Справа № 640/31510/20
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2025-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року (м. Київ, дата складання повного тексту - 09.02.2021) у справі за адміністративним позовом Телявського Анатолія Миколайовича до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення (протокол № 45 від 20.11.2020), про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И Л А :

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 20.11.2020 року, оформлене протоколом №45, про задоволення подання Міністерства юстиції України та застосування до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на 1 (один) місяць;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України (номер наказу невідомий) від (дата наказу невідома) про введення в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 20.11.2020, оформленого протоколом №45, про задоволення подання Міністерства юстиції України та застосування до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на 1 (один) місяць.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 20.11.2020, оформлене протоколом №45, є протиправним, оскільки містить лише тези виступів окремих членів комісії, в той час, як обґрунтувань, сукупного аналізу всіх обставин, доводів спростування або підтвердження окремих тверджень чи заперечень, зміст оскаржуваного рішення не містить. Зокрема, підставою накладення дисциплінарного стягнення на позивача є нібито допущення останнім порушень під час примусового виконання рішення суду, в той час, як контроль за процесуальними діями приватного виконавця в межах виконання судового рішення законодавством України покладено на суд, що свідчить, на переконання позивача, про перевищення відповідачем меж своїх повноважень. Крім цього, позивачем звернуто увагу на існування обставин, які перешкоджали розгляду 20.11.2020 Дисциплінарною комісією приватних виконавців подання від 03.11.2020 про притягнення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. до дисциплінарної відповідальності, оскільки предмет скарги, яка вирішувалася Дисциплінарною комісією приватних виконавців є тотожним предмету справи, яка перебуває в провадженні Оболонського районного суду міста Києва про визнання протиправними дій приватного виконавця Телявського А.М. в межах зведеного виконавчого провадження НОМЕР_2, до складу якого входить виконавче провадження НОМЕР_3.

Відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у її задоволенні, зазначивши, що процедуру застосування дисциплінарного стягнення ні Дисциплінарною комісією приватних виконавців, ні Міністерством юстиції України, не порушено, оскільки позаплановою невиїзною перевіркою, проведеною на підставі скарги Запорожцева В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , встановлені численні порушення позивачем вимог Закону Україні «Про виконавче провадження». Крім того, зазначено про відсутність істотних обставин, які перешкоджали розгляду 20.11.2020 Дисциплінарною комісією приватних виконавців подання від 03.11.2020 про притягнення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. до дисциплінарної відповідальності, оскільки позивачем у справі, яка перебуває у провадженні Оболонського районного суду міста Києва та скаржником, в інтересах якого подану скаргу до Міністерства юстиції України, є різні особи, з огляду на що, у Дисциплінарної комісії були відсутні підстави для відкладення розгляду подання Міністерства юстиції України відносно притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Так, позаплановою невиїзною перевіркою приватного виконавця встановлено, що Телявським А.М. у межах виконавчого провадження НОМЕР_3 недотримано порядку черговості звернення стягнення в порушення вимог статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», та вказавши в заявці на реалізацію арештованого майна те, що майном яке підлягає реєстрації є 6 об`єктів нерухомого майна та визначивши початкову вартість цього майна як загальну вартість цих об`єктів, приватним виконавцем порушено вимоги частини другої статті 18, статті 50, частини третьої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 1 розділу І Порядку реалізації арештованого майна. Крім цього, приватним виконавцем Телявським А.М. порушено пункт 2 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, оскільки недотримано вимог щодо зазначення в заявці на реалізацію майна відомостей про майно та чинні обтяження майна. Рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді попередження, прийнято більшістю голосів від загальної кількості членів Комісії, відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та Положення про Комісію.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 20.11.2020 року, оформлене протоколом №45, про задоволення подання Міністерства юстиції України та застосування до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на 1 (один) місяць. В решті позовних вимог - відмовлено

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Міністерством юстиції України подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року без змін.

30.11.2021 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Окружного апеляційного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2021.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2021 року без змін.

Не погоджуючись із рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2021 та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2022, Міністерство юстиції України, звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 01 листопада 2024 року касаційну скаргу Міністерства юстиції України задоволено частково. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2022 у справі № 640/31510/20 скасовано. Справу № 640/31510/20 направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції - Шостого апеляційного адміністративного суду.

Направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд вказав, що суд апеляційної інстанції, допустивши до розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , тим самим визнавши факт порушення судом першої інстанції прав та інтересів особи, яка не була залучена до участі у справі, мав би скасувати судове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, як це передбачено пунктом 4 частини третьої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2024 прийнято справу до свого провадження та призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню.

Згідно з ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує його та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича перебуває зведене виконавче провадження НОМЕР_8, до складу якого входять наступні виконавчі провадження: НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7.

Згідно з відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що у вказаних виконавчих провадженнях стягувачем є ОСОБА_3 , а боржником - ОСОБА_1 .

11.08.2020 до Офісу протидії рейдерству Міністерства юстиції України звернувся боржник у виконавчому провадженні НОМЕР_3 ОСОБА_1 в особі свого представника Запорожцева Віталія Вікторовича із скаргою на дії приватного виконавця Телявського А.М., в якій просив:

- (пункт 2) здійснити позапланову перевірку діяльності приватного виконавця Телявського А.М. на предмет дотримання вимог чинного законодавства України під час: відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 275 000,00 доларів США та 125 000,00 євро на підставі виконавчого листа №765/3548/16-ц від 08.02.2019, виданого Оболонським районним судом міста Києва; здійснення опису Об`єктів нерухомості, що були предметом лоту 429592; забезпечення оцінки Об`єктів нерухомості, що були предметом лоту 429592; формування лоту 429592 та змішування Об`єктів нерухомості 429592; ознайомлення ОСОБА_1 з матеріалами виконавчого провадження НОМЕР_3; співмірності розміру стягнення за виконавчим документом на підставі виконавчого листа №765/3548/16-ц від 08.02.2019, виданого Оболонським районним судом міста Києва; здійснення опису Об`єктів нерухомості, що були предметом лоту 429592;

- (пункт 4) винести вмотивоване подання про притягнення приватного виконавця Телявського А.М. до дисциплінарної відповідальності.

На підставі скарги відповідно до статті 34 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», пунктів 19, 26 розділу ІІІ Порядку проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.10.2018 №3284/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.10.2018 за №1195/32647, Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми) проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. щодо здійснення виконавчого провадження НОМЕР_3.

На вимогу в.о. начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. надані пояснення від 27.08.2020 щодо проведення позапланової невиїзної перевірки про факти, викладені у скарзі Запорожцева В.В. в інтересах ОСОБА_1 з приводу порушення, на думку скаржника, норм чинного законодавства в ході виконання виконавчого провадження НОМЕР_3.

Згідно з Довідкою від 22.09.2020 за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М., складену заступником начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) за результатами позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. щодо здійснення виконавчого провадження НОМЕР_3, яку проведено на підставі скарги Запорожцева В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , від 10.08.2020, в межах цієї скарги виявлено порушення вимог частини другої статті 18, статті 50, частини третьої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», абзацу 15 пункту 1 розділу І, абзацу 9 та 12 пункту 2 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна.

Керуючись частиною сьомою статті 34, пунктом 4 частини другої статті 38 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», 03.11.2020 Міністерством юстиції України направлено Дисциплінарній комісії приватних виконавців Подання (вих.32236-33-20 від 03.11.2020) про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. (посвідчення від 26.06.2017 №0086).

Відповідно до витягу з Протоколу №45 засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 20.11.2020, на порядку денному розглянуто подання Міністерства юстиції України про притягнення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. до дисциплінарної відповідальності, в межах розгляду якого вирішено: відхилити клопотання приватного виконавця Телявського А.М. про відкладення розгляду подання Міністерства юстиції України про притягнення його до дисциплінарної відповідальності до набрання законної сили судовим рішенням; задоволено Подання Міністерства юстиції України про притягнення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. до дисциплінарної відповідальності та застосувати до нього дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця строком на 1 місяць.

Відповідно до пункту 28 Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців до Протоколу долучено Окрему думку члена Дисциплінарної комісії приватних виконавців Соломки О.В., відповідно до змісту якого, останній вважає, що Дисциплінарною комісією приватних виконавців мало бути прийнято рішення щодо відхилення Подання Міністерства юстиції України про притягнення приватного виконавця Телявського А.М. до дисциплінарної відповідальності як необґрунтованого та такого, що підготовлено в порушення вимог Конституції України та законів України.

Прийняття вказаного рішення зумовило звернення позивача до суду з цим позовом.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції щодо відсутності підстав вважати встановленими та доведеними Дисциплінарною комісією приватних виконавців факти порушення позивачем вимог щодо здійснення діяльності приватного виконавця з дотриманням принципу законності та щодо здійснення заходів примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №1404), Законом України від 02.06.2016 № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №1403), Положенням про Дисциплінарну комісію приватних виконавців, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27.11.2017 № 3791/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.11.2017 за № 1442/31310 (із змінами) (далі також - Положення), Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом від 29.09.2016 № 2831/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1301/29431 (із змінами).

Частиною першою статті 34 Закону №1403 визначено, що контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Міністерством юстиції України шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

За змістом пункту 2 частини третьої статті 34 Закону №1403 позапланові перевірки проводяться на підставі письмових звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця.

Частинами четвертою - сьомою статті 34 Закону №1403 визначено, що під час проведення позапланових перевірок з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення таких перевірок. Повторна перевірка з питань, що вже були предметом перевірки, не допускається, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі виявлення під час здійснення перевірок ознак дисциплінарного проступку приватного виконавця Міністерство юстиції України вносить вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з частиною першою, пункту 4 частини другої статті 38 Закону №1403 підставою для притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку.

Дисциплінарним проступком приватного виконавця є невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків.

Як зазначено у частині першій, пункту 1 частини другої статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Порядок проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22.10.2018 № 3284/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 22.10.2018 за № 1195/32647 (далі також - Порядок проведення перевірок).

Згідно з пунктом 4 розділу І Порядку проведення перевірок, перевірки діяльності приватного виконавця здійснюються шляхом проведення планових і позапланових перевірок.

Пунктом 4 статті 38 Закону № 1403 встановлено, що підставою для притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку. Дисциплінарним проступком приватного виконавця є, зокрема, невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків.

Діяльність Дисциплінарної комісії приватних виконавців врегульована приписами Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 листопада 2017 року № 3791/5.

Згідно з пунктом 3 Положення, основними завданнями Дисциплінарної комісії є: розгляд питань про притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків; прийняття рішень про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

Дисциплінарна комісія відповідно до покладених на неї завдань: розглядає подання Мін`юсту, Ради приватних виконавців України про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності; у разі надходження скарг на діяльність приватних виконавців направляє їх на перевірку Мін`юсту чи Раді приватних виконавців України; приймає рішення на підставі подання Мін`юсту чи Ради приватних виконавців України про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення (пункт 4 Положення).

Рішення Дисциплінарної комісії оформлюється протоколом, що підписується усіма присутніми на засіданні членами комісії протягом двох робочих днів після засідання Дисциплінарної комісії (пункт 16 Положення).

Розгляд подання Мін`юсту чи Ради приватних виконавців України про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності на засіданні Дисциплінарної комісії починається із заслуховування доповіді члена Дисциплінарної комісії, який попередньо за дорученням голови Дисциплінарної комісії вивчав таке подання, після чого заслуховуються присутні на засіданні члени Дисциплінарної комісії, приватний виконавець та інші запрошені на засідання особи, а також вивчаються та аналізуються необхідні документи (пункт 25 Положення).

За результатами розгляду подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності Дисциплінарна комісія приймає рішення про: задоволення подання та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, передбаченого частиною першою статті 41 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»; відхилення подання та направлення матеріалів для повторної перевірки діяльності приватного виконавця; відхилення подання та відмову в застосуванні до приватного виконавця дисциплінарного стягнення (пункт 26 Положення).

У разі якщо Дисциплінарною комісією прийнято рішення про задоволення подання та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховуються обставини вчинення проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди, а також факти застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року (пункт 27 Положення).

