транспортних засобів ГУНП в області, дисциплінарна комісія вважає, що в діях капітана поліції С. Безуглова, порушення діючого законодавства України відсутні.

21.10.2023р. начальником ГУНП в Донецькій області затверджено Акт №57 спеціального розслідування групового нещасного випадку (Форма Н-1/ПВ), який стався 07.08.2023р. о 19.55 із старшим оперуповноваженим сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Покровського РУП ГУНП в Донецькій області капітаном поліції ОСОБА_1 . Відповідно до Акту №57 дисциплінарна комісія в ході службового розслідування дійшла висновку, що в діях капітана поліції С. Безуглова порушення діючого законодавства України відсутні. Згідно Акту №57 спеціальна комісія з спеціального розслідування групового нещасного випадку кваліфікувала, що капітан поліції ОСОБА_1 , отримав поранення у період дії воєнного стану, в період проходження служби під час виконання службових обов`язків (підпункт 1 пункту 7 розділу ІІІ Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом МВС від 05.10.2020 №705).

На підставі свідоцтва про хворобу №249 від 22.10.2024р. виданого ДУ «ТМО МВС України по м. Києву та Київській області» Медична (військово-лікарська) комісія, встановлено діагноз: Наслідки вибухової травми (07.08.23): ВОСП м`яких тканин обличчя, правої нижньої кінцівки з вогнепальним переломом обох кісток гомілки, перелому акроміального кінця правої ключиці, травматичної ампутації лівої верхньої кінцівки на рівні в/3 передпліччя ) операції: 07.08.23 ампутація лівої верхньої кінцівки на рівні в/3 передпліччя, АЗФ правої великогомілкової кістки; 17.11.23 демонтаж АЗФ) у вигляді консолідованих переломів кісток правої гомілки, ампутаційної кукси лівої верхньої кінцівки на рівні в/3 передпліччя. Наслідки вибухової травми (07.08.23) у вигляді посттравматичної невропатії правого малогомілкового нерва, помірного перезу м`язів розгиначів пальців та стопи, сенсорних порушень. Наслідки акубаротравми (07.08.23) з розривом правої барабанної перетинки у вигляді хронічної двобічної змішаної приглухуватості, початкові прояви, з зміцнілим рубцем правої барабанної перетинки, суб`єктивним вушним шумом. Травма, ТАК, отримана під час виконання службових обов`язків у період дії воєнного стану під час безпосереднього участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. На підставі статті 63а, 78в, 80б, 34в, 12б, 39в, 56б, гр.І Наказу МВС України №285 від 2017р. зі змінами непридатний до служби в поліції.

Згідно рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №158/25/60/В від 04.02.2025р. встановлена ІІ група інвалідності. Причина: поранення, контузії, каліцтва, захворювання або інші ушкодження здоров`я, одержані під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди (За рішенням ВЛК: Поранення (контузія, травма, каліцтво), Так, пов`язане із захистом Батьківщини.).

14.03.2025р. Позивач подав на адресу Відповідача заяву про нарахування та виплату додаткової грошової винагороди в якій просив провести нарахування та виплату ОСОБА_1 збільшену додаткову винагороду в розмірі до 100 000 гривень, щомісячно з 07.08.2023 року по 22.10.2024 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р.

14.04.2025р. за вх. №Б-21, Б-34/12/01-2025 відповідачем надано відповідь про розгляд звернення та повідомлено про відсутність підстав для нарахування та здійснення виплат. Відповідачем зазначено, що: «Враховуючи, що Ви на момент нещасного випадку Ви не залучалися до здійснення заходів, передбачених пунктом 3 Порядку та умов, а у складі слідчо-оперативної групи Покровського РУП ГУНП в Донецькій області здійснювали добове чергування та прибули на місце події за фактом ракетного обстрілу окупаційними військами РФ м. Покровська Донецької області для надання домедичної допомоги постраждалим, оточення та огляду місця події, а також те, що відповідно до наказу Головнокомандувача Збройних сил України від 01.09.2023 №247 м. Покровськ на день настання нещасного випадку (07.08.2023) не було визначено районом бойових дій, підстав для нарахування та виплати Вам додаткової грошової винагороди за період перебування на лікарняному у зв`язку з отриманням поранення (травми) на цей час відсутні».

