Справа № 140/7154/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/7154/24 пров. № А/857/32177/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Матковської З.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року (головуючий суддя: Волдінер Ф.А., місце ухвалення - м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПОРТТРЕЙД УКРАЇНА» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІМПОРТТРЕЙД УКРАЇНА», 10.07.2024 звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 27.06.2024 № UA205140/2024/000179/2 та № UA205140/2024/000180/2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що не погоджується із вказаними рішеннями, оскільки надані декларантом документи є достатніми для визначення митної вартості товару за ціною договору та в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару, в рішенні про коригування митної вартості товарів митним органом не було наведено належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товару від 27.06.2024 № UA205140/2024/000179/2 та № UA205140/2024/000180/2.

Стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПОРТТРЕЙД УКРАЇНА» за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судові витрати у розмірі 9056 гривень.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимоги відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на те, що судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення не було враховано, що підставою для прийняття рішень про коригування митної вартості товару стало виявлення у поданих документах до митного контролю розбіжностей, які безпосередньо впливали на можливість визнання заявленої за першим методом митної вартості, а також не усунення в подальшому вказаних розбіжностей декларантом.

Позивач, 24.01.2025 подав відзив на апеляційну скаргу, якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.04.2024 між компанією ARIDA SALON AUTO S.A.S (продавець) та ТОВ «ІМПОРТТРЕЙД УКРАЇНА» (покупець) укладено контракт № 1104/24A S, згідно з пунктом 1.1 якого продавець має поставити та передати у власність покупця товар та оплатити його на умовах даного Договору (далі товар) на умовах СІР Київ, Луцьк, Рівне, СРТ Луцьк, DAР Луцьк, Рівне, Дубно, Ковель, Мукачево, СІF Гданськ, СІF Гдиня, (Польща), згідно з інвойсом на кожну поставку. Країнами відправки товару за цим Договором є Сполучене королівство Великої Британії та Північної Ірландії, країни Європейського Союзу, Норвегія, Швейцарія. Постачання товару відбувається на територію України.

Для митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України товару:

1) Товар № 1 «Автомобіль вантажний, б/в - 1 шт: - марка - RENAULT - модель - MASTER - календарний рік виготовлення - 2021 - модельний рік виготовлення - 2021 - номер кузова (шасі, рами) - НОМЕР_5 НОМЕР_1 тип палива - дизель - робочий об`єм двигуна - 2299 см3 - потужність двигуна - 100 кВт - колісна формула - 4х2 - тип кузова - вантажний фургон - загальна кількість місць, включаючи місце водія - 3 - маса в разі максимального завантаження 3500 кг - вантжопідйомність - 1356 кг - категорія ТЗ за документами виробника - № 1- призначений для перевезення вантажів по дорогах загального користування. Не виготовлений на базі легкового автомобіля. Виробник: RENAULT, FR Торгівельна марка: RENAULT», декларант позивача подав до Волинської митниці МД № 24UA57U7. Фактурна вартість товару становить 9510 євро.

До митної декларації додано: рахунок-фактура № 692/2024 від 11.04.2024; автотранспортна накладна від 11.04.2024; сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 25.06.2024 № PL/MF/AV00070255; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 16.02.2021; платіжний документ, що підтверджує вартість товару № 10 від 26.06.2024; висновок про вартісні та якісні характеристики товару № 4976/24 від 26.06.2024; зовнішньоекономічний контракт № 1104/24АS від 11.04.2024; договір про надання послуг митного брокера №14 від 01.04.2024; митна декларація, за якою було відмовлено у виписку товарів 24UA57U7 від 27.06.2024.

2) Товар № 2 «Автомобіль легковий, б/в - 1шт.: - марка згідно з довідником - PEUGEOT - модель згідно з довідником - 308 - календарний рік виготовлення - 2020 - модельний рік виготовлення - 2020 - номер кузова VF3LCYHZRLS089835 - тип палива - дизель об`єм двигуна - 1499 см3 - потужність - 96 квт - тип кузова - універсал - загальна кількість місць, включаючи місце водія - 5 - колісна формула - 4х2 - категорія транспортного засобу - М1 - призначення: для перевезення пасажирів по дорогах загального користування - виготовлено на базі кузова легкового автомобіля Торговельна марка: PEUGEOT Виробник: PEUGEOT, FR», декларант позивача подав до Волинської митниці МД № 24UA67U4 від 27.06.2024. Фактурна вартість товару становить 6550 євро.

