Справа № 160/3925/25
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 серпня 2025 року м. Дніпросправа № 160/3925/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року (суддя Неклеса О.М., повне судове рішення складено 24 квітня 2025 року) в справі № 160/3925/25 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської обласної прокуратури про:

визнання протиправною бездіяльності, яка полягала у ненаданні реєстраційного номера заяви від 04 лютого 2025 року;

зобов`язання належним чином зареєструвати його заяву від 04 лютого 2025 року;

зобов`язання надати йому інформацію про реєстраційний номер заяви від 04 лютого 2025 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції розглянуто справу за відсутності доказів, які витребувані до цього, адже 22 квітня 2025 року через додаток «Електронний суд» Дніпропетровська обласна прокуратура надіслала повідомлення з вхідним номером документу 20617/25, однак у матеріалах справи відсутні зазначені вище файли та докази, які були витребувані судом.

Крім того, судом першої інстанції неправильно застосовано Закон України «Про адміністративну процедуру» у частині висновку, що цей закон не застосовується до органів прокуратури, проте вважає, що частину третю статті 42 цього закону, яка зобов`язує реєструвати кожне подання та повідомляти заявника про реєстраційний номер, слід трактувати ширше, оскільки вона стосується загального принципу прозорості та доступу до інформації, що поширюється на всі органи влади, включаючи прокуратуру, у межах її компетенції.

Також вважає, що хоча відповідь на його запит про штатний розпис надана у 5-денний строк, відсутність підтвердження реєстрації заяви порушує його права, гарантовані статтею 40 Конституції України та статтею 7 Закону України «Про інформацію», оскільки він належним чином не поінформований про статус його звернення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.02.2025 ОСОБА_1 звернувся до керівника Новомосковської окружної прокуратури Данилова Дмитра Сергійовича із зверненням (зауваженням, пропозицією, заявою, клопотанням, скаргою, проханням), у якому просив надати публічну інформацію (документи) про штатний розпис. Разом з тим, позивач просив надати відповідь у строки згідно закону виключно в електронному вигляді на надану ним адресу електронної пошти.

Звернення позивача зареєстровано Новомосковською окружною прокуратурою за вх. №591-25 від 05.02.2025, про що свідчать матеріали справи.

Додатково 06.02.2025 позивачем направлено на електронну адресу відповідача електронне повідомлення з проханням зареєструвати належним чином та повідомити йому реєстраційний номер відповідно до ч. 3 ст. 42 Закону України Про адміністративну процедуру.

За результатом розгляду звернення позивача Новомосковською окружною прокуратурою листом за вих. №62-598ВИХ-25 62-76-23 від 06.02.2025 надано позивачу штатний розпис.

Проаналізувавши зміст нормативних правових актів, правових позицій Верховного Суду та звернення позивача, суд першої інстанції вважав, що порушене позивачем у зверненні від 04.02.2025 питання є запитом на інформацію (інформаційним запитом) у розумінні Закону №2939-VI та, відповідно, має розглядатися у порядку та у спосіб, передбачені Законом №2939-VI, проте судом першої інстанції відхилено твердження позивача про необхідність застосування у спірних правовідносинах приписів ч. 3 ст. 42 Закону України Про адміністративну процедуру від 17.02.2022 №2073-IX та, відповідно, надсилання позивачу письмового підтвердження реєстрації його заяви із зазначенням дати та номера реєстрації, з огляду на наступне.

З цього питання зауважено, що матеріали справи не містять доказів наявності відповідної адміністративної справи, у якій фігурує позивач та яка перебуває на розгляді відповідача, відтак, на нього не поширюються норми Закону №2073-IX, оскільки останній не є учасником адміністративного провадження.

Врахувавши, що відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону №2939-VI запит, що пройшов реєстрацію в установленому розпорядником інформації порядку, обробляється відповідальними особами з питань доступу до публічної інформації, а відповідачем надано відповідь на запит позивача на наступний день з моменту отримання та реєстрації останнього за вх. №591-25 від 05.02.2025, суд першої інстанції дійшов висновку, що надання відповідачем відповіді на інформаційний запит підтверджує його реєстрацію та обробку в установленому розпорядником інформації порядку, проте Законом №2939-VI не передбачено обов`язку розпорядника інформації надсилати позивачу письмове підтвердження реєстрації поданого ним документа із зазначенням дати та номера реєстрації.