Рішення Дисциплінарної комісії про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення вводиться в дію наказом Мін`юсту (пункт 29 Положення).

Отже, підстава дисциплінарної відповідальності повинна бути чіткою і відповідати принципу правової визначеності.

Розглядаючи питання притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності, Дисциплінарна комісія має у відповідності до частини другої статті 38 Закону №1403 встановити наявність обов`язкових елементів для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності, а саме - порушення приватним виконавцем положень закону, його вину, наявність негативних наслідків в результаті дій приватного виконавця та причинний зв`язок між цими діями, вчиненими в процесі виконання рішення суду і негативними наслідками.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача є неналежне виконання своїх обов`язків, що виявлено в ході проведеної позапланової невиїзної перевірки, призначеної у зв`язку із надходженням скарги боржника у виконавчому провадженні, які в подальшому стали підставою внесення відповідного Подання Міністерства юстиції України та розгляду його Дисциплінарною комісією приватних виконавців.

За змістом подання Міністерства юстиції України убачається, що за результатами позапланової невиїзної перевірки приватного виконавця Телявського А.М. встановлено порушення останнім під час здійснення виконавчого провадження НОМЕР_3 вимог:

- пункту 2 частини першої статті 4 Закону №1403 щодо здійснення діяльності приватного виконавця з дотриманням принципу законності;

- пункту 3 частини першої статті 2 Закону №1404 щодо здійснення виконавчого провадження з дотриманням засад законності;

- частини другої статті 18 Закону №1404 щодо здійснення заходів примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

- статті 50 Закону №1404 щодо черговості звернення стягнення на нерухоме майно боржника;

- частини третьої статті 61 Закону №1404 щодо визначення початкової ціни продажу нерухомого майна;

- абзацу 15 пункту 1 розділу І Порядку реалізації арештованого майна, яке підлягає продажу;

- абзацу 9 пункту 2 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна щодо зазначення в заявці на реалізацію майна відомостей про майно;

- абзацу 12 пункту 2 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна щодо зазначення в заявці на реалізацію майна відомостей про чинні обтяження майна.

За результатами позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. встановлено, що на виконанні у приватного виконавця перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_8, до складу якого входять наступні виконавчі провадження: № НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7.

02.03.2020 приватним виконавцем винесені дві постанови, якими описано та арештовано майно боржника.

Перевіркою встановлено, що 20.03.2020 та 25.03.2020 приватним виконавцем винесені постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні для оцінки описаного та арештованого нерухомого майна. В подальшому, 21.04.2020 приватним виконавцем до державного підприємства «СЕТАМ» направлено заявку на реалізацію арештованого майна.

Згідно з цією заявкою на реалізацію передано майно, яке складається з шести об`єктів нерухомого майна, а саме: 1/2 частина нежитлового приміщення, група приміщень № 5, 5а, 56 (спортивний комплекс з кафе та офісними приміщеннями), загальна площа (кв.м.): 1014.1, адреса: м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок 12-Г, приміщення 5, 5а, 56; 1/2 частина нежитлового приміщення, нежиле приміщення першого поверху (блок №3), загальна площа (кв.м): 117.9, адреса: м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок 16-Б; 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м.): 65.5, адреса:м. Київ, Мирного Панаса, буд.16; частини нежитлового приміщення, нежитлові приміщення №3, літера А, корпус 4, секція 5-6 (1 поверх), загальна площа (кв.м): 81.4, адреса: м. Київ, вулиця Тимошенка Маршала, будинок 29, корп. 4, приміщення 3; 1/2 частина нежилих приміщень з №1 по №5 (групи приміщень №65), з № 1 по № 16 (групи приміщень № 66), (в літ. А), загальна площа (кв.м): 267, адреса: м. Київ, Оболонська набережна, будинок 3, корп. 2; частина нежилого приміщення з №1 по №16 (групи приміщень №78) (в літ. «А»), загальна площа (кв.м): 257.2, адреса: м. Київ, Оболонська набережна, будинок 3, корп. 3, приміщення 78.