До митної декларації додано: рахунок-фактура № 717/2024 від 23.05.2024; автотранспортна накладна від 23.05.2024; сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 25.06.2024 № PL/MF/AV00070256; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 08.06.2020; платіжний документ, що підтверджує вартість товару від 23.05.2024; висновок про вартісні та якісні характеристики товару № 4976/24 від 26.06.2024; зовнішньоекономічний контракт №1104/24АS від 11.04.2024; договір про надання послуг митного брокера № 14 від 01.04.2024; митна декларація, за якою було відмовлено у виписку товарів 24UA57U4 від 27.06.2024.

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митницею в електронних повідомленнях вказано на розбіжності у поданих документах та запропоновано декларанту подати наступні документи: 1) договір із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором; 3) висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару-декларацію країни відправлення.

Товариство 27.06.2024 подало на запит митниці листи № 27/06/2024, у яких повідомило, що ним надано всі можливі документи по визначенню митної вартості.

По товару № 1 27.06.2024 Волинською митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA205140/2024/000179/2, де в графі 33 зазначено, що декларанту надіслано вимогу відповідно до частини другої, третьої статті 53 МК України про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості та у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком, заявлену митну вартість не визнано. Проведено консультації з декларантом згідно із статтею 57 МК України. Митну вартість товарі визначено за резервним методом згідно із статтею 64 МК України, рівень митної вартості визначено згідно рівня на подібні/ідентичні товари за ЄАІС Держмитслужби, а саме товар № 1 на рівні 15500 євро за МД № UA205150/2024/9101 від 05.06.2024.

По товару № 2 27.06.2024 Волинською митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA205140/2024/000180/2, де в графі 33 зазначено, що декларанту надіслано вимогу відповідно до частини другої, третьої статті 53 МК України про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості та у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком, заявлену митну вартість не визнано. Проведено консультації з декларантом згідно із статтею 57 МК України. Митну вартість товарі визначено за резервним методом згідно із статтею 64 МК України, рівень митної вартості визначено згідно рівня на подібні/ідентичні товари за ЄАІС Держмитслужби, а саме товар № 1 на рівні 9300 євро за МД № UA205140/2024/32015 від 13.05.2024.

Не погодившись з таким рішенням та з метою випуску товарів у вільний обіг, позивач здійснив декларування товару у відповідності до пункту 7 статті 55 МК України. Відповідачем оформлено митні декларації 24UA06U0 від 28.06.2024 та 24UA07U9, за якою товар випущено у вільний обіг.

Не погоджуючись із прийнятими Волинською митницею рішеннями про коригування митної вартості товарів позивач звернувся із цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості спірного товару, оскільки позивач надав передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товару, що ввозиться, та дають можливість визначити митну вартість товару, оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим та таким, що не відповідає вказаним нормам МК України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Так, ч. 1 ст. 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ст. 57 МК України).

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 57 МК України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 57 МК України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями ст. 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до ст. 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до ст. 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст. 64 цього Кодексу (ч. 8 ст. 57 МК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Так, ч. 2 ст. 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. (ч. 6 ст. 54 МК України).

Так, ч. 7 ст. 54 МК України визначено, що у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч. 6 ст. 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

З системного аналізу вищенаведених норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правовою підставою для винесення рішення про коригування митної вартості є: виявлення обставин, що заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість товарів, у тому числі невірного визначення митної вартості товарів; невірне проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. ч. 2-4 ст. 53 цього Кодексу; відсутності у поданих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Крім цього, обов`язок доведення митної ціни товару покладений на позивача. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 804/16271/15, від 18 травня 2022 року у справі № 620/1735/20, від 21 вересня 2023 року у справі № 520/18432/21.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, Волинська митниця, засобами електронного зв`язку, надсилала пропозицію позивачу, відповідно до ч. 3, 4 ст. 53 Митного кодексу України, про надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості.

Позивач, 27.06.2024 подав на запит митниці листи № 27/06/2024, у яких повідомив, що ним надано всі можливі документи по визначенню митної вартості.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем первинно до митного оформлення, разом з митною декларацією № 24UA57U7, подано такі документи: рахунок-фактура № 692/2024 від 11.04.2024; автотранспортна накладна від 11.04.2024; сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 25.06.2024 № PL/MF/AV00070255; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 16.02.2021; платіжний документ, що підтверджує вартість товару № 10 від 26.06.2024; висновок про вартісні та якісні характеристики товару № 4976/24 від 26.06.2024; зовнішньоекономічний контракт № 1104/24АS від 11.04.2024; договір про надання послуг митного брокера № 14 від 01.04.2024; митна декларація, за якою було відмовлено у виписку товарів 24UA57U7 від 27.06.2024.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у платіжному документі № 10 від 26.06.2024 на суму 9510 євро (а. с. 19 зворот) є посилання на рахунок-фактуру № 692/2024 від 11.04.2024 та зовнішньоекономічний контракт № 1104/24АS від 11.04.2024, тобто такі документи дають можливість ідентифікувати товар, який ввозиться на митну територію України, зокрема «Автомобіль вантажний, б/в - 1 шт: - марка - RENAULT - модель - MASTER - календарний рік виготовлення - 2021 - модельний рік виготовлення - 2021 - номер кузова (шасі, рами) - НОМЕР_5 НОМЕР_1 .

Крім цього, вказаний розрахунковий документ підтверджує факт перерахування коштів продавцю товару, відповідно до умов контракту № 1104/24АS від 11.04.2024.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що до митної декларації 24UA57U4 додано: рахунок-фактура № 717/2024 від 23.05.2024; автотранспортна накладна від 23.05.2024; сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 25.06.2024 № PL/MF/AV00070256; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 08.06.2020; платіжний документ, що підтверджує вартість товару від 23.05.2024; висновок про вартісні та якісні характеристики товару № 4976/24 від 26.06.2024; зовнішньоекономічний контракт № 1104/24АS від 11.04.2024; договір про надання послуг митного брокера № 14 від 01.04.2024; митна декларація, за якою було відмовлено у виписку товарів 24UA57U4 від 27.06.2024.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у платіжному документі від 23.05.2024 на суму 6550 євро (а. с. 28 зворот) є посилання на рахунок-фактуру № 717/2024 від 23.05.2024 та зовнішньоекономічний контракт № 1104/24АS від 11.04.2024, тобто такі документи дають можливість ідентифікувати товар, який ввозиться на митну територію України, зокрема «Автомобіль легковий, б/в - 1шт.: - марка згідно з довідником - PEUGEOT - модель згідно з довідником - 308 - календарний рік виготовлення - 2020 - модельний рік виготовлення - 2020 - номер кузова НОМЕР_4 .

Крім цього, вказаний розрахунковий документ підтверджує факт перерахування коштів продавцю товару, відповідно до умов контракту № 1104/24АS від 11.04.2024.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що митний орган в оскаржуваних рішеннях від 27.06.2024 № UA205140/2024/000179/2 та № UA205140/2024/000180/2 покликався на те, що відповідно до поданих інвойсів продавцем товару (власником) є підприємство «ARIDA SALON AUTO S.A.S». Однак, у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу зазначений власник - DIAC LOCATION та PARCOUS EST LE PROPRIETAIRE, що у свою чергу свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно умов та ціни придбаних транспортних засобів.

Однак, суд апеляційної інстанції не бере до уваги такі висновки митного органу, оскільки вказане не може бути підставою для коригування митної вартості, так як відомості із свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів не впливають на числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена за ввезений на митну територію України товар. Розбіжності щодо власника у свідоцтві про реєстрацію транспортних засобів не є належним обґрунтуванням сумніву у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів та не містять об`єктивних даних, які підтверджуються документально та піддаються обчисленню щодо числової вартості транспортного засобу.

Крім цього, як встановлено судом апеляційної інстанції, декларантом до митних декларацій було надано платіжний документ від 23.05.2024 на суму 6550 євро та платіжний документ № 10 від 26.06.2024 на суму 9510 євро, які є належними доказами здійснення операцій купівлі-продажу товарів.

Отже, суд апеляційної інстанції, проаналізувавши наведені вище документи, дійшов висновку про недоведеність відповідачем неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем поданих документів для визначення митної вартості товару за основним методом; наявності встановлених частинами 1 та 2 статті 58 МК України обмежень для застосування першого методу та обставин, зазначених в частині 6 статті 54 МК України, для відмови у митному оформленні товару за першим методом, а отже і підстав для застосування положень частини 3 статті 57 та частини 3 статті 58 МК України, тобто використання другорядного методу визначення митної вартості товару при недоведеності неможливості її визначення за основним.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що митний орган не вказав на будь-які розбіжності чи ознаки підробки зазначених документів, або відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов необхідно задовольнити, оскільки подані декларантом відповідачу документи надавали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору, тобто за основним методом, а тому оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів підлягає скасуванню.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 ст. 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави суду апеляційної інстанції для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу подано, зокрема: договір про надання правової допомоги від 09.07.2024 № 165-ІОП, попередній розрахунку суми витрат на професійну правничу допомогу від 10.07.2024 № 10/07-24, рахунок-фактура від 10.07.2024 № 107, акт приймання-передачі наданих послуг № 107, квитанції від 10.07.2024 № 107-к.

Відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку суми витрат на професійну правничу допомогу складається з: ознайомлення керівника позивача із процесуальними правами та обов`язками щодо захисту прав та інтересів порушеного права (30 хв), ознайомлення з рішеннями про коригування митної вартості товару від 27.06.2024 № UA205140/2024/000179/2 та № UA205140/2024/000180/2 (1,5 год), пошук інформації щодо контрагента в мережі Інтернет та перевірка правосуб`єктності учасників зовнішньоекономічної операції (1 год), складання стратегії представництва товариства у суді щодо даної справи (1 год), вивчення судової практики з відповідних правовідносин (2 год), складання та подання позовної заяви (3 год). Орієнтовна сума витрат на правову допомогу становить 5000,00 грн.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг № 107, адвокатом Ключковим В.О. надано Товариству з обмеженою відповідальністю «ІМПОРТТРЕЙД УКРАЇНА» правову допомогу при оскарженні рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 27.06.2024 № UA205140/2024/000179/2 та № UA205140/2024/000180/2.

Проаналізувавши надані послуги позивачу на предмет їх обсягу, складності, якості, співмірності, тривалості витраченого адвокатами часу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вартість послуг в 5000 грн є завищеними. Оскільки, ознайомлення керівника позивача із процесуальними правами та обов`язками щодо захисту прав та інтересів порушеного права, ознайомлення з рішеннями про коригування митної вартості товару, пошук інформації щодо контрагента в мережі Інтернет та перевірка правосуб`єктності учасників зовнішньоекономічної операції, складання стратегії представництва товариства у суді щодо справи, вивчення судової практики з відповідних правовідносин по суті охоплює складання та подання позовної заяви

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає зменшенню і підлягає стягненню в сумі 3000 грн.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Враховуючи вищенаведене та проаналізувавши предмет розглядуваного спору, обсяг наданих послуг адвокатом в суді першої інстанції, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суд першої інстанції, що розмір вказаних витрат підлягає стягненню в сумі 3000 грн.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, при вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу, враховує висновок Верховного Суду викладений у постанові від 21.01.2021 № 280/2635/20, відповідно до якого, за положеннями КАС України відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Таким чином, апеляційна скарга Волинської митниці не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат на користь відповідача не має.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року у справі № 140/7154/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді З. М. Матковська
В. В. Ніколін