Також судом першої інстанції зазначено, що Закон України «Про адміністративну процедуру» регулює відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у дусі визначеної Конституцією України демократичної та правової держави та з метою забезпечення права і закону, а також зобов`язання держави забезпечувати і захищати права, свободи чи законні інтереси людини і громадянина.

В органах прокуратури питання практичної реалізації громадянами права на звернення врегульовано Законом України Про звернення громадян, яким, окрім іншого, визначено права та обов`язки громадянина, у тому числі щодо оформлення звернень, та обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їхніх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг. Оприлюднення та надання публічної інформації здійснюється з дотриманням норм, передбачених Законом України Про доступ до публічної інформації, яким визначено спеціальні строки та порядок розгляду запитів на публічну інформацію.

Судом першої інстанції також вказано, що інформаційний запит позивача, поданий відповідно до Закону №2939-VI, не містив клопотання про повідомлення іншої інформації окрім штатної чисельності окружної прокуратури, будь-яких додатків та посилань на інші звернення, а доказів направлення до відповідача належним чином оформленого звернення ОСОБА_1 з проханням про надання реєстраційного номера заяви від 04.02.2025 до суду не надано.

Врахувавши, що ОСОБА_1 не звертався до прокуратури зі зверненням встановленого зразка щодо надання йому інформації про реєстраційний номер заяви від 04.02.2025, суд першої інстанції дійшов висновку, що з боку Дніпропетровської обласної прокуратури відсутня протиправна бездіяльність, яка полягала у ненаданні реєстраційного номера заяви від 04.02.2025, а отже у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити, як й задоволенні вимоги в частині зобов`язання відповідача надати позивачу інформацію про реєстраційний номер заяви від 04.02.2025, оскільки такі вимоги є похідними від вимог щодо визнання протиправною бездіяльності, в задоволенні якої відмовлено.

Також суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовної вимоги щодо зобов`язання Дніпропетровської обласної прокуратури належним чином зареєструвати заяву ОСОБА_1 від 04.02.2025, оскільки звернення позивача від 04.02.2025 року зареєстровано та за наслідками його розгляду прокуратурою надано відповідь по суті поставлених у зверненні питань.

Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, ОСОБА_1 04 лютого 2025 року звернувся до керівника Новомосковської окружної прокуратури із зверненням про надання публічної інформації (документів) про штатний розпис. У зверненні позивачем поставлено питання про надання відповіді у строки згідно із законом виключно в електронному вигляді на надану ним адресу електронної пошти.

Звернення позивача зареєстровано Новомосковською окружною прокуратурою за вх. №591-25 від 05 лютого 2025 року.

За результатом розгляду звернення позивача Новомосковською окружною прокуратурою листом за вих. №62-598ВИХ-25 62-76-23 від 06 лютого 2025 року позивачу надано штатний розпис.

Позивачем 06 лютого 2025 року направлено на електронну адресу відповідача електронне повідомлення з проханням зареєструвати належним чином та повідомити йому реєстраційний номер відповідно до ч. 3 ст. 42 Закону України «Про адміністративну процедуру».

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Конституцією України установлено, що кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею (частина третя статті 32); кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір (стаття 34); усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (стаття 40).

За змістом частини першої статті 6 Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII (далі - Закон № 2657-ХІІ) право на інформацію забезпечується, зокрема, обов`язком суб`єктів владних повноважень інформувати громадськість та медіа про свою діяльність і прийняті рішення; обов`язком суб`єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації.

Право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (частина друга статті 6 Закону № 2657-ХІІ).

Відповідно до частин першої та другої статті 7 Закону № 2657-ХІІ право на інформацію охороняється законом.

Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, регулює Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі Закон № 2939-VI), відповідно до статті 1 якого публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Право на доступ до публічної інформації гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом. Доступ до інформації забезпечується шляхом: надання інформації за запитами на інформацію (пункт перший частини першої статті 3, пункт другий частини першої статті 5 Закону № 2939-VI).