У заявці на реалізацію приватним виконавцем зазначено, що початкова ціна майна, що виставляється на електронні торги, становить 49 662 090,00 грн (загальна вартість об`єктів нерухомого майна).

Згідно з відомостями, що містяться на офіційному веб-сайті державного підприємства «СЕТАМ» встановлено, що інформація про продаж зазначених об`єктів нерухомого майна боржника на електронних торгах опублікована 22.04.2020 одним лотом № 418157.

Перевіркою встановлено, що електронні торги з продажу майна боржника за лотом №418157 не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів, про що складено відповідний протокол від 22.05.2020 № 481075.

Другі електронні торги за лотом №423709 не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів, про що складено протокол від 25.06.2020 №486694.

Треті електронні торги за лотом №429592 не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів, про що складено протокол від 27.07.2020 №492817.

За висновками позапланової невиїзної перевірки, зазначивши в заявці на реалізацію арештованого майна від 21.04.2020, що майном, яке підлягає реалізації, є шість об`єктів нерухомого майна, та визначивши початкову вартість цього майна як загальну вартість цих об`єктів, приватним виконавцем Телявським А.М. порушено вимоги частини другої статті 18, статті 50, частини третьої статті 61 Закону №1404 та абзацу 15 пункту 1 розділу І Порядку реалізації арештованого майна.

Порушення вимог абзаців 9, 12 пункту 2 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна встановлено перевіркою з дослідження заявки приватного виконавця на реалізацію арештованого майна, відповідно до змісту якої, в описі 1/2 частини квартири, яка передана на реалізацію, відсутня інформація щодо кількості поверхів будинку, поверху, на якому розташована квартира та кількості кімнат із зазначенням площі кожної кімнати. Також у цій заявці відсутні відомості про чинні обтяження майна.

Таким чином, предметом скарги та позапланової невиїзної перевірки були законність дії та рішень приватного виконавця під час виконання судового рішення на підставі виконавчого листа №756/3548/16-ц в межах виконавчого провадження НОМЕР_3.

Відповідно до абзацу 1 пункту 25 Положення розгляд подання Мін`юсту чи Ради приватних виконавців України про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності на засіданні Дисциплінарної комісії починається із заслуховування доповіді члена Дисциплінарної комісії, який попередньо за дорученням голови Дисциплінарної комісії вивчав таке подання, після чого заслуховуються присутні на засіданні члени Дисциплінарної комісії, приватний виконавець та інші запрошені на засідання особи, а також вивчаються та аналізуються необхідні документи.

Як вбачається з матеріалів справи приватний виконавець Телявський А.М. 06.11.2020 звернувся до Дисциплінарного уповноваженого ОСОБА_4 з заявою, в якій просив вивчити матеріали за результатами позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу м. Києва від 22.09.2020, та провести їх правовий аналіз, а також по результатах вивчення матеріалів та їх аналізу, надати письмовий висновок щодо наявності або відсутності в діях приватного виконавця ознак дисциплінарного проступку для представлення його до Дисциплінарної комісії приватних виконавців.

За результатами дослідження Подання Міністерства юстиції України та пояснень приватного виконавця від 27.08.2020, 09.11.2020 Дисциплінарним уповноваженим ОСОБА_4 складено висновок дисциплінарного уповноваженого №27/2020, відповідно до якого визначені в частині другій статті 38 Закону №1403 ознаки дисциплінарного проступку в діях приватного виконавця Телявського А.М. під час здійснення зведеного виконавчого провадження НОМЕР_8 відсутні.

Зазначений висновок Дисциплінарного уповноваженого від 09.11.2020 приватним виконавцем направлено Дисциплінарній комісії приватних виконавців, водночас, відповідно до змісту Протоколу засідання №45 від 20.11.2020, проте висновок комісією до уваги взято не було.

З протоколу Дисциплінарної комісії № 45 від 20.11.2020, вбачається, що розглядаючи подання Міністерства юстиції України про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. Дисциплінарна комісія приватних виконавців фактично обмежилася лише перерахуванням порушень, виявлених під час перевірки, тоді як не було вказано, які враховано комісією, а які не враховано під час прийняття оспорюваного рішення.

