Справа № 200/5360/25
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2025-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2025 року Справа№200/5360/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про:

- визнання протиправним та скасування рішення від 11 лютого 2025 року № 59 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності;

- зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії по інвалідності від 04.02.2025 року із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 25.05.1984 року по 08.08.1984 року, з 23.01.1984 року по 18.05.1984 року, з 12.04.1987 року по 04.06.1987 року, з 07.03.1997 року по 19.02.2001 року та 1986 рік згідно записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 04.08.1980 року та архівній довідці від 22.01.2025 року № 07-02/34.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 04.02.2025 року звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії по інвалідності, надавши до заяви всі необхідні документи.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 11.02.2025 № 59 позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю ІІІ групи після досягнення 60 років включно 15 років.

Відповідно наданих до заяви документів про стаж загальний страховий стаж позивача становить 12 років 1 місяць 13 днів, що недостатньо для призначення пенсії по інвалідності.

До загального страхового стажу не враховано періоди роботи позивача: з 25.05.1984 по 08.08.1984 (виправлення в даті наказу при звільненні); з 23.01.1984 по 18.05.1984 та з 12.04.1987 по 04.06.1987 (відсутня назва підприємства при зарахуванні); з 07.03.1997 по 19.02.2001 який враховано частково згідно даних персоніфікованого обліку (при звільненні не проглядається печатка); згідно довідки від 22.01.2025 №07-02/34 1986 рік (вказано не повністю ПІБ).

З зазначених підстав позивачеві відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Вважає рішення про відмову у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» протиправним, тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 липня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем надано письмовий відзив від 30.07.2025 року. В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що позивач 04.02.2025 року звернувся з заявою № 866 про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 11.02.2025 № 59 відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з огляду на наступне:

Відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон) особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю ІІІ групи після досягнення 60 років включно 15 років.

Відповідно наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудова книжка, військовий квиток, диплом, уточнюючі довідки) загальний страховий стаж складає 12 років 1 місяць 13 днів, що недостатньо для призначення пенсії по інвалідності.

До загального страхового стажу не враховано періоди роботи: з 25.05.1984 по 08.08.1984 (виправлення в даті наказу при звільненні); з 23.01.1984 по 18.05.1984 та з 12.04.1987 по 04.06.1987 (відсутня назва підприємства при зарахуванні); з 07.03.1997 по 19.02.2001 який враховано частково згідно даних персоніфікованого обліку (при звільненні не проглядається печатка); згідно довідки від 22.01.2025 №07-02/34 1986 рік (вказано не повністю ПІБ).

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 , відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

З зазначених причин відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до положень статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача у відповідності до норм законодавства повідомлено про наявність позову.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2 . Згідно паспортних даних позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що позивач 04.02.2025 року звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою № 866 про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 11.02.2025 № 59 позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності, оскільки відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю ІІІ групи після досягнення 60 років включно 15 років.

Відповідно наданих до заяви документів про стаж загальний страховий стаж позивача становить 12 років 1 місяць 13 днів, що недостатньо для призначення пенсії по інвалідності.

До загального страхового стажу не враховано періоди роботи позивача: з 25.05.1984 по 08.08.1984 (виправлення в даті наказу при звільненні); з 23.01.1984 по 18.05.1984 та з 12.04.1987 по 04.06.1987 (відсутня назва підприємства при зарахуванні); з 07.03.1997 по 19.02.2001 який враховано частково згідно даних персоніфікованого обліку (при звільненні не проглядається печатка); згідно довідки від 22.01.2025 №07-02/34 1986 рік (вказано не повністю ПІБ).

Перевіряючи правомірність рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії з підстав неврахування спірних періодів роботи позивача через неточність при заповненні трудової книжки, суд виходить з такого.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV регулюються відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Статтею 113 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV ) передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Відповідно до ст. 32 Закону України № 1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема, для осіб з інвалідністю ІІІ групи після досягнення 60 років включно 15 років.

Статтею 45 Закону України № 1058-IV унормовано, що пенсія по інвалідності призначається з дня звернення. При цьому, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше від трьох місяців з дня встановлення інвалідності, пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності.

У такому самому порядку призначається пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком, якщо вимоги ч. 2 ст. 33 Закону (звільнення з роботи та наявність потрібного страхового стажу) виконані на день установлення інвалідності, і з дня виникнення такого права - якщо такі вимоги виконані після встановлення інвалідності до дня звернення за призначенням пенсії по інвалідності.

Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У такій довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Спору між сторонами стосовно відсутності записів у трудовій книжці немає.

Територіальним органом ПФУ не враховано трудовий стаж з підстав неточностей при заповненні трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 04.08.1980 року, зокрема: з 25.05.1984 по 08.08.1984 (виправлення в даті наказу при звільненні); з 23.01.1984 по 18.05.1984 та з 12.04.1987 по 04.06.1987 (відсутня назва підприємства при зарахуванні); з 07.03.1997 по 19.02.2001, який враховано частково згідно даних персоніфікованого обліку (при звільненні не проглядається печатка); згідно довідки від 22.01.2025 №07-02/34 1986 рік (вказано не повністю ПІБ), що є порушенням вимог Інструкції ведення трудових книжок працівників.

До 1993 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року № 162.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 1.1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.11 Інструкції передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Відповідно до п. 2.12 Інструкції після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Таким чином, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення трудової книжки з вини підприємства-роботодавця.

Крім того, суд зауважує, що певні недоліки чи неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства-роботодавця не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Водночас, у спірній архівній довідці від 22.01.2025 №07-02/34 про заробітну плату за 1984-1986 роки ПІБ позивача вказано повністю, тому вона має бути врахована при призначенні пенсії.

Верховний Суд у постановах від 28.02.2018 року у справі №428/7863/17, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі №423/1881/17, від 29.03.2019 року у справі №548/2056/16-а неодноразово висловлював позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Частиною третьою статті 44 Закону № 1058-ІV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

З зазначених підстав суд дійшов висновку про неправомірність не зарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві до страхового стажу позивача періодів роботи з 25.05.1984 року по 08.08.1984 року, з 23.01.1984 року по 18.05.1984 року, з 12.04.1987 року по 04.06.1987 року, з 07.03.1997 року по 19.02.2001 року та 1986 рік згідно записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 04.08.1980 року та архівній довідці від 22.01.2025 року № 07-02/34.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року, ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; фактична адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 11 лютого 2025 року № 59 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності від 04.02.2025 року із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 25.05.1984 року по 08.08.1984 року, з 23.01.1984 року по 18.05.1984 року, з 12.04.1987 року по 04.06.1987 року, з 07.03.1997 року по 19.02.2001 року та 1986 рік згідно записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 04.08.1980 року та архівній довідці від 22.01.2025 року № 07-02/34.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати з судового збору у розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 12 серпня 2025 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Б. Голубова