Не погоджуючись з бездіяльністю Головного управління Національної поліції в Донецькій області, яка виразилась у не нарахуванні та не виплаті грошової винагороди та вважаючи її протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII).

Згідно із пунктом четвертим частини десятої статті 62 Закону №580-VIII поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.

Відповідно до частин першої, другої статті 94 Закону №580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пунктом першим постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських національної поліції» (далі - Постанова №988) установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно із пунктами третім, четвертим розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом МСВ України від 06 квітня 2016 року №260 (далі - Порядок №260) грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення виплачується поліцейським, які призначені на штатні посади (зарахованих у розпорядження) в Національній поліції, та здобувачам ЗВО.

За приписами пунктів шостого, сьомого розділу І Порядку №260 підставою для виплати грошового забезпечення є наказ керівника (начальника) органу, закладу, установи Національної поліції (далі - орган поліції) про призначення на посаду поліцейського відповідно до номенклатури посад, наказ ректора ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу поліції та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат. Грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.

Таким чином, до складових грошового забезпечення осіб поліцейських відносяться, зокрема, щомісячні доплати.

Згідно зі статтею першою Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, який триває й на теперішній час.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 Про введення воєнного стану в Україні та №69 Про загальну мобілізацію Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова 168).

Пунктом 1 Постанови № 168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 Постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022.

01.04.2022 до Постанови № 168 постановою Кабінету Міністрів України № 400 було внесено зміни, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Згідно із пунктами 2-1, 3 постанови № 168 установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів. Міністерству фінансів опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови.

Відповідачем не заперечується факт отримання позивачем поранення 02.03.2023 внаслідок ракетного обстрілу під час виконання службових обов`язків.

Так, спірним питанням у межах розгляду даного спору є доводи позивача про те, що йому не було виплачено додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168, а саме, за період лікування позивача з 07 серпня 2023 року по 22 листопада 2024 року.

Натомість, відповідач стверджує про те, що виплата поліцейському додаткової винагороди під час проходження лікування не передбачена, оскільки позивач не залучався до здійснення заходів, передбачених пунктом 3 Порядку та умов, а у складі слідчо-оперативної групи Покровського РУП ГУНП в Донецькій області здійснював добове чергування та прибув на місце події за фактом ракетного обстрілу окупаційними військами РФ м. Покровська Донецької області для надання домедичної допомоги постраждалим, оточення та огляду місця події, а також те, що відповідно до наказу Головнокомандувача Збройних сил України від 01.09.2023 №247 м. Покровськ на день настання нещасного випадку (07.08.2023) не було визначено районом бойових дій.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 775 від 28 листопада 2022 року затверджено Порядок та умови виплати додаткової винагороди поліцейським на період дії воєнного стану, передбаченої пунктом 1 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Пунктом 3 Порядку зазначено, що до безпосередньої участі в бойових діях або заходах належить здійснення поліцейським у районах проведення воєнних (бойових) дій:

1) бойових (спеціальних) завдань із відсічі та стримування збройної агресії проти України під час підпорядкування поліцейського відповідному органу військового управління або на виконання бойових розпоряджень такого органу;

2) виконання розвідувальних завдань, у разі їх залучення розвідувальним органом відповідно до законодавства;

3) охорони об`єктів (у тому числі несення служби на блокпостах) під час відбиття збройного нападу чи нанесення по них вогневого ураження противником, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення;

4) боротьби з диверсійно-розвідувальними силами агресора (противника) та не передбаченими законами України воєнізованими або збройними формуваннями в умовах безпосереднього зіткнення (взаємного вогневого контакту) з противником;

5) розмінування, що має оперативний характер, у частині виявлення, знешкодження та знищення вибухонебезпечних предметів;

6) заходів з евакуації населення (жителів) із територій (населених пунктів), які під час здійснення таких заходів піддаються вогневому ураженню противника.