Відповідно до статті 12 Закону № 2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (частина перша статті 20 Закону № 2939-VI).

Розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію (пункт 6 частини першої статті 14 Закону №2939-VІ).

Згідно з частиною четвертою статті 13 Закону №2939-VI усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Частиною першою статті 13 Закону №2939-VI установлено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

- суб`єкти владних повноважень органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

- юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

- особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

- суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;

- юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.

Частинами першою, третьою статті 22 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Оскільки відповідачем надано відповідь на запит позивача на наступний день з моменту отримання та реєстрації такого запиту 05 лютого 2025 року - 06 лютого 2025 року, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що надання відповідачем відповіді на інформаційний запит підтверджує його реєстрацію та обробку в установленому розпорядником інформації порядку.

При цьому Законом №2939-VI не установлено обов`язку розпорядника інформації надсилати запитувачу інформації письмового підтвердження реєстрації поданого ним документа із зазначенням дати та номера реєстрації.

З цього питання суд відхиляє посилання апелянта на необхідність застосування до спірних правовідносин частини третьої статті 42 Закону України «Про адміністративну процедуру».

Відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів визначає Закон України «Про адміністративну процедуру» від 17 лютого 2022 року №2073-IX (далі Закон №2073-IX).

У розумінні пункту 2 частини першої статті 2 Закону №2073-IX адміністративною справою є справа, що стосується публічно-правових відносин щодо забезпечення реалізації права, свободи чи законного інтересу особи та/або виконання нею визначених законом обов`язків, захисту її права, свободи чи законного інтересу, розгляд якої здійснюється адміністративним органом.

Статтею 27 Закону №2073-IX установлено, що учасником адміністративного провадження є:

1) особа, питання про право, свободу чи законний інтерес або обов`язок якої вирішується в адміністративному акті (адресат), у тому числі:

а) особа, яка з метою забезпечення реалізації свого права, свободи чи законного інтересу або виконання нею визначеного законом обов`язку звертається до адміністративного органу із заявою про прийняття адміністративного акта (заявник);

б) особа, стосовно якої адміністративний орган ініціював адміністративне провадження;

в) особа, яка з метою захисту свого права, свободи чи законного інтересу звертається до адміністративного органу із скаргою (скаржник);

2) інша особа, на право, свободу чи законний інтерес якої негативно впливає або може вплинути адміністративний акт (заінтересована особа).

Відповідно до статті 42 Закону №2073-IX, яке регулює питання реєстрація заяви як підстави для початку адміністративного провадження за заявою особи щодо забезпечення реалізації її права, свободи чи законного інтересу або виконання нею визначеного законом обов`язку, у тому числі щодо отримання адміністративної послуги, заява реєструється адміністративним органом в день її надходження.

Відмова в реєстрації заяви не допускається.

Адміністративний орган у день надходження заяви на вимогу заявника або його представника видає (надсилає) йому письмове підтвердження реєстрації його заяви із зазначенням дати та номера реєстрації, крім випадків, якщо справа вирішується в момент подання заяви. Реєстрація заяви, поданої в електронній формі, підтверджується автоматично надісланим електронним повідомленням.

Проаналізувавши наведені приписи законів №№ 2657-ХІІ, 2939-VI, 2073-IX, суд доходить до висновку, що правовідносини, які виникли між ОСОБА_1 та Дніпропетровською обласною прокуратурою, стосуються питання права позивача на отримання публічної інформації та регулюються законами №№ 2657-ХІІ, 2939-VІ, тоді як Закон № 2073-ІХ не є застосовним до спірних правовідносин з підстав відсутності адміністративних справ, учасником в яких є позивача та які перебувають на розгляді обласної прокуратури.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки спірні правовідносини не регулюються Законом № 2073-ІХ, то вимоги позивача про надання відповідачем реєстраційного номера заяви від 04 лютого 2025 року із посиланням на вимоги частини третьої статті 42 Закону №2073-IX є необґрунтованими.

Також суд першої інстанції цілком обґрунтовано зазначив, що запит на інформацію, поданий позивачем відповідно до Закону №2939-VI, датований 04 лютого 2025 року, щодо надання інформації про штатну чисельність окружної прокуратури, який зареєстрований окружною прокуратурою 05 лютого 2025 року за № 591-25, не містив клопотання про повідомлення іншої інформації, окрім штатної чисельності окружної прокуратури, будь-яких додатків та посилань на інші звернення, а доказів направлення до відповідача належним чином оформленого звернення ОСОБА_1 з питання надання реєстраційного номера заяви від 04 лютого 2025 року до суду не надано.

Той факт, що ОСОБА_1 не звертався до прокуратури зі зверненням встановленого зразка щодо надання йому інформації про реєстраційний номер заяви від 04 лютого 2025 року, підтверджує зміст направленого позивачем 06 лютого 2025 року на електронну адресу відповідача листа з проханням зареєструвати належним чином та повідомити йому реєстраційний номер відповідно до ч. 3 ст. 42 Закону України «Про адміністративну процедуру», який оформлено без дотримання вимог Закону України «Про звернення громадян», та який містив графічні знаки (символи), зміст яких визначити не можливо та електронне посилання, при відкритті якого встановлено, що файл містить лише непридатні для читання символи та знаки без будь-якого текстового повідомлення.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем не допущено бездіяльності стосовно ненадання реєстраційного номера заяви від 04 лютого 2025 року та, відповідно, про відмову у задоволенні цих позовних вимог, як й вимог про зобов`язання Дніпропетровської обласної прокуратури надати позивачу інформацію про реєстраційний номер заяви від 04 лютого 2025 року як похідних від вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача.

Оскільки інформаційний запит від 04 лютого 2025 року є належним чином зареєстрованим відповідачем, на цей запит відповідачем надана відповідь, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог позивача про зобов`язання відповідача належним чином зареєструвати заяву від 04 лютого 2025 року.

Суд відхиляє аргумент апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в тій частині, що судом першої інстанції розглянуто справу за відсутності доказів, які витребувані до цього, адже 22 квітня 2025 року через додаток «Електронний суд» Дніпропетровська обласна прокуратура надіслала повідомлення з вхідним номером документу 20617/25, однак у матеріалах справи відсутні зазначені вище файли та докази, які були витребувані судом.

Судом встановлено, що відповідачем разом із відзивом на позову заяву надано копії звернення ОСОБА_1 у форматі pdf, відповіді Новомосковської окружної прокуратури на звернення ОСОБА_1 у форматі pdf.

Ухвалою суду першої інстанції від 16 квітня 2025 року витребувано від Дніпропетровської обласної прокуратури:

- належним чином засвідчену копію звернення, в якому позивач з посиланням на частину 1 статті 42 Закону України «Про адміністративну процедуру» просив зареєструвати його заяву належним чином та повідомити йому реєстраційний номер заяви;?

- належним чином засвідчену копію відповіді на зазначене вище звернення;

- пояснення щодо отримання/неотримання відповідного звернення, в якому позивач просив зареєструвати його заяву належним чином та повідомити реєстраційний номер, як передбачено пунктом 3 статті 42 Закону України «Про адміністративну процедуру»;

- належним чином засвідчену копію рішення або відповіді, за наслідком розгляду звернення, в якому позивач просив зареєструвати його заяву належним чином та повідомити реєстраційний номер, як передбачено пунктом 3 статті 42 Закону України «Про адміністративну процедуру»;

- докази надіслання рішення або відповіді, за наслідком розгляду звернення, в якому позивач просив зареєструвати його заяву належним чином та повідомити реєстраційний номер, як передбачено пунктом 3 статті 42 Закону України «Про адміністративну процедуру».

На виконання цієї ухвали Дніпропетровською обласною прокуратурою направлено суду першої інстанції пояснення з додатками (копії звернення позивача від 04 лютого 2025 року, копія відповіді на це звернення від 06 лютого 2025 року, скріншоти листування у електронному вигляді) (а.с. 26-32).

Отже, відповідачем надано відповідні докази, які враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення в цій справі.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року в справі № 160/3925/25 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року в справі № 160/3925/25 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 13 серпня 2025 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 13 серпня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов