Справа № 160/23288/25
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2025-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
Розглянувши заяву про забезпечення позову та перевіривши подані матеріали, суд зазначає таке.
Відповідно до ч.2 ст.150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Суд не вбачає очевидної протиправності рішення відповідача щодо прийняття податкового повідомлення-рішення, тобто підстав передбачених п.2 ч.2 ст.150 КАС України.
Щодо істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, то суд звертає увагу, що у цьому випадку податкове повідомлення-рішення не є самостійними виконавчими документами, а тому у відповідача немає можливості провести стягнення визначених у спірних ППР сум в примусовому позасудовому порядку. Відповідно до глави 9 розділу ІІ Податкового кодексу України, стягнення податкового боргу здійснюються у судовому порядку.
Отже, враховуючи те, що предметом спору у цій справі є правомірність винесення контролюючим органом податкового повідомлення-рішення, відповідно, на час процедури його оскарження, грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Таким чином, в теперішній час не існує загрози позасудового стягнення з позивача цих коштів, у разі звернення позивача про стягнення цих коштів в судовому порядку, у позивача є значний обсяг процесуальних інструментів щодо захисту своїх прав в порядку адміністративного судочинства, в тому числі заявляти клопотання до зупинення провадження для очікування результатів розгляду цієї справи.
Суд зауважує, що ППР носить інформативний характер, надає боржнику можливість добровільного виконання зобов`язань щодо сплати податків та зборів.
Якщо платник податків не сплачує податковий борг у добровільному порядку, лише тоді податковий орган вживає заходи примусового характеру, зокрема передбачені п. 87.11 ст. 87 Податкового кодексу України, згідно з яким орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Отже, ППР не є виконавчим документом або іншим документом, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Відтак, відсутні підстави для забезпечення позову у спосіб, визначений у п. 5 ч. 1 с. 151 КАС України, як про це просить представник позивача.
В контексті наведеного, суд звертає увагу, що позивач не підтвердив, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
При цьому, обставини правомірності/протиправності спірного ППР можуть бути встановлені лише за результатами розгляду справи по суті та дослідженні усіх доказів, наданих як позивачем, так і відповідачем у цій справі.
Таким чином, наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного ППР відповідача може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності під час розгляду адміністративної справи по суті.
При цьому, заява про забезпечення позову не містить посилання на беззаперечні мотиви та докази, з яких можливо встановити порушення прав, свобод та інтересів заявника, а також, що захист прав, свобод та інтересів заявника буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, зокрема, виходячи з предмету даної справи.
Отже суд висновує про відсутність підстав для забезпечення позову визначених в ч. 2 ст. 150 КАС України.
Керуючись ст.ст. 152, 154, 248, 256 КАС України, -
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.В. Савченко