Підпунктом 1 пункту 4 зазначеного Порядку передбачено, що до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, уключаються поліцейські, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із участю в бойових діях або заходах, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) - з дня отримання такого поранення (контузії, травми, каліцтва), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Відповідно до пункту 7 Порядку виплата додаткової винагороди поліцейським здійснюється на підставі наказів керівників органів (підрозділів) поліції за місцем постійного проходження служби поліцейського, де він призначений на штатну посаду, а керівникам органів (підрозділів) поліції, заступникам Голови Національної поліції України - на підставі наказу Голови Національної поліції України або особи, яка виконує його обов`язки. Виплата додаткової винагороди Голові Національної поліції України здійснюється на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України.

Пунктом 9 Порядку передбачено, що для підготовки наказів про виплату додаткової винагороди поліцейським керівники структурних підрозділів або відокремлених підрозділів органів (підрозділів) поліції надають до підрозділу кадрового забезпечення органів (підрозділів) поліції розрахунок винагороди за час безпосередньої участі в бойових діях та заходах, час проходження служби поліцейських за формою, наведеною в додатку до цього Порядку та умов (далі - розрахунок винагороди).

Згідно з пунктом 3 Порядку видання наказу про виплату додаткової винагороди поліцейським здійснюється протягом поточного розрахункового місяця за попередній. У разі надходження всіх необхідних документів, передбачених пунктом 5 цього Порядку та умов, у більш пізній період, видання наказу про виплату додаткової винагороди поліцейським здійснюється протягом поточного розрахункового місяця.

Розмір додаткової винагороди 30 000 гривень та додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, за 1 календарний день визначається шляхом ділення максимального розміру (30000 або 100000 гривень) на кількість календарних днів у відповідному календарному місяці та встановлюється у відповідний день залежно від наявності обставин, передбачених пунктом 2 цього Порядку та умов, з урахуванням пункту 14 цього Порядку та умов.

Пунктом 14 Порядку передбачено, що додаткова винагорода не виплачується за умов, якщо поліцейські: 1) перебувають під домашнім арештом, узяті під варту - за час перебування під домашнім арештом чи під вартою; 2) перебувають у відпустках - за час перебування у відпустках; 3) відсторонені від виконання службових обов`язків (посади) відповідно до Дисциплінарного статуту, відсторонені від посади відповідно до Кримінального процесуального кодексу України - з дня відсторонення від виконання службових обов`язків (посади), відсторонення від посади до закінчення застосування таких заходів; 4) перебувають у службовому відрядженні за кордоном (крім поліцейських, які забезпечують отримання, перевезення чи супроводження небезпечних вантажів, гуманітарної допомоги, міжнародної технічної допомоги, організацію закупівель чи виконання умов договорів (контрактів), удосконалюють чи отримують необхідні знання та навички для виконання обов`язків під час дії воєнного стану) - за час перебування у службовому відрядженні; 5) відсутні на службі (за місцем дислокації) органу (підрозділу) поліції без поважних причин - за час відсутності на службі без поважних причин; 6) звільнені від виконання службових обов`язків на підставі документа, що підтверджує тимчасову непрацездатність (крім випадків, передбачених підпунктом 1пункту 4 цього Порядку та умов, а також крім поліцейських, які направлені за рішенням лікарсько-консультативної комісії для отримання медичної та/або реабілітаційної допомоги або які направлені згідно із законодавством для лікування за кордон, або які перебувають на амбулаторному лікуванні внаслідок обставин, визначених підпунктом 1 пункту 4 цього Порядку та умов),- з дня звільнення від виконання службових обов`язків; 7) проходять первинну професійну підготовку (крім тих, які здійснюють професійну підготовку без відриву від служби),- з дня направлення на первинну професійну підготовку; 8) добровільно здалися в полон - із дня добровільної здачі в полон; 9) відряджені до державних органів, установ та організацій, крім тих, які залучаються в установленому порядку до безпосереднього виконання повноважень поліції; 10) є здобувачами освіти денної форми навчання закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, крім тих, які залучаються в установленому порядку до виконання повноважень поліції.

Абзацом 4 пункту 1 Постанови № 168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З аналізу наведених норм Постанови № 168 вбачається встановлення таких умов, які необхідні для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, зокрема: перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), та саме щодо поліцейського отримання поранення, пов`язаного із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. До часу перебування на лікуванні включається також час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.

Як було встановлено судом, що 07.08.2023р. згідно медичної довідки КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради Донецької області за №10065 позивач звернувся до відділення екстреної медичної допомоги 20:15год., діагноз: «Мінно-вибухова травма, травматична ампутація лівої верхньої кінцівки, відкритий перелом правої гомілки.

08.08.2023р. до Комунального підприємства позивача транспортовано «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» ДОР» у якій він перебував на стаціонарному лікуванні по 15.08.2023р. з ДІАГНОЗОМ: Мінно-вибухова травма, вогнепальні осколкові сліпі поранення м`яких тканин обличчя, перелам акроміального краю правої ключиці, травматична ампутація лівої верхньої кінцівки на рівні верхньої третини лівого передпліччя, вогнепальні осколкові сліпі поранення правої нижньої кінцівки з вогнепальним переломом обох кісток правої гомілки. СПО (07.08.2023): Реампутація лівої верхньої кінцівки на рівні в/3 лівого передпліччя. МОС АЗФ на перелом правої нижньої кінцівки.

З 15.08.2023 по 05.09.2023р. позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Державній установі «Головний медичний центр МВС України» травматологічне відділення в якому проведено чотири операційні втручання, що підтверджується Випискою №4622 від 05.09.2023р. із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого.

З 05.09.2023 по 22.11.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні Державній установі «Головний медичний центр МВС України» ендокринологічному відділенні, що підтверджується Випискою із медичної карти стаціонарного хворого №4936 від 22.11.2023р.

З 22.11.2023 по 30.11.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні Державній установі «Головний медичний центр МВС України» хірургічному відділенні, що підтверджується Випискою із медичної карти стаціонарного хворого №6952 від 30.11.2023р.

З 30.11.2023 по 19.01.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні Державній установі «Головний медичний центр МВС України» ендокринологічному відділенні, що підтверджується Випискою із медичної карти стаціонарного хворого №7222 від 19.01.2024р.

З 19.01.2024 по 08.02.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні Медичний реабілітаційний центр «Пуща-Водиця», що підтверджується Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №78/240096 від 08.02.2024р.

З 01.03.2024 по 06.03.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні КНП ЛОР «Львівському обласному госпіталі ветеранів війни та репресованих ім. Ю. Липи», що підтверджується Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №769 від 06.03.2024р.

З 24.05.2024 по 09.09.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні КНП ЛОР «Львівському обласному госпіталі ветеранів війни та репресованих ім. Ю. Липи», що підтверджується Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1888 від 09.09.2024р.

З 24.09.2024 по 22.10.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні Госпіталі (з поліклінікою) ДУ «ТМО МВС України по м. Києву та Київській області» гастроентерологічному відділенні, що підтверджується Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4549 від 22.11.2024р.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується відповідачем перебування позивача у період з 07.08.2023р. по 08.02.2024р., з 01.03.2024р. по 06.03.2024р., з 24.05.2024р. по 09.09.2024р., з 24.09.2024 по 22.10.2024р. на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманням, у період дії воєнного стану, поранення, перебуваючи безпосередньо в районі виконання бойового завдання у період забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Обставини отримання позивачем поранення 07.08.2023 року внаслідок обстрілу під час виконання службових обов`язків в м. Покровськ Донецької області є доведеними та відповідачем не заперечується.

Предметом спору є наявність у позивача права на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100000,00 грн, за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я з 07.08.2023р. по 08.02.2024р., з 01.03.2024р. по 06.03.2024р., з 24.05.2024р. по 09.09.2024р., з 24.09.2024 по 22.10.2024р.

Так, відповідач у поданому відзиві наполягає на відсутності підстав для виплати спірних коштів у зв`язку з тим, що позивач не залучався до здійснення заходів, передбачених пунктом 3 Порядку та умов, а у складі слідчо-оперативної групи Покровського РУП ГУНП в Донецькій області здійснював добове чергування та прибув на місце події за фактом ракетного обстрілу окупаційними військами РФ м. Покровська Донецької області для надання домедичної допомоги постраждалим, оточення та огляду місця події, а також через те, що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309, станом на день отримання позивачем поранення територія м. Покровськ Донецької області до території активних бойових дій віднесена не була.

Однак таку позицію відповідача суд вважає не обґрунтованою, оскільки як було встановлено судом на підставі свідоцтва про хворобу №249 від 22.10.2024р. виданого ДУ «ТМО МВС України по м. Києву та Київській області» Медична (військово-лікарська) комісія, встановлено, що травма, ТАК, отримана під час виконання службових обов`язків у період дії воєнного стану під час безпосереднього участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Згідно рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №158/25/60/В від 04.02.2025р. встановлена ІІ група інвалідності. Причина: поранення, контузії, каліцтва, захворювання або інші ушкодження здоров`я, одержані під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди (За рішенням ВЛК: Поранення (контузія, травма, каліцтво), Так, пов`язане із захистом Батьківщини.).

Крім того, відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 (чинного в період виникнення спірних правовідносин), територія Покровської міської територіальної громади Донецької області з 24.02.2022 включена до переліку території можливих бойових дій.

З огляду на викладене, суд погоджується з позицією позивача про підтвердження наявними у матеріалах справи доказами його права на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100 000,00 грн відповідно до Постанови №168 та Порядку №775, за період перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок отриманого під час виконання службових обов`язків поранення.

Відтак, позивач має право на отримання збільшеної грошової винагороди у розмірі 100000 грн. за час перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок отриманого поранення.

Отже, Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області неправомірно було відмовлено у нарахуванні та виплаті збільшеної грошової винагороди за час перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), за період з 07.08.2023р. по 08.02.2024р., з 01.03.2024р. по 06.03.2024р., з 24.05.2024р. по 09.09.2024р., з 24.09.2024 по 22.10.2024р.

Підпунктом 1 пункту 4 зазначеного Порядку передбачено, що до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, уключаються поліцейські, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із участю в бойових діях або заходах, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) - з дня отримання такого поранення (контузії, травми, каліцтва), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

При цьому, суд звертає увагу на те, що поліцейським має право на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень лише за час перебування на стаціонарному лікуванні, таким чином відсутні підстави для задоволення решти періодів, зокрема перебування позивача на амбулаторному лікуванні.

З урахування викладеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, шляхом:

визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 , в повному розмірі грошового забезпечення (додаткової грошової винагороди), передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.11.2022 № 775 «Про затвердження Порядку та умов виплати поліцейським додаткової винагороди, одноразової винагороди на період воєнного стану та особливості виплати винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)» за період перебування на стаціонарному лікуванні з 07.08.2023р. по 08.02.2024р., з 01.03.2024р. по 06.03.2024р., з 24.05.2024р. по 09.09.2024р., з 24.09.2024 по 22.10.2024р.;

зобов`язання Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити додаткову винагороду ОСОБА_1 , передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.11.2022 № 775 «Про затвердження Порядку та умов виплати поліцейським додаткової винагороди, одноразової винагороди на період воєнного стану та особливості виплати винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)» у збільшеному до 100000,00 грн. пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні за період з 07.08.2023р. по 08.02.2024р., з 01.03.2024р. по 06.03.2024р., з 24.05.2024р. по 09.09.2024р., з 24.09.2024 по 22.10.2024р.

З приводу позовних вимог в частині нарахування та виплати додаткової винагороди без урахування податків та зборів, суд зазначає, що в даному випадку предметом спору є саме наявність у позивача взагалі права на додаткову винагороду. Проте, як визначення конкретної суми, яка підлягає перерахуванню позивачу, після сплати необхідних податків та зборів так і саме нарахування сум податків та зборів належить до компетенції відповідача.

Отже, позовні вимоги в цій частині є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005 по справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення).

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Щодо стягнення на користь Позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 гривень, суд зазначає наступне.

Згідно п.1 ч.3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в силу положень ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Судовими витратами є лише оплата тих послуг, які надаються адвокатами, що відповідають вимогам ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та здійснюють свою діяльність у організаційних формах, зазначених у ст.ст. 4, 13, 14, 15 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Так, між адвокатом Біліченко В.В., що діє на підставі свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю серія КС № 5878/10, виданого 19.12.2016 року Радою адвокатів Київської області (надалі - Адвокат) з однієї сторони, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серія НОМЕР_2 , зареєстрований: Донецька область, м. Волноваха, вул. Комсомольська, 11, (надалі - Клієнт) з іншої сторони, було укладено договір № б/н про надання правничої допомоги від 14.03.2025 року.

Згідно до положень п.5 вказаного вище договору, до початку виконання робіт Клієнт сплачує Адвокату гонорар у розмірі суми 4 500,00 грн.

Згідно до Акту виконаних робіт та наданих послуг згідно з договором про надання правничої допомоги адвокатом №б/н від 14.03.2025 року складеного 18.06.2025 року, сторони погодились, що вартість виконаних Адвокатом робіт та наданих послуг, які Клієнт зобов`язаний сплатити Адвокату складає 4500,00 грн. 14.03.2025 року Клієнт сплатив гонорар у розмірі 4500,00 грн., який повністю покриває виконану Адвокатом роботу.

На підтвердження сплати позивачем адвокату витрат на правничу допомогу також надано квитанцію до прибуткового касового ордеру від 14.03.2025 року, відповідно до якої адвокатом Біліченко В.В. прийнято від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 4500,00 грн.

У відзиві представник відповідача заперечував проти заявленої суми на правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн. та зокрема зазначив, що предмет спору у даній справі не є складним, не потребує складних правових досліджень, вивчення обсягу фактичних даних та аналізу первинних документів, а обсяг і складність виготовлених процесуальних документів не є значним. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Варто відмітити, що справа розглядається судом за правилами спрощеного позовного провадження. Більш того, ураховуючи предмет спору, наявність усталеної судової практики у цій категорії справ, даний спір не є спором з високим рівнем складності. З огляду на зазначене, вважаємо, що заявлена сума за надану правничу допомогу у розмірі 4500 грн. є неспівмірною та не є розумною, а також є недоведеним той факт, що такі витрати є не лише фактичними, але й неминучими.

Досліджуючи питання щодо співмірності розміру таких витрат із реальними адвокатськими послугами, наданими позивачу у цій справі, суд зазначає наступне.

Аналізуючи опис послуг, наданих адвокатом, суд зазначає наступне.

На думку суду, складання адвокатських запитів та супровід досудового врегулювання є невід`ємною частиною процесу опрацювання та підготовки позовної заяви для подачі до суду.

Згідно з ч. 6 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд не може втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, для включення всього розміру гонорару до суми, що підлягає стягненню на користь позивача за рахунок відповідача у разі задоволення позову, судом має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено уст. 30 Закону № 5076-VI. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовуюсь при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовуюсь при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, п. 30).

У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції У справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

А у пункті 154 рішення Європейського суду із прав людини від 07.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (заява № 58442/00) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Правова позиція Верховного Суду щодо необхідності доведення та врахуванням того чи були витрати на правничу допомогу фактичними, а їх розмір обґрунтованим та розумним викладена, зокрема у постанові від 05.05.2018 року у справі № 821/1594/17.

