Справа № 520/8365/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 р. Справа № 520/8365/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Бегунца А.О. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 43)» на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2025, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., м. Харків, повний текст складено 13.05.25 по справі № 520/8365/24

за позовом Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 43)»

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державне підприємство «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 43)», звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 04.09.2017 №36932-17 про опис майна у податкову заставу.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Державним підприємством «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 43)» подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апелянта обґрунтовані тим, що до вимог пп. 87.3.2 п. 87.3 ст. 87 Податкового кодексу України визначено, що не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу платника податків майно, яке належить на правах власності іншим особам та перебуває у володінні або користуванні платника податків, у тому числі (але не виключно) майно, передане платнику податків у лізинг, оренду, схов (відповідальне зберігання), ломбардний схов, на комісію (консигнацію); давальницька сировина, надана підприємству для переробки, крім її частини, що надається платнику податків як оплата за такі послуги, а також майно інших осіб, прийняті платником податків у заставу чи заклад, довірче та будь-які інші види агентського управління.

Отже, обов`язковою умовою для прийняття рішення керівника ГУ ДПС у Харківській області від 04.09.2017 № 36932-17 та складання акту опису майна у податкову заставу від 31.01.2022 року є звернення контролюючого органу до органу управління ДП «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№43)» та отримання відповідної згоди.

Проте, Міністерство юстиції України у листі №66096/61767-11-23/22.4 від 25.05.2023, не зазначає, що майно, відповідно до переліку, якій зазначений у акті опису майна у податкову заставу від 31.01.2022 року, не є державним майном. Крім того, у вказаному листі не лише не надається згода на опис майна у податкову заставу та використання його як джерела погашення податкового боргу платника податків, а пропонується Відповідачу розглянути можливість списання податкового боргу, який має ознаки безнадійного, з урахуванням вимог ст.ст. 101, 102 Податкового кодексу України.

Також позивач зазначає, що Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 12)" засновано на державній власності та належить до сфери управління Міністерства юстиції України, що здійснює управління ним безпосередньо або через міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань та входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби України. Відповідно до п. 4.1 Статуту Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 12)", маймо підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Позивач подав додаткові пояснення у справі.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№43)", зареєстрований як суб`єкт господарювання юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.09.1996, податковий номер 08680885. Основний вид діяльності за КВЕД: 16.23 Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів.

Як платник податків та зборів позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Харківській області.

Судом з матеріалів адміністративної справи встановлено, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2008 року у справі №2а-4512/08 задоволено позов Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м.Харкова та стягнуто з Підприємства Харківської колонії (№43) заборгованість перед бюджетом у сумі 1919628,62 грн податкового боргу.

Ухвалами Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2012, від 08.08.2014, 09.09.2016 розстрочено виконання судового рішення від 10.11.2008 у справі №2а-4512/08.

Згідно довідки Головного управління ДПС у Харківській області від 01.07.2020 №23637/10/20-40-58-08-10 ДП "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№43)" (п.н.08680885), самостійно сплачено заборгованість згідно рішення суду №4512/08 від 04.10.2012.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначає, що станом на 04.09.2017 року по підприємству лічилась заборгованість по податку на додану вартість у сумі 13438,34 грн, на підставі чого Головним управлінням ДПС у Харківській області сформовано податкову вимогу №36932-17 від 04.09.2017.

Згідно даних ІКС "Податковий Блок" борг позивача не переривався.

У зв`язку з несплатою ДП "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№43)" податкового грошового зобов`язання, Головним управління ДПС у Харківській області прийнято рішення від 04.09.2017 №36932-17, яким відповідно до статті 89 Податкового кодексу України здійснено опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) платника податків ДП "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№43)".

На підставі вказаного рішення відповідачем складено акт опису майна від 31.01.2022 року №90/20-40-13-13, в який увійшло 188 позицій на загальну суму 2526076,36 грн.

Позивач, вважаючи оскаржуване рішення протиправним та незаконним, звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на теперішній час відсутні підстави для звільнення майна позивача з податкової застави, оскільки у позивача обліковується податковий борг.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

У відповідності до ч. 2ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

У відповідності до підпунктів 14.1.152 та 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом. Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пп. 14.1.155 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.

У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 88.1, п. 88.2 ст. 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

За приписами пункту 89.1 статті 89 ПК України право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Згідно з п. 89.2 ст. 89 ПК України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.

У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.

Право податкової застави не поширюється на майно, визначене підпунктом 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 цього Кодексу, на іпотечні активи, що належать емітенту та є забезпеченням відповідного випуску іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, на грошові доходи від цих іпотечних активів до повного виконання емітентом зобов`язань за цим випуском іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, а також на склад іпотечного покриття та грошові доходи від нього до повного виконання емітентом зобов`язань за відповідним випуском звичайних іпотечних облігацій.

Право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 89.3 статті 89 ПК України передбачено, що майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Відповідно до п. 93.3 ст. 93 ПК України порядок застосування податкової застави встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

У відповідності до пунктів 4-5, 9-11 Розділу І Порядку застосування податкової застави, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2017 № 586 (далі - Порядок) з метою забезпечення виконання платником податків обов`язків, визначених Кодексом, майно такого платника податків у випадках, встановлених Кодексом, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 статті 89 глави 9 розділу II Кодексу, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою, ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.

Право податкової застави не поширюється на майно, визначене підпунктом 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 глави 9 розділу II Кодексу, на іпотечні активи, що належать емітенту та є забезпеченням відповідного випуску іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, на грошові доходи від цих іпотечних активів до повного виконання емітентом зобов`язань за цим випуском іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, а також на склад іпотечного покриття та грошові доходи від нього до повного виконання емітентом зобов`язань за відповідним випуском звичайних іпотечних облігацій.

Право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пунктами 1-2 Розділу ІІ Порядку опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу (додаток 1), яке приймається керівником податкового органу (його заступником або уповноваженою особою). Рішення про опис майна у податкову заставу надається платнику податків, що має податковий борг.

Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису майна (додаток 2). Акти опису майна реєструються у журналі реєстрації актів опису майна у податкову заставу (додаток 3).

Отже, у разі наявності у платника податку податкового боргу, здійснюється опис майна такого платника у податкову заставу шляхом прийняття керівником контролюючого органу відповідного рішення, на підставі якого, в свою чергу, призначеним податковим керуючим здійснюється опис майна у податкову заставу з оформленням акту.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Головного управління ДПС у Харківській області від 04.09.2017 №36932-17 про опис майна у податкову заставу відповідно до статті 89 Податкового кодексу України здійснено опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) платника податків Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 43)".

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення від 04.09.2017 №36932-17 про опис майна у податкову заставу слугувала заборгованість позивача зі сплати податку на додану вартість.

Згідно інформації Головного управління ДПС у Харківській області, у відношенні позивача сформована податкова вимога №36932-17 від 04.09.2017 (а.с. 81), яка не скасовувалася та є дійсною. Податковий борг з моменту виникнення не переривався.

Колегія суддів не приймає до уваги довід апеляційної скарги, що оскаржуване рішення про опис майна у податкову заставу є протиправним лише з тієї підстави, що ДП "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№43)" не має заборгованості за сплати податків за рішенням суду у справі №2а-4512/08/2070, оскільки, податкову вимогу винесено за наслідками заборгованості з несплати податку на додану вартість, що не охоплювалась вищезазначеним судовим рішенням.

Щодо покликання позивача на приписи Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", згідно яких для прийняття рішення про опис майна у податкову заставу та складення акту опису майна у податку заставу обов`язковою умовою є отримання дозволу від органу управління ДП "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№43), як на підставу протиправного обтяження майна позивача податковою заставою, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» майно органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, належить їм на правах оперативного управління або повного господарського відання і не може бути об`єктом застави.

Згідно з ч.5 ст.26 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» звернення стягнення на майно органів і установ виконання покарань, їх підприємств, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я не допускається.

Колегія суддів зазначає, що питання адміністрування податків та зборів, що включає в себе заходи з погашення боргу, регулюється виключно Податковим кодексом України, крім випадків, прямо передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ПК України визначено, що право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності, зокрема й у господарському віданні або оперативному управлінні.

Колегія суддів враховує, що право податкової застави не поширюється на майно, визначене підпунктом 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 цього Кодексу, якою зазначено, що не може бути предметом застави майно, визначене Законом України "Про заставу".

Відповідно до ч.4 Законом України "Про заставу" предметом застави не можуть бути об`єкти державної власності, приватизація яких заборонена законодавчими актами, а також майнові комплекси державних підприємств та їх структурних підрозділів, що знаходяться у процесі корпоратизації.

Водночас, Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», було затверджено перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, згідно з додатком 1 та перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані, згідно з додатком 2.

При цьому, відповідно до Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 02.10.2019 року №145-ІХ (далі - Закон №145-ІХ), Закон України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» втратив чинність 20.10.2019.

Відповідно до п.3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №145-ІХ, забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Колегія суддів зазначає, що Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 43)" не було віднесено до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації та переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані.

Таким чином, за приписами ПК України, щодо майна позивача не встановлено заборони на його обтяження податковою заставою, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що майно позивача не може бути об`єктом податкової застави.

Колегія суддів зазначає, що положеннями статті 93 ПК України передбачено підстави та порядок припинення податкової застави.

Так, відповідно до п. 93.1 ПК України, майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку; визнання податкового боргу безнадійним; набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства; отримання платником податків рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження.

Підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1-93.1.5 пункту 93.1 цієї статті.

Отже, ст. 93 ПК України встановлює вичерпний перелік підстав для звільнення майна платника податків з-під податкової застави.

В свою чергу, жодних доказів повного погашення податкового боргу, апелянт ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надав.

Враховуючи існування заборгованості у Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№43)" на час розгляду цієї справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав у контролюючого органу для звільнення його майна з-під податкової застави.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідач, заперечуючи проти позову, надав належні і допустимі докази на підтвердження законності та обґрунтованості дій щодо рішення від 04.09.2017 №36932-17 про опис майна у податкову заставу

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 43)» - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 по справі № 520/8365/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді А.О. Бегунц Л.В. Любчич