Справа № 335/5730/25
Суддя: Новасардова І. В.
Дата ухвалення: 2025-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/5730/25 2-а/335/112/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Новасардової І.В., за участю секретаря судового засідання Доновської А.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, поліцейського 2 взводу 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції сержанта Малєєва Владислава Геннадійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4863465 від 01.06.2025 року,

ВСТАНОВИВ:

12.06.2025 року позивач ОСОБА_1 , в особі представника Фофанова Я.Л., звернувся до суду із позовною заявою до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, поліцейського 2 взводу 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції сержанта Малєєва Владислава Геннадійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №4863465 від 01.06.2025 року.

В обгрунтування позову зазначено, що 01.06.2025 року поліцейським 2 взводу 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції сержантом Малєєвим В.Г. було винесено постанову серії ЕНА №4863465 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 грн. Підставою складення Постанови слугувало наступне: «01.06.2025 в 00:43 на трасі Харків- Сімферополь М18 263 км. Водій керував ТЗ не маючи права керування транспортними засобами, чим порушив п.2.1 а. ПДР Керування ТЗ особою, яка не має права керування таким ТЗ. Частина 2 статті 126 КУпАП». Позивач вважає, що відповідач при складанні адміністративного матеріалу допустив грубі порушення та не дослідив усі обставини справи, а тому винесена постанова є необґрунтованою та незаконною і в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП. Позивач зазначає, що йому не було роз`яснено прав та обов`язків передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 266, 268 КУпАП, не було надано можливості надати пояснення по суті справи, не надано можливості скористатися захисником при складанні та розгляді адміністративних матеріалів та інспектором поліції були допущені інші порушення при виконанні ним своїх обов`язків та вимог чинного законодавства України. Обставини зазначені в Постанові інспектора поліції, не відповідають дійсності, відповідач при складанні адміністративного матеріалу допустив грубі порушення та не дослідив всі обставини справи, а тому винесена постанова є необґрунтованою та незаконною і в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП. Наголошує, що позивач безпосередньо приймає участь у бойових діях, в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ проти України. Є військовослужбовцем за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 . Саме, під час буксирування іншим автомобілем зламаного автомобіля RENAULT LAGUNA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яке відбувалось 01.06.2025 в 00:43 на трасі Харків- Сімферополь М18 263 км.(блокпост НПУ), яким керував інший військовий ОСОБА_2 , а не позивач, зупинився до в`їзду на блок пост. Метою приїзду діючими військовослужбовцями ЗСУ на блок пост до працівників поліції НПУ було отримання допомоги для підзарядки акумулятора автомобіля RENAULT LAGUNA, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Для отримання допомоги в нічний час з даного автомобіля вийшов саме позивач та пійшов пішки до блокпосту. Замість надання допомоги, його було притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі Постанови Серія ЕНА №4863465. Окрім того, були складені відповідачем протоколи про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №347749 та ЕПР1 №347782 від 01.06.2025р., які повинні розглядатись окремо Вільнянським районним судом Запорізької області, відносно ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що автомобілем не керував, а тому не суб`єктом правопорушення. А також зазначає, що його права передбачені ст. 268 КУпАП були порушені. Вважає, що оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена протиправно та підлягає скасуванню, оскільки в його діях відсутній склад правопорушення.

Ухвалою суду від 17.06.2025 року даний позов залишено без руху, та надано позивачу десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

30.06.2025 року від представника позивача надійшла заява про продовження строку усунення недоліків та надійшло клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Ухвалою суду від 30.06.2025 року, задоволено заяву представника позивача та продовжено позивачу строк усунення недоліків позовної заяви, строком на п`ять днів. Разом з цим, вказаною ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про відстрочення сплати судового збору.

На виконання вищезазначеної ухвали суду, 02.07.2025 року від представника позивача надійшла відповідна заява, якою недоліки, визначені в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху, були усунуті.

Ухвалою судді від 03.07.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 . Постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, визначено дату, час і місце проведення судового засідання. Роз`яснено, що відзив на позовну заяву (відзив) відповідач вправі подати до судового засідання у справі. Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Витребувано з Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 96): оригінал Постанови серія ЕНА №4863465 від 01.06.2025; докази по справі вказані в п.7 Постанови серія ЕНА №4863465 від 01.06.2025, а саме: БК471007, БК474991; оригінал адміністративної справи серія ЕНА №4863465 від 01.06.2025. В клопотанні позивача про виклик свідка відмовлено.

Відповідач скористався своїм правом, врегульованим ч.4 ст.159, ч.1 ст.261 КАС України, представник відповідача за довіреністю Назаренко М.М. подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову.

Зазначено, що висновки поліцейського про порушення ОСОБА_1 вимог п.2.1а ПДР за викладених у постанові серія ЕНА №4863465 від 01.06.205 року обставин є обґрунтованими та підтверджені відповідними доказами, а оспорювана постанова є законною та підстав для її скасування не має. Посилання позивача на допущені порушення порядку винесення цієї постанови є безпідставними і самі по собі не можуть бути підставами для її скасування. На підтвердження до відзиву додано відеозапис з бодікамер поліцейських. Звертає увагу суду, що ОСОБА_1 був притягнутий за ч.4 ст.126 КУпАП зокрема за порушення п.2.1А ПДР України, а саме керування транспортним засобом, будучи позбавленим права керування таким транспортним засобом (постанова Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 01.052024 року, справа № 483/370/24, строком на 3 місяці , внаслідок чого поліцейським УПП в Запорізькій області ДПП 01.06.2025 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №347749 за ч.5 ст.126 КУпАП, оскільки правопорушення позивачем було вчинено повторно протягом року. Також поліцейськими було складено протокол за ч. 3 ст. 126 КУпАП серії ЕПР1№347782 за ч.3 ст.126 КУпАП. Вказані протоколи направлені на розгляд до Вільнянського районного суду Запорізької області (№314/2737/25, №314/2738/25). Також повідомляє суд, що надати постанову серії ЕНА№4863465 від 01.06.2025 не має можливості, оскільки вищезазначена постанова направлена до Комунарського ВДВС від 17.06.2025 за вих.17218.

22.07.2025 від представника позивача-адвоката Фофанова Я.Л. надійшло клопотання про витребування з УПП в Запорізькій області ДПП завіреної належним чином фотокопії з оригіналу Наказу коменданта, яким визначено відповідних уповноважених осіб Національної поліції України, які мають право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів на блокпосту на трасі ХарківСімферополь М18 263 км.; завіреної належним чином фотокопію з оригіналу Наказу коменданта, яким визначено поліцейського 2 взводу 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції сержанта Малєєва Владислава Геннадійовича уповноваженою особою на право проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів на блокпосту на трасі Харків- Сімферополь М18 263 км.

07.08.2025 від представника позивача-адвоката Фофанова Я.Л. надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Позивач вважає справу важливою та такою, яка потребує детального розгляду. Відповідачем порушені норми діючого законодавства, які необхідно дослідити в процесі судового розгляду справи з викликом сторін у судове засідання.

07.08.2025 року від представника позивача-адвоката Фофанова Я.Л. надійшли письмові пояснення. В якому зазначено, що відеофайл «Казаманов 1» на 00 год. 38 хв. 20 сек. ( в 01:20:25 по часу вказаному в відео) зафіксоване раніше зроблене працівником поліції на особистий телефон війського кватка ОСОБА_1 , що є грубим порушенням діючого законодавства України. Відео, яке міститься в матеріалах справи не є цілим файлом, а містить відео з декількома відрізків, які не відображають фактичних дій, які відбувались 01.06.2025, що в свою чергу також є порушення діючого законодавства України. Вважає, що відеофайл не підтверджує наявності складу адміністративного правопорушення інкримінованого ОСОБА_1 . А також зазначає, що суду не були надані відповідачем: оригінал постанови серії ЕНА№4863465 від 01.06.2025 року та оригінал адміністративної справи. Просить скасувати постанову та закрити провадження по справі.

Надаючи оцінку клопотанню про витребування доказів, суд враховує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 80 КАС України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу.

Статтею 94 КАС України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом.

Згідно з частиною 2 статті 80 КАС України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Суд зазначає, що вимоги до клопотання про витребування доказів є вичерпними та обов`язковими. Водночас, ознайомившись зі змістом клопотання позивача про витребування доказів, судом встановлено, що останнє не містить у собі обґрунтованих підстав для витребування зазначених у клопотанні документів, а також відсутнє підтвердження про вжиття заходів для самостійного отримання доказу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів слід відмовити.

Розглянувши заявлене клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, суд враховує наступне.

Згідно з положеннями частини 1, частини 2 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Частинами п`ятою, шостою статті 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Аналіз вищевикладених норм показує, що КАС України визначає право адміністративного суду на призначення справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін за їх клопотанням або загального позовного провадження, з урахуванням встановлених КАС України обмежень.

Позивачем у клопотанні не наведено причин, які перешкоджають реалізувати у повному обсязі свої права (зокрема, на надання пояснень та доказів до суду), повному та всебічному встановленню обставин справи, при судовому розгляді за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

З урахуванням характеру спірних правовідносин, предмету доказування у цій справі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, заявлене представником позивача клопотання є необґрунтованим та таким, у задоволенні якого слід відмовити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, врегульовані ст.286 КАС України. За приписами ч.1 ст.269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-2, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив). Тобто, подання інших заяв по суті справи не передбачено.

Суд бере до уваги особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, за приписами ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, підстав для такого здійснення розгляду справи за ініціативою суду не встановлено, відповідних клопотань не надходило.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4863465 від 01.06.2025 року, до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400, 00 грн. та притягнено його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до даної постанови вбачається, що 01.06.2025 року о 00:43 год. траса Харків-Сімферополь М18 263 км, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом, не маючи права керування транспортними засобами, чим порушив п. 2.1 А ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

За правилами ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначені Законом України «Про дорожній рух» (далі Закон № 3353-XII).

Згідно ст.2 Закону № 3353-XII визначено, що законодавство про дорожній рух складається з цього Закону та актів законодавства України, що видаються відповідно до нього.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до частини 10 статті 15 Закону № 3353-XII забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі -ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п.2.1а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Так, частиною 2статті 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 під керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора - водія під час навчання учнів - водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Чинне законодавство, в т.ч. ПДР, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в постанові ВС від 20.02.19 року № 404/4467/16-а, зазначено, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Отже, підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП є саме керування ним транспортним засобом, тобто виконання функцій водія.

На підтвердження правомірності спірної постанови відповідачем до суду разом з відзивом на позовну заяву надано відеозапис обставин вчинення адміністративного правопорушення.

Дослідивши наданий відповідачем до матеріалів справи відеозапис встановлено, що поліцейський на блокпосту перевіряє документи іншого водія, потім до нього підходить позивач просить допомоги, щоб підзарядити акумулятора автомобіля. Надає документи для встановлення особистості. Поліцейський перевіряє документи, в цей час ОСОБА_1 сідає за кермо RENAULT LAGUNA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який буксирувався іншим автомобілем на обочину. Під час буксирування автомобіля позивач сидів на кермом.

Посилання позивача, що він не керував транспортним засобом суд вважає безпідставним, оскільки повністю спростовуються дослідженими відеозаписами події. Так, з представлених відеозаписів подій встановлено, що автомобіль марки RENAULT LAGUNA, реєстраційний номер НОМЕР_2 рухався за допомогою буксирування іншим автомобілем. При цьому суд зазначає, що буксирування автомобіля RENAULT LAGUNA, реєстраційний номер НОМЕР_2 здійснювалося на гнучкому зчепленні, що вимагає для забезпечення керованості буксируваного автомобіля наявності у ньому водія. Після зупинки працівниками поліції вказаного транспортного засобу в автомобілі марки RENAULT LAGUNA, реєстраційний номер НОМЕР_2 за кермом автомобіля перебував ОСОБА_1 . Крім того на відеозаписі ОСОБА_1 повідомляє поліцейських, що йому відомо про наявність постанови, якою його позбавлено права керування. Але вважає, що буксирування автомобіля не являється керуванням транспортним засобом.

Щодо недоліків фіксації правопорушення, на які позивач посилається, як на підставу скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, то статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У той же час, Великою Палатою Верховного Суду у п. 47 постанови від 25.06.20 у справі № 520/2261/19 зроблено висновок, що визначений вищезгаданою правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких грунтуються його вимоги.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 02.10.2024 у справі № 120/12494/23 зазначив, що судовий розгляд відповідно до положень КАС України охоплює собою більшість гарантій учасників публічно-правових відносин, зокрема, в аспекті змагальності, рівності та офіційного з`ясування обставин справи, а тому формальні недоліки фіксації правопорушення, за загальним правилом, не можуть бути підставою для скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень та звільнення правопорушника від відповідальності, передбаченої законом та спрямованої на захист важливого суспільного інтересу, а тому формальні недоліки під час фіксації правопорушення, за загальним правилом, не можуть бути підставою для скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень та звільнення правопорушника від відповідальності, передбаченої законом та спрямованої на захист важливого суспільного інтересу.

Отже, формальні недоліки фіксації правопорушення не можуть бути підставою для скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень та звільнення правопорушника від відповідальності, передбаченої законом та спрямованої на захист важливого суспільного інтересу.

Згідно з ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, зокрема, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Позивач зазначає, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, він виявив бажання скористатись правовою допомогою, однак інспектором не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги.

На обов`язок інспектора забезпечити водію можливість реалізувати своє право на отримання правової допомоги, вказано в постанові Верховного Суду від 18 лютого 2020 року у справі №524/9827/16-а, де визначено, що У разі невиконання цього обов`язку, дії інспектора є такими які порушують права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому порушується порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення (постанова Верховного Суду від 18.02.2020 року у справі №524/9827/16-а).

З наданого відеозапису правопорушення вбачається, що під час розгляду справи інспектором поліції неодноразово роз`яснювалося ОСОБА_1 його право на отримання правової допомоги.

В зв`язку з цим, суд не вбачає в діях інспектора порушень ст. 268 КУпАП щодо не забезпечення можливості ОСОБА_1 отримати правову допомогу.

Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова прийнята відповідно до вимог закону, а порушень норм чинного законодавства під час її винесення судом не встановлено, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 242-246, 262, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, поліцейського 2 взводу 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції сержанта Малєєва Владислава Геннадійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4863465 від 01.06.2025 року- відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повне рішення складено 12.08.2025 року.

Суддя І.В. Новасардова