Верховним Судом у постанові від 19.02.2019 року у справі № 803/1032/18 підкреслюється, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи втрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`ємом наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Також, Верховний Суд у постанові від 17 серпня 2022 року у справі № 580/3324/19 дійшов висновку, що визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Крім того, Верховним Судом у додатковій постанові від 08 березня 2023 року у справі № 873/52/22 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи не тільки те, чи були вони фактично понесені, але і оцінювати їх необхідність та неминучість.

Дослідивши документи та враховуючи предмет спору, суд дійшов висновку, що вартість послуг правового характеру, що заявлена до стягнення з відповідача не є завищеною. Вказані витрати можна вважати такими, що є неминучими.

Суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України виходить із наступного: дана справа відноситься до незначної складності; розгляд справи проведено без участі сторін.

За приписами ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.5 ст.143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Проаналізувавши витрати на надання правової допомоги та враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, суд вважає розмір витрат на оплату послуг адвоката у даній адміністративній справі співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторони. Відтак, враховуючи, що позов задоволено частково слід відшкодувати витрати на правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам в сумі 3500 грн. за рахунок відповідача.

Таким чином, враховуючи наявність документального підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, виходячи з принципу співмірності витрат на оплату послуг адвоката обсягу фактично наданих послуг, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для розподілу між сторонами судових витрат шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 3500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача.

Щодо питання дотримання строку звернення до суду.

Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду із цим позовом, проаналізувавши наведені у позовній заяві обставини та докази, суд виходить з наступного.

У ч.1 ст.122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Правилами ч.2 ст.122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.122 КАС України).

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України).

З наведених положень ст.122 КАС України слідує, що такі не містять норм, які б урегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах щодо оскаржень питань належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення).

Разом з тим, такі правовідносини регулюються положеннями ст.233 Кодексу законів про працю (далі КЗпП України), адже зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення ст.233 КЗпП України у частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед ч.5 ст.122 КАС України.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.08.2023 у справі №280/6779/22.

Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, ч.1 і 2 ст.233 КЗпП України викладено у такій редакції: Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №460/17052/21, від 06.04.2023 у справі № 260/3564/22, від 25.04.2023 у справі №380/15245/22.

Спірні правовідносини виникли після 19.07.2022 року.

Суд зазначає, що початок перебігу тримісячного строку для подання позову в частині вимог за період з 19.07.2022 слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23, суд зазначає, що таке ознайомлення відбувається шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, в якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).

Як вбачається з матеріалів справи про порушене право Позивач дізнався з листа Відповідача від 14.04.2025р. за вх. №Б-21, Б-34/12/01-2025, з позовною заявою Позивач звернувся до суду 12.05.2025 року тобто в межах тримісячного строку.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не було пропущено тримісячний строк звернення до суду з даною позовною заявою.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (адреса: 85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Мандрика, 7, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 , в повному розмірі грошового забезпечення (додаткової грошової винагороди), передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.11.2022 № 775 «Про затвердження Порядку та умов виплати поліцейським додаткової винагороди, одноразової винагороди на період воєнного стану та особливості виплати винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)» за період перебування на стаціонарному лікуванні з 07.08.2023р. по 08.02.2024р., з 01.03.2024р. по 06.03.2024р., з 24.05.2024р. по 09.09.2024р., з 24.09.2024 по 22.10.2024р.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області (адреса: 85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Мандрика, 7, ) нарахувати та виплатити додаткову винагороду ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.11.2022 № 775 «Про затвердження Порядку та умов виплати поліцейським додаткової винагороди, одноразової винагороди на період воєнного стану та особливості виплати винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)» у збільшеному до 100000,00 грн. пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні за період з 07.08.2023р. по 08.02.2024р., з 01.03.2024р. по 06.03.2024р., з 24.05.2024р. по 09.09.2024р., з 24.09.2024 по 22.10.2024р.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Донецькій області (адреса: 85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Мандрика, 7, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), судові витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги в сумі 3 500,00 грн.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 12 серпня 2025 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.Б. Христофоров