Справа № 160/34436/24
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2025-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 серпня 2025 року м. Дніпросправа № 160/34436/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 в адміністративній справі №160/34436/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №40 від 08.11.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком, як матері дитини особи з інвалідністю відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з часу звернення з заявою, з 04.11.2024.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 в адміністративній справі №160/34436/24 позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог відмовити в повному обсязі.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 04 лютого 1998 року, ОСОБА_1 має підтверджений страховий стаж роботи.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 27 березня 2001 року, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дитиною ОСОБА_3 (батько) та ОСОБА_1 (матір).

Відповідно до посвідчення УП СЗН м.Покров серії НОМЕР_4 від 17 квітня 2019 року (Особова справа №603840) встановлена державна соціального допомога ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причина: інвалідність з дитинства ІІІ групи, інвалідність ІІ групи з 01 квітня 2021 року.

Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення №3118/16 від 22 серпня 2024 року, яка видана ОСОБА_1 , зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області як одержувач державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 07.08.2015 року по 10.03.2019 року, без надбавки на догляд за нею.

Відповідно до довідки акту огляду МСЕК серії 12 ААГ №565191 від 02 липня 2024 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 після проходження повторного огляду інваліда, останній встановлено ІІ групу інвалідності з 01.04.2024 року, причина інвалідності: Інвалідність з дитинства. Дата чергового переогляду 10 березня 2026 року.

04 листопада 2024 року ОСОБА_1 , досягнувши 50-річного віку, маючи достатній страховий стаж, звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою, в якій просила призначити дострокову пенсію за віком, як матері дитини з інвалідністю з дитинства, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", долучивши необхідний пакет документів.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №40 від 08 листопада 2024 року ОСОБА_1 відмовлено в призначення пенсії та додатково повідомлено наступне.

"Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України - 04.11.2024 року.

Пенсійний вік, визначений статтею 115 Закону України №1058-IV- 50 років.

Вік заявника на дату звернення - 50 років 2 дні.

Необхідний страховий стаж, визначений статтею 115 Закону України №1058-1V- 15 років.

Відповідно пункту 2.18 Постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058 визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги.

У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.

Відповідно до наданих документів страховий стаж особи - 26 років 6 місяців 2 дні. Відповідно до наданих документів до страхового стажу зараховані всі періоди.

За наданими документами право на призначення дострокової пенсії за віком відсутнє, оскільки відсутній документ про підтвердження факту встановлення в дитини інвалідності до 6-річного віку, що засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я".

Позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №40 від 08.11.2024 року, оскільки нею дотримано вимог встановлених для призначення пенсії за віком, як матері дитини з інвалідністю, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За приписами пунктів 1, 6 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Статтею 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року встановлено, що жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти «є» і «ж» статті 56).

При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти - інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України №1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідно до цього закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають, жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу.

При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.

Отже, право на дострокову пенсію за віком мають матері, які виховали дітей з інвалідністю з дитинства до шестирічного віку (після досягнення матір`ю 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу).

За змістом наведеної норми однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме дитини з інвалідністю з дитинства.

Загальний підхід до змістовного наповнення поняття "особа з інвалідністю" на момент виникнення спірних відносин встановлювався в статті 2 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", а також у статті 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні".

Зокрема, такий статус могла мати особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до абзацу 3 статті 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" від 06.10.2005 року №2961-IV дитина з інвалідністю - це особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Визначення терміну "інвалідність з дитинства" не міститься ані в Законі України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", ані в Законі України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю".

При цьому за змістом абзацу 2 пункту 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року №1317 інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності.

Згідно з пунктом 14 цього Положення причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, встановлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до вісімнадцятирічного віку.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 27 березня 2001 року, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з висновком комунального закладу "Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Орджонікідзе" № 742 від 05.08.2015, дочка - ОСОБА_2 хворіє на Ювенільну системну склеродермію, акросклеротичний варіант, захворювання відповідає розділу ХІІ пункту 1 підпункту 1.26 "Переліку медичний показань" М34.8.

Управлінням праці та соціального захисту населення ОСОБА_1 було призначено державну допомогу на період з 07.08.2015 по 04.08.2017 відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям інвалідам".

ОСОБА_2 Управлінням праці та соціального захисту населення видано посвідчення серії серії НОМЕР_4 .

У подальшому, згідно з висновком закладу охорони здоров`я - комунального закладу "Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Орджонікідзе" №742 від 20.07.2017 року було підтверджено, що дочка позивачки хворіє на Ювенільну системну склеродермію, акросклеротичний варіант, хронічний перебіг, захворювання відповідає розділу ХІІ пункту 1 підпункту 1.25 "Переліку медичний показань" М34.8.

Згідно з довідкою Управління праці та соціального захисту населення №3118/16 від 22.08.2024 підтверджується, що ОСОБА_1 перебувала на обліку як одержувач державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 07.08.2015 по 10.03.2019, без надбавки за догляд за нею.

У подальшому, з 01.04.2024 ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності, причина інвалідності - інвалідність з дитинства, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №565191.

Доводи апеляційної скарги щодо посилання на пункт 2.18 Постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" про відсутність довідки ЛКК про визнання дитини особою з інвалідністю до 6-ти років не приймаються колегією суддів, оскільки вони є не правомірними та не можуть бути підставою для відмови, оскільки норми закону не містять таких застережень.

Аналогічні правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в справі №501/2838/16-а від 31.07.2018 року та в справі №216/2437/16-а від 14.02.2019 року.

За змістом частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вищеозначене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо відмови позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком.

Доводи апеляційної скарги про відсутність можливості у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області можливості призначити пенсію суд вважає безпідставними.

Суд апеляційної інстанції враховує, що у силу абзацу чотирнадцятого пункту 4.2 Порядку №22-1 (у редакції постанови Пенсійного фонду від 16.12.2020 № 25-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до абзацу першого пункту 4.10 Порядку №22-1, після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

За таких обставин, оскільки у спірних відносинах місцем реестрації позивача є Дніпропетровська область, то компетентним органом для призначення пенсії є Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, то саме останній має вирішити питання про призначення пенсії.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 в адміністративній справі №160/34436/24,- залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 в адміністративній справі №160/34436/24,- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків, встановлених цим пунктом.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко