Справа № 240/9789/25
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року м. Житомир справа № 240/9789/25

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

установив:

У березні 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Закарпатській області) від 21 листопада 2024 року №94 щодо відмови у призначенні та виплаті грошової допомоги, передбаченої пунктом 71 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язання зарахувати до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи з 01 вересня 2002 року по 05 березня 2011 року та з 01 вересня 2011 року по 01 вересня 2014 року, нарахувати і виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, передбачену пунктом 71 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що має достатній стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років та виплату грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком на день призначення відповідно до пункту 71 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зауважує, що працювала на посаді методиста, що дає право на виплату зазначеної допомоги.

Ухвалою суду від 07 квітня 2025 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.

02 травня 2025 року до суду надійшов відзив, у якому ГУ ПФУ в Закарпатській області просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що з 01 вересня 2002 року по 05 березня 2011 року та з 01 вересня 2011 року по 01 вересня 2014 року позивач працювала на посаді методиста в Бердичівському політехнічному коледжі. Переліком № 909 посада методиста не передбачена, а тому відсутні підстави для призначення та виплати грошової допомоги.

Ухвалою суду від 04 червня 2025 року судом витребувано у органу Пенсійного фонду матеріали пенсійної справи та зупинено провадження у справі до дати їх отримання.

З огляду на надходження до суду витребуваних документів, ухвалою від 13 серпня 2025 року поновлено провадження у справі.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Суд установив, що ОСОБА_1 призначено пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

13 листопада 2024 року позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення та виплату грошової допомоги відповідно до пункту 71 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням від 21 листопада 2024 року №94 ГУ ПФУ в Закарпатській області відмовило позивачу у призначені та виплаті грошової допомоги, оскільки пунктом 71 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України № 1058-ІV) передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Указав, що робота на посаді методиста не дає право на призначення пенсії за вислугу років та на призначення грошової допомоги. Оскільки пільговий стаж, який визначає право на призначення одноразової грошової допомоги, складає 26 років 3 місяці 15 днів, прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Уважаючи таке рішення протиправним, ОСОБА_1 звернулась із цим позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України № 1788-ХІІ) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року не менше 25 років.

Як передбачено пунктом 71 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України № 1058-ІV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» «ж» статті 55 Закону України №1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Кабінет Міністрів України постановою від 23 листопада 2011 року № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 71 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України № 1058-ІV (далі Порядок № 1191).

Відповідно до пункту 2 цього Порядку до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України № 1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» від 04 листопада 1993 року № 909 (далі Перелік № 909).

Згідно з пунктом 5 Порядку №1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України № 1058-ІV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» «ж» статті 55 Закону України №1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Відмовляючи позивачу у виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 71 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України № 1058-ІV, ГУ ПФУ в Закарпатській області посилалося на недостатній страховий стаж, що дає право на виплату такої допомоги.

Як установлено судом, позивач з 01 вересня 2002 року по 05 березня 2011 року та з 01 вересня 2011 року по 01 вересня 2014 року працювала на посаді методиста в Бердичівському політехнічному коледжі.

Згідно з Переліком № 909, до переліку посад, які дають право на пенсію за вислугою років, віднесено роботу у вищих навчальних закладах I-II рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладах на таких посадах: директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Посада методиста не зазначається у Переліку № 909.

Тим часом, приписами статті 45 Закону України «Про професійно-технічну освіту» передбачено, що до педагогічних працівників професійно-технічних навчальних закладів та установ професійно-технічної освіти належать викладачі, педагоги професійного навчання, вихователі, майстри виробничого навчання, старші майстри, старші майстри виробничого навчання, інструктори виробничого навчання, методисти, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники фізичного виховання, керівники професійно-технічних навчальних закладів, науково-методичних та навчально-методичних установ, їх заступники та інші працівники, діяльність яких пов`язана з організацією і забезпеченням навчально-виховного процесу. Педагогічною діяльністю у професійно-технічних навчальних закладах та установах професійно-технічної освіти можуть займатися особи, які мають відповідну професійну освіту та професійно-педагогічну підготовку, моральні якості і фізичний стан яких дає змогу виконувати обов`язки педагогічного працівника.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року №963 «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників» посада «методист» включена до переліку посад педагогічних працівників.

Таким чином, у вказаному Переліку посада методиста віднесена до посад педагогічних працівників, а тому, на переконання суду, період роботи на такій підлягає зарахуванню до спеціального стажу у розумінні пункту «е» статті 55 Закону України №1788-ХІІ навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена Переліком № 909.

При цьому, судом установлено, що позивач, згідно записів у її трудовій книжці НОМЕР_1 , в оскаржувані періоди перебувала на посаді методиста.

З аналізу наведених норм законодавства суд робить висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується із наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України № 1058-ІV будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19 березня 2019 року у справі № 466/5637/17, від 21 березня 2023 року у справі №674/1377/17.

При цьому, суд ураховує, що існування нечіткого нормативного регулювання спірних правовідносин порушує принцип правової визначеності.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип юридичної визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, що ситуації й правовідносини залишалися передбачуваними. Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене (такі праві позиції Конституційного Суду України викладені у рішеннях від 22 вересня 2005 №5-рп/2005, від 29 червня 2010 №17-рп/2010, від 22 грудня 2010 №23-рп/2010, від 11 листопада 2011 №10-рп/2011).

У відповідності до частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Олссон проти Швеції» від 02 березня 1988 року Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що яка-небудь норма не може вважатися «законом», якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію... Фраза «передбачено законом» не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципом верховенства права. Таким чином, мається на увазі, що у внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічних властей у здійснення прав, охоронюваних inter alia пунктом 1 статті 8 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Європейський суд з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06, пункти 50, 56) зазначив, зокрема, що верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції; відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення…, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

У справі «Новік проти України» (заява №48068/06, пункт 19) ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля.

Щодо неоднозначного трактування норм законодавства України Європейський суд з прав людини у рішенні ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначивши про пріоритет застосування найбільш сприятливого для особи тлумаченням норм права.

Ураховуючи наявність у позивача спеціального стажу, а також відсутність у нормі, закріпленій у пункті 71 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України № 1058-ІV, застереження про необхідність праці на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» «ж» статті 55 Закону України №1788-ХІІ, саме за основним місцем, а не за сумісництвом, суд приходить до висновку про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Закарпатській області щодо відмови у призначенні та виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 71 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України № 1058-ІV. Як наслідок, з метою відновлення порушеного права, з метою захисту якого подано відповідний позов, задоволенню підлягають і похідні вимоги щодо зобов`язання здійснити призначення та виплату грошової допомоги у розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення пенсії відповідно до пункту 71 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України № 1058-ІV.

На підставі положень частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 21 листопада 2024 року №94 щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги, передбаченої пунктом 71 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788 «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи на посаді методиста в Бердичівському політехнічному коледжі з 01 вересня 2002 року по 05 березня 2011 року та з 01 вересня 2011 року по 01 вересня 2014 року, та нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, передбачену пунктом 71 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис

13.08.25