Водночас, як вбачається з протоколу, секретарем комісії Ковальчук Л.І. у виступі зазначено, що об`єднання шести об`єктів нерухомого майна боржника, які мають різну адресу, в один лот та визначення стартової ціни цього майна як загальну вартість цих об`єктів вплинуло на повноту задоволення вимог виконавчих документів, дотримання законності, справедливості, рівноваги прав сторін під час здійснення виконавчого провадження. Відтак, на переконання відповідачів, своїми діями приватний виконавець порушив вимоги частини другої статті 18, статті 50, частини третьої статті 61 Закону та абзацу п`ятнадцятого пункту 14 розділу І Порядку реалізації. Наголосила, що подання Міністерства юстиції про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності є обґрунтованим, оскільки приватним виконавцем вчинялися виконавчі дії по зведеному виконавчому провадженню № НОМЕР_8 з порушенням законодавства, що призвело до знецінення майна та передачі нереалізованого майна стягувачу в рахунок погашення боргу за ціною меншою на 14 898 627,00 грн мільйонів гривень, що, в свою чергу, свідчить про наявність у приватного виконавця спрямованого умислу на вчинення протиправних дій, внаслідок чого порушено права та законні інтереси учасників виконавчого провадження.

Проте, секретарем Дисциплінарної комісії приватних виконавців Ковальчук Л.І. не вказано, якими належними та допустимими доказами підтверджується прямий умисел на вчинення протиправних дій на виконання рішення суду, враховуючи зміст пояснень позивача, наданих Дисциплінарній комісії приватних виконавців під час засідання.

Згідно змісту протоколу Дисциплінарної комісії № 45 від 20.11.2020 приватним виконавцем Телявським А.М. повідомлено, що шляхом моніторингу інформації щодо лотів на веб-сайті державного підприємства «СЕТАМ», ним встановлено наявність лотів з різними об`єктами нерухомого майна, які мають відмінні адреси та які також підлягали реалізації, частина з яких була реалізована, з огляду на що, дійшов висновку, що направлення на реалізацію декількох об`єктів майна боржника одним лотом не є порушенням вимог законодавства.

У той же час, позивачем до матеріалів справи та до письмових пояснень, наданих Дисциплінарній комісії, долучено копію листа ДП «СЕТАМ» від 10.11.2020 №3283/19440-12-20/15, згідно з яким приватному виконавцю Телявському А.М. повідомлено, що розміщення в Системі електронних торгів лота №418157, в межах якого згруповано декілька об`єктів, не суперечить чинному законодавству з реалізації арештованого майна, що спростовує твердження секретаря Дисциплінарної комісії приватних виконавців Ковальчук Л.І.

Абзацом 11 пункту 1 розділу І Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом від 29.09.2016 № 2831/5, (далі - Порядок), лот - одиниця арештованого майна, що виставляється для продажу на електронних торгах або торгах за фіксованою ціною.

Вищезазначене положення заборони щодо об`єднання кількох об`єктів майна в один лот не містить, а лише вказує на обов`язок передачі на реалізацію описаного та арештованого майна з дотриманням вимог, встановлених цим Порядком. Імперативних приписів щодо заборони об`єднання кількох об`єктів майна під час реалізації в один лот не містить і Закон №1404.

Згідно з абзацом 23 пункту першого розділу І Порядку реалізації арештованого майна, стартова ціна лота - початкова ціна продажу лота, яка дорівнює вартості майна, визначеній відповідно до законодавства, що виставляється на електронних торгах (торгах за фіксованою ціною).

Відповідно до пункту першого розділу II Порядку реалізації арештованого майна, реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Якщо вартість майна боржника визначено в рішенні суду, виконавець передає майно на реалізацію за ціною, визначеною судовим рішенням, без проведення визначення вартості чи оцінки такого майна, крім рішень про конфіскацію майна.

Вартість майна, визначена у звіті про оцінку майна, є дійсною на період реалізації арештованого майна.

В ході розгляду справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції відповідачами та скаржником не було спростовано, що приватним виконавцем Телявським А.М. визначено вартість майна шляхом залучення до участі у виконавчому провадження суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, яким визначено вартість шести об`єктів нерухомого майна, про що сторонам виконавчого провадження направлено повідомлення.

Доказів, які б свідчили про оскарження сторонами виконавчого провадження результатів визначення вартості описаного майна, скаржник до справи не надав, як не надали такі докази до суду і відповідачі.

Таким чином, приватним виконавцем Телявським А.М. здійснено просте арифметичне додавання вартості описаного майна боржника, що не призвело ні до зменшення ні до збільшення вартості, відповідно виходячи із вищевказаного дії приватного виконавця вчинені у відповідності до вимог Закону, що на переконання колегії суддів, свідчить про відсутність підстав для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що у поданні Міністерства юстиції України про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності зазначено, що перевіркою заявки приватного виконавця на реалізацію арештованого майна встановлено, в описі 1/2 частини квартири, яку передано на реалізацію, відсутня інформація щодо кількості поверхів будинку, поверху, на якому розташована квартира та кількість кімнат із зазначенням площі кожної кімнати, чим порушено вимоги абзацу дев`ятого пункту 2 розділу ІІ Порядку. Також зазначено, що в заявці на реалізацію арештованого майна відсутні відомості про чинні обтяження майна.

Відповідно до абзаців 3-5 розділу II Порядку, приватний виконавець самостійно формує і перевіряє заявку та документи щодо передання майна на реалізацію на відповідність вимогам законодавства та після встановлення відповідності документів таким вимогам підписує (за допомогою кваліфікованого електронного підпису із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно- програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-восьмим пункту 3 розділу II цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет приватного виконавця для внесення інформації про проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) до Системи.

Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець).

Організатор перевіряє повноту заповнення заявки. У разі невідповідності заявки вимогам, передбаченим пунктом 2 цього розділу, Організатор через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) повідомляє начальника відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) про необхідність усунення недоліків протягом трьох робочих днів.

Доказів повернення організатором приватному виконавцю Телявському А.М. заявки на реалізацію арештованого майна відповідачами не надано.

Згідно з ч. 7 ст. 34 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», у разі виявлення під час здійснення перевірок ознак дисциплінарного проступку приватного виконавця Міністерство юстиції України вносить вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, для прийняття рішення про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності, відповідно до цього Закону, підставою для якого є наявність у діях приватного виконавця складу дисциплінарного, Дисциплінарна комісія приватних виконавців має ретельно дослідити всі обставини справи, тобто, встановити факт порушення останнім законодавства, що в свою чергу і є мотивом для прийняття рішення про зупинення діяльності приватного виконавця.

Аналогічні правила закріплені і в пункті 27 Положення, за змістом якого у разі якщо Дисциплінарною комісією прийнято рішення про задоволення подання та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховуються обставини вчинення проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди.

Щодо доводів особи, яка не брала участі в розгляді справи ОСОБА_1 , які викладені в апеляційній скарзі, то вони не спростовують висновків суду першої інстанції та, фактично, не містять обґрунтувань в чому ж полягає незаконність судового рішення.

В поданій апеляційній скарзі скаржник посилається на ту обставину, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки викладеній в листі ДП «Сетам» №3283/19440-12-20/15 від 10.11.2020, інформації. На думку скаржника, тим самим суд надав посадовим особам ДП «Сетам» повноваження змінювати норми права в Україні та спростовувати висновки відповідних комісій міністерств та відомств.

Такі доводи скаржника, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні надано оцінку всім обставина справи, у т.ч. і зазначеному листу. Окрім того, підставою для задоволення позову став не лист ДП «Сетам», а встановлені судом обставини під час вчинення приватним виконавцем виконавчих дій по виконанню виконавчого документа, відповідність їх нормам чинного законодавства, а також обставини, встановлені під час перевірки, які стали підставою для притягнення позивача до відповідальності, а також, чи прийняте рішення Дисциплінарною Комісією на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Зазначений лист є лише одним із доказів у справі.

Щодо посилання скаржника на правову позицію у подібній справі №640/6608/21, то колегія суддів не приймає її до уваги.

Так, відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В апеляційній скарзі, скаржник посилається на рішення Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №640/6608/21, тоді як у даній справі рішення Верховного Суду відсутнє.

Отже, у даному випадку правова позиція, викладена судом в судовому рішенні у справі № 640/6608/21 не може бути застосована до спірних правовідносин з огляду на вимоги ч.5 ст. 242 КАС України.

Колегія суддів у даній справі враховує правову позицію, викладену Верховним Судом у справі № 2040/6763/18, постанова від 10.01.2020.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

У постанові Верховного Суду України від 23 травня 2017 року у справі № 800/541/16 підкреслено, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Для визначення інтересу як об`єкта судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово застосовував критерії, які дозволяють виявити наявність або відсутність охоронюваного законом інтересу в особи, яка звертається за судовим захистом. Судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який: має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання, але виходить за межі суб`єктивного права; пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві або скарзі особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу або скаржнику; порушений суб`єктом владних повноважень.

Аналогічну правову позицію було викладено Верховним Судом у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 9901/216/19.

Предметом позову у даній справі є рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 20.11.2020, оформлене протоколом №45, про задоволення подання Міністерства юстиції України та застосування до приватного виконавця Телявського А.М. дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на 1 рік.

Саме зазначене рішення було визнано судом першої інстанції протиправним та скасовано.

Отже, рішення дисциплінарної комісії носить індивідуальний характер, оскільки дисциплінарне стягнення було застосовано до конкретної особи, а тому саме ця особа має право на його оскарження, тоді як права та інтереси скаржника даним рішення не чіпаються і не були порушені.

Та обставина, що скаржник подавав до Міністерства юстиції скаргу стосовно дій приватного виконавця Телявського А.М. не є свідченням того, що у даному випадку порушено права та інтереси останнього, оскільки рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців щодо застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення стосується лише даної особи.

Скаржник ОСОБА_1 , як сторона виконавчого провадження, не позбавлений права оскаржити до суду постанови державного виконавця, які були прийняті в рамках виконавчого провадження, або ж оскаржити дії чи бездіяльність останнього в рамках такого виконавчого провадження.

Разом із тим, колегія суддів звертає увагу, що та обставина, що скаржника ОСОБА_1 не було залучено до участі у розгляді справи, є порушенням норм процесуального права.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 не є учасником справи.

Ухвалою від 11.02.2022 Шостий апеляційний адміністративний суд поновив ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2021 у справі №640/31510/20, відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2021.

Частиною першою статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Отже, за вказаною нормою процесуального закону право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції мають: учасники справи; особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Відкриття апеляційним судом провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який не є учасником справи, дає підстави для висновку про те, що апеляційний суд дійшов висновку, що результат розгляду справи судом першої інстанції має безпосередній вплив на права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 . Зворотного ухвала про відкриття апеляційного провадження не містить.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (пункт 2 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України).

За приписами пункту 4 частини третьої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

Враховуючи наведені норми, суд апеляційної інстанції, допустивши до розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , тим самим визнавши факт порушення судом першої інстанції прав та інтересів особи, яка не була залучена до участі у справі, зобов`язаний скасувати судове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, як це передбачено пунктом 4 частини третьої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частин першої та другої статті 323 Кодексу адміністративного судочинства України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає її за правилами цієї глави.

У випадку відкриття апеляційного провадження за такою скаргою суд апеляційної інстанції може зупинити дію раніше прийнятої ним постанови та рішення суду першої інстанції, що оскаржується.

Згідно з частиною третьою статті 323 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду апеляційної скарги, зазначеної в частині першій цієї статті, суд приймає постанову відповідно до статті 315 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Враховуючи наведені норми, допустивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 до розгляду та розглянувши її в порядку статті 323 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції для виконання вимог пункту 4 частини третьої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язаний скасувати раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції у цій справі за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що враховуючи порушення норм процесуального права, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року підлягають скасуванню, з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Телявського Анатолія Миколайовича - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 20.11.2020, оформлене протоколом №45, про задоволення подання Міністерства юстиції України та застосування до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на 1 (один) місяць.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13, ) суму сплаченого судового збору пропорційна до задоволених позовних вимог у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 12.08.2025.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна