Справа № 520/19619/24
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 р.Справа № 520/19619/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2025, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/19619/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МУЛЬТІТУЛ-СТАНДАРТ»

до Харківської митниці

про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю МУЛЬТІТУЛ-СТАНДАРТ» (далі ТОВ «Мультітул-Cтандарт», Товариство, декларант, позивач) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківської митниці (далі відповідач, митний орган), в якому просило суд визнати протиправними та скасувати:

- рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2024/000421/2 від 27.06.2024 року та картку відмови №UA807200/2024/000506 від 27.06.2024 року;

- рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2024/000422/2 від 27.06.2024 року та картку відмови №UA807200/2024/000505 від 27.06.2024 року;

- стягнути на користь ТОВ "Мультітул-Стандарт" витрати на оплату судового збору у загальному розмірі 23 238,42 грн та витрати на професійну правничу допомогу у фіксованому розмірі 50000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2025 по справі №520/19619/24 року адміністративний позов ТОВ «МУЛЬТІТУЛ-СТАНДАРТ» до Харківської митниці про визнання протиправними та скасування рішень, карток відмови задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів від 27.06.2024 №UA807000/2024/000421/2, №UA807000/2024/000422/2 та картки відмови від 27.06.2024 №UA807200/2024/000506, №UA807200/2024/000505.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці на користь ТОВ «МУЛЬТІТУЛ-СТАНДАРТ» сплачений судовий збір у розмірі 23238,42 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Харківська митниця, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2025 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що контроль правильності визначення митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за митною декларацією позивача здійснювався посадовими особами митниці відповідно до вимог статті 54 Митного кодексу України (далі - МК України) шляхом перевірки числових значень митної вартості товарів та наявності в документах усіх відомостей, що їх підтверджують, а також статей 336, 337, 363 МК України в частині контролю із застосуванням системи управління ризиками. У результаті порівняння задекларованого за ціною угоди рівня митної вартості оцінюваних товарів з рівнем митної вартості ідентичних та подібних товарів, які були оформлені у максимально найближчий термін, було встановлено, що рівень митної вартості товарів згідно ЄАІС: 3,97 дол. США/кг., а задекларований декларантом рівень митної вартості 2,0 дол. США/кг.

Зауважив, що спрацювання АСАУР за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості є обов`язковою до виконання рекомендацією посадовій особі митного органу більш ретельно опрацювати подані до митного оформлення документи та свідчить про наявність обґрунтованого сумніву та є підставою для витребування додаткових документів. Стверджує, що має право вимагати у платника будь-які документи на підтвердження заявленої митної вартості та не має обов`язку обґрунтовувати власні дії та рішення щодо витребування у позивача додаткових документів. Також вважає, що спрацювання модуля АСАУР ціни за відомостями спеціалізованої бази даних ЄАІС автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників системи АСАУР.

Вказав, що надані позивачем до митного оформлення документи містять розбіжності, зокрема, в калькуляції собівартості товару від 04.04.2024, контрактоутримувачем зазначено «RAJHANS TRADING FZCO», хоча виробником товару є «ZHEJIANG FANTASY INTERNATIONAL TRADE CO. LTD»; наданий прайс-лист від 26.02.2024 №RAJHANS20240828/01/08 є по суті офертою для конкретного покупця, тобто виданий продавцем безпосередньо ТОВ «МУЛЬТІТУЛ-СТАНДАРТ» та не відображає «дійсну вартість» у розумінні статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року. Крім того, відповідач зазначає, що декларантом не було надано до митного оформлення інформації щодо вартісних характеристик товарів, митної декларації країни відправлення, переклад супровідного документа Т1 №24ROCT1970TO2567J3, документів щодо механізму розрахунку витрат на транспортування товару, банківські/платіжні документи на підтвердження факту оплати морського перевезення згідно коносаменту від 12.04.2024 № COSU.

Наведені обставини, як стверджує апелянт, обумовили наявність у посадової особи митниці сумніву у правильності визначення митної вартості товару позивача, наявність якого є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів, зокрема, витребувати від декларанта додаткові документи, що і було зроблено, шляхом направлення відповідного повідомлення від 27.06.2024, у відповідь на що, позивач, листом від 27.06.2024 №27/06/24-19 зазначив про неможливість надання додаткових документів. Враховуючи викладене, відповідач стверджує, що декларантом не було доведено митниці заявлену митну вартість, тому Харківською митницею було прийнято законні та обґрунтовані рішення про коригування митної вартості товарів від 27.06.2024 №UA807000/2024/000421/2, №UA807000/2024/000422/2 за методом ідентичних товарів, відповідно до ст. 59 МК України.

Додатково зазначив, що після здійснення позивачем декларування товарів за новою митною декларацією, оскаржувані картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення вичерпали свою дію, а тому вимога позивача про їх скасування є неналежним та неправильним способом захисту його прав, оскільки у такий спосіб не поновлюватимуться попередні митні декларації, за якими було вперше заявлено до митного оформлення товари позивача так як їх вже випущено у вільний обіг за новими митними деклараціями.

Вважає, що стягнуті рішенням суду першої інстанції витрати на послуги адвоката у сумі 10000,00 грн є явно необґрунтованими, завищеними та не відповідають принципу обґрунтованості та співмірності та становлять надмірний тягар для відповідача.

У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу, позивач вважав, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, просив залишити апеляційну скаргу Харківської митниці без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду 14.05.2025 по справі №520/19619/24 - без змін.

В обґрунтування відзиву наполягав, що при здійсненні митного оформлення імпортованих товарів позивачем надано відповідачу абсолютно всі необхідні документи, у тому числі і ті, які передбачені частиною 2 статті 53 МК України, і такі документи не містили розбіжностей, ознак підробки, а навпаки мали всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості та ціни.

Звернув увагу, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками, оскільки всі сумніви митниці у достовірності заявленого рівня митної вартості повинні бути обґрунтованими.

Стверджував про протиправність проведених коригувань, оскільки не наведення відповідачем у спірному рішенні належного порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості, свідчить про необґрунтованість та невмотивованість такого рішення.

На переконання апелянта, відомості з інформаційних баз мають лише допоміжний інформаційний характер при прийняті митницею відповідних рішень та з об`єктивних причин не можуть містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов продажу, а тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані позивачем документи про товар.

Висновок відповідача про обрання позивачем неналежного способу захисту шляхом скасування картки відмови, вважав таким, що не відповідає практиці Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.07.2021 справі № 820/3979/17, відповідно до якої оскаржена в судовому порядку картка відмови носить похідний характер від прийнятого рішення про коригування митної вартості, а тому вимога про визнання її протиправною є обґрунтованою. Отже, позивач не позбавлений права на оскарження рішення про коригування та картки відмови (яка є похідною від рішення про коригування), а тому декларування товарів за новою декларацією та подальшому випуску їх у вільний обіг не позбавляє позивача права на захист його порушеного права, у т.ч. й через винесення картки відмови в цій справі, незалежно від застосованого ним способу випуску товару у вільний обіг.

Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі та позивач у відзиві на неї, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.08.2023 між ТОВ «МУЛЬТІТУЛ-СТАНДАРТ» (Покупець) та RAJHANS TRADING FZCO (Постачальник) укладено контракт № RTF/MLS20230808 (далі - Контракт).

01.09.2023 між ТОВ «МУЛЬТІТУЛ-СТАНДАРТ» та RAJHANS TRADING FZCO укладено Додаткову угоду № б/н до Контракту, якою внесені зміни та викладено у новій редакції статті 1, 7, 8.

Додатковою угодою б/н від 08.12.2023 до Контракту між ТОВ «МУЛЬТІТУЛ-СТАНДАРТ» та RAJHANS TRADING FZCO доповнено статтю 3 Контракту.

Додатковою угодою б/н від 27.02.2024 до Контракту між ТОВ «МУЛЬТІТУЛ-СТАНДАРТ» та RAJHANS TRADING FZCO внесені зміни щодо адреси ТОВ «МУЛЬТІТУЛ-СТАНДАРТ»: «41602, Сумська область, Конотопський район, місто Конотоп, вул. Коновальця Євгена, будинок 17, кімната 9».

Додатковою угодою б/н від 03.04.2024 до Контракту між ТОВ «МУЛЬТІТУЛ-СТАНДАРТ» та RAJHANS TRADING FZCO доповнено статтю 3 Контракту.

Абзацами 1, 2 ст. 1 Контракту (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № б/н від 01.09.2023 року) визначено, що: «За цим договором Постачальник зобов`язується поставити Покупцеві товари в асортименті (далі «Товар»). Покупець зобов`язується оплатити Товар відповідно до умов цього договору».

Статтею 2 абзацом другим Контракту встановлено: «Загальна кількість і асортимент поставленого Товару складається з партій товару, кількість яких визначається в інвойсі на кожну поставку».

Відповідно до абз. 1, 2 ст. 3 Контракту: «Поставка Товару за цим договором здійснюється в повній відповідності з ІНКОТЕРМС-2010. Умови поставки визначаються і узгоджуються Сторонами для кожної окремої партії Товару і вказуються в інвойсі».

Згідно зі ст. 4 Контракту: «Ціна за одиницю Товару узгоджується і встановлюється в інвойсі на кожну окрему партію Товару до цього договору. Загальна сума договору визначається загальною кількістю поставленого товару за Договором. Валюта контракту і платежів долар США».

У відповідності до абз. 2 ст. 5 Контракту: «Сторони домовилися, що оплата Товару здійснюється, як правило, на умовах відстрочки платежу три місяці з моменту поставки (митного оформлення). Можлива стовідсоткова передоплата, на розсуд Покупця».

23.02.2021 між ПП «НАЦІОНАЛЬНІ ТРАДИЦІЇ» (виконавець) (далі Декларант) і ТОВ «МУЛЬТІТУЛ-СТАНДАРТ» (замовник) укладено договір про надання послуг по декларуванню товарів № 23/02 (далі Договір № 23/02; копія Договору № 23/02 надається у додатках).

Пунктом 1.1. Договору № 23/02 визначено, що: «Замовник доручає, а виконавець зобов`язується за обумовлену плату і в обумовлений термін надавати послуги по декларуванню товарів, майна, транспортних засобів та інших предметів (далі товарів) Замовника, що переміщуються через митний кордон України, та їх оформленню у митницях України, а також надавати інші, пов`язані із зовнішньоекономічною діяльністю Замовника, послуги».

Для митного оформлення (випуску) товарів, які було поставлено згідно з Контрактом, декларантом позивача подано до Харківської митниці:

1. 27.06.2024 - електронну митну декларацію, яка була прийнята митним органом з присвоєнням їй номера № 24UA43U1 для митного оформлення (випуску) товарів, які було поставлено згідно Контракту;

2. 27.06.2024 - електронну митну декларацію, яка була прийнята митним органом з присвоєнням їй номера № 24UA44U0 для митного оформлення (випуску) товарів, які було поставлено згідно Контракту.

На підтвердження заявленої в митній декларації № 24UA43U1 від 27.06.2024 інформації, зокрема, митної вартості товару, яка становить 49 804,76 доларів США разом із декларацією подано такі документи: пакувальний лист (Packing list) № RAJ/MUL240404/1 від 04.04.2024; Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № RAJ/MUL240404/1 від 04.04.2024р.; Коносамент (Bill of lading) № COSU від 12.04.2024; Автотранспортна накладна (Road consignment note) № 8116 від 21.06.2024р.; Декларація (Dispatch note model T1) № 24ROCT1970TO2567J3 від 21.06.2024; Декларацiя про походження товару (Declaration of origin) № RAJ/MUL240404/1 від 04.04.2024; Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №20-62/06-2024 від 25.06.2024; Розрахунок ціни (калькуляція) № RAJ/MUL240404/1 від 04.04.2024 (з перекладом); Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № RTF/MLS20230808 від 08.08.2023; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № б/н від 01.09.2023р.; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № б/н від 08.12.2023р.; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № б/н від 27.02.2024; Договір про надання послуг по декларуванню товарів № 23/02 від 23.02.2021; Видаткова накладна № RAJ/MUL240404/1 від 04.04.2024(з перекладом); Відвантажувальна специфікація № RAJ/MUL240404/1 від 04.04.2024 (з перекладом); Комерційна пропозиція № RAJHANS20230724 від 24.07.2023 (з перекладом); Лист №06/13-1 від 13.06.2024 з інформацією від ТОВ «МУЛЬТІТУЛ-СТАНДАРТ», що страховка не здійснювалася; Лист №06/13-2 від 13.06.2024 з інформацією від ТОВ «МУЛЬТІТУЛ-СТАНДРАТ», що вантаж не підлягає процедурі ліцензування під час імпорту; Лист №RAJ/MUL240404/1-1 від 04.04.2024 з інформацією від постачальника, що вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товару (з перекладом); Лист №RAJ/MUL240404/1-2 від 04.04.2024 з інформацією від постачальника, що страхування вантажу не здійснювалося (з перекладом); Лист №RAJ/MUL240404/1-3 від 04.04.2024 з інформацією від постачальника, що ніяких платежів від третіх осіб отримано не було (з перекладом); Лист №RAJ/MUL240404/1-4 від 04.04.2024 з інформацією від постачальника, що посередницькі послуги не залучалися (з перекладом); Лист №RAJ/MUL240404/1-5 від 04.04.2024 з інформацією від постачальника, що ліцензування товару не передбачено (з перекладом); Прейскурант (прайс-лист) №RAJHANS20240226/001 від 26.02.2024 (з перекладом); Якісний опис №RAJ/MUL240404/1 від 04.04.2024 (з перекладом).

27.06.2024 відповідачем направлено позивачу повідомлення № 466182, в якому зазначено про необхідність надання (за наявності) додаткових документів.

27.06.2024 позивачем надано наступні відповіді на повідомлення відповідача, в яких Позивач зазначив:

- у відповіді № 27/06/24-13 щодо надання виписки з бухгалтерської документації Статтею 5 Контракту №RTF/MLS20230808 від 08.08.2023р. встановлено, що Сторони домовилися, що оплата Товару здійснюється, як правило, на умовах відстрочки платежу три місяці з моменту поставки (митного оформлення). Можлива стовідсоткова передоплата, на розсуд Покупця. Рахунком-фактурою (інвойсом) № RAJ/MUL240404/1 від 04.04.2024 передоплату не визначено. Тобто, сторони домовилися, що Покупець повинен здійснити платіж протягом трьох місяців з моменту поставки (митного оформлення) Товару. На момент митного оформлення оплата за партію оцінюваного товару не була здійснена. Отже, рахунок сплачено не було, банківські платіжні документи відсутні, а тому відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 53 МК України надання ТОВ «МУЛЬТІТУЛ-СТАНДАРТ» виписки з бухгалтерської документації не вимагається.

- у відповіді № 27/06/24-14 щодо надання транспортно-експедиційних рахунків, рахунків експедиційних витрат, заявок перевезення, договорів, рахунків збереження товарів в місце призначення, рахунків завантаження-розвантаження контейнера/товару, портових зборів тощо Вказано, що п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України містить застереження: транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, на підтвердження митної вартості товару надаються, але виключно в тому випадку, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару. Відповідно до ст. 3 Контракту № RTF/MLS20230808 від 08.08.2023 встановлено, що Поставка Товару за цим договором здійснюється у повній відповідності з ІНКОТЕРМС-2010. Умови постачання визначаються та узгоджуються Сторонами для кожної окремої партії Товару і вказуються в інвойсі. У Commercial invoice (рахунку-фактурі) № RAJ/MUL240404/1 від 04.04.2024 визначено умову поставки CPT Kharkiv, Ukraine. Згідно з правилами Інкотермс 2010: CPT означає, що продавець доставить товар названому їм перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення. Тобто сторони домовились, що витрати на транспортування вже включені у вартість товару. Отже, враховуючи останнє, надання ТОВ «МУЛЬТІТУЛ-СТАНДАРТ» транспортно-експедиційних рахунків, рахунків експедиційних витрат, заявок перевезення, договорів, рахунків збереження товарів в місце призначення, рахунків завантаження-розвантаження контейнера/товару, портових зборів тощо не вимагається.

- у відповіді № 27/06/24-15 щодо надання каталогів, специфікацій, загальних справжніх прейскурантів (прайс-листів) виробника товару вказано, що прайс-лист №RAJHANS20240226/001 від 26.02.2024 ТОВ «МУЛЬТІТУЛ-СТАНДАРТ» подано разом із митною декларацією № 24UA43U1 та вже знаходиться у Відповідача.

- у відповіді № 27/06/24-16 щодо копії митної декларації країни відправлення з перекладом (згідно ст. 254 МК України), вказано, що декларацію № MRN24ROCT1970TO2567J3 від 21.06.2024, складену за уніфікованою формою переклад якої не вимагається ТОВ «МУЛЬТІТУЛ-СТАНДАРТ» подано разом із митною декларацією № 24UA43U1 та вже знаходиться у Відповідача.

- у відповіді № 27/06/24-17 щодо висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини вказано, що висновок експерта №20-62/06-2024 від 25.06.2024 ТОВ «МУЛЬТІТУЛ-СТАНДАРТ» подано разом з митною декларацією №24UA43U1 та вже знаходиться у Відповідача.

- у відповіді № 27/06/24-18 щодо інформації про митне оформлення ідентичних або подібних товарів вказано, що інформація про митне оформлення ідентичних або подібних товарів є відмінною від тих документів, що визначені частинами 2, 3, 4 ст. 53 МК України, а тому їх вимагання забороняється ч.5 ст. 53 МК України.

- у відповіді № 27/06/24-19 вказано, що ТОВ «МУЛЬТІТУЛ-СТАНДАРТ» разом із митною декларацією №24UA43U1 вже подано Відповідачу усі необхідні та наявні документи, як за основним переліком на підтвердження митної вартості товару за ч. 2 ст. 53 МК України, так і додаткові документи за ч. ч. 3, 4 ст. 53 МК України, якими повністю підтверджено правильність визначення митної вартості товару декларантом. А спрацювання ризиків АСАУР та наявність в ЄАІС іншої цінової інформації про ідентичні або подібні товари не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості (копія відповіді надається у додатках).

Рішенням про коригування митної вартості товару від 27.06.2024 за №UA807000/2024/000421/2 Харківською митницею відмовлено ТОВ «МУЛЬТІТУЛ-СТАНДАРТ» у митному оформленні товару за основним методом (ціною контракту).

Обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі вимог ст. ст.: 54, 55, 57, 58 МК України: 1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МК України, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально а також в зв`язку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також в зв`язку з ненаданням декларантом всіх витребуваних додаткових документів, передбачених п.3 ст.53 МК України, та вимогою декларанта надати рішення про коригування митної вартості товару.

Відповідачем також прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807200/2024/000506 від 27.06.2024.

У зв`язку з винесенням відповідачем картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807200/2024/000506 від 27.06.2024 та з метою випуску товару у вільний обіг у порядку, передбаченому ч. 7 ст.55 та ч. 2 ст. 263 МК України, Декларант з урахуванням коригувань подав нову митну декларацію ІМ 40 ДЕ МД № 24UA21U1додатково було сплачено різницю між сумами платежів, нарахованих згідно з митною вартістю, визначеною Декларантом, та митною вартістю, визначеною митним органом, у розмірі 588 257,32 гривень.

На підтвердження заявленої в митній декларації № 24UA44U0 від 27.06.2024 інформації, зокрема, митної вартості товару, яка становить 47 184,88 доларів США, разом із декларацією позивачем подано такі документи:

Пакувальний лист (Packing list) № RAJ/MUL240404/2 від 04.04.2024р.; Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № RAJ/MUL240404/2 від 04.04.2024; Коносамент (Bill of lading) № COSU від 12.04.2024р.; Автотранспортна накладна (Road consignment note) № 1167 від 21.06.2024; Декларація (Dispatch note model T1) № 24ROCT1970MW2578J7 від 21.06.2024р.; Декларацiя про походження товару (Declaration of origin) № RAJ/MUL240404/2 від 04.04.2024р.; Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 20-63/06-2024 від 25.06.2024; Розрахунок ціни (калькуляція) № RAJ/MUL240404/2 від 04.04.2024 (з перекладом); Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № RTF/MLS20230808 від 08.08.2023; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № б/н від 01.09.2023; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № б/н від 27.02.2024; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № б/н від 03.04.2024; Договір про надання послуг по декларуванню товарів № 23/02 від 23.02.2021; Видаткова накладна № RAJ/MUL240404/2 від 04.04.2024 (з перекладом); Відвантажувальна специфікація № RAJ/MUL240404/2 від 04.04.2024 (з перекладом); Комерційна пропозиція № RAJHANS20230724 від 24.07.2023 (з перекладом); Лист №06/13-3 від 13.06.2024 з інформацією від ТОВ «МУЛЬТІТУЛ-СТАНДАРТ», що страховка не здійснювалася; Лист №06/13-4 від 13.06.2024 з інформацією від ТОВ «МУЛЬТІТУЛ-СТАНДРАТ», що вантаж не підлягає процедурі ліцензування під час імпорту; Лист №RAJ/MUL240404/2-1 від 04.04.2024 з інформацією від постачальника, що вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товару (з перекладом); Лист №RAJ/MUL240404/2-2 від 04.04.2024 з інформацією від постачальника, що страхування вантажу не здійснювалося (з перекладом); Лист №RAJ/MUL240404/2-3 від 04.04.2024 з інформацією від постачальника, що ніяких платежів від третіх осіб отримано не було (з перекладом); Лист №RAJ/MUL240404/2-4 від 04.04.2024 з інформацією від постачальника, що посередницькі послуги не залучалися (з перекладом); Лист №RAJ/MUL240404/2-5 від 04.04.2024 з інформацією від постачальника, що ліцензування товару не передбачено (з перекладом); Прейскурант (прайс-листа) №RAJHANS20240226/002 від 26.02.2024р. (з перекладом); Якісний опис №RAJ/MUL240404/2 від 04.04.2024 (з перекладом).

27.06.2024 відповідачем направлено позивачу повідомлення № 466167, в якому вказано на необхідність надання додаткових документів.

Листами від 27.06.2024 позивач надав такі ж пояснення щодо документів, зазначених Харківською митницю у повідомленні, як і в листах, по ЕМД № 24UA43U1, додатково вказавши, що копії митної декларації країни відправлення та висновок експерта подано одночасно з ЕМД.

27.06.2024 відповідачем було направлено позивачу повідомлення № 466223, в якому зазначалося «З метою обміну наявної в митному органі інформації, повідомляю, що згідно програмного комплексу АСМО Інспектор, мінімальна митна вартість ідентичного товару митне оформлення якого вже здійснено в максимально наближений термін складає: тов. №1= 3,97 $/кг».

27.06.2024 відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2024/000422/2 (копія рішення надається у додатках), в якому вказано наступне: «У відповідності до вимог пункту 5 статті 55 та пункту 4 статті 57 МК України проведена процедура консультації між митним органом та декларантом з метою обміну наявної у кожного з них інформацією та обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі. Результати проведеної консультації наведено у електронному повідомленні, направленим декларанту.

Обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі вимог ст.ст.: 54, 55, 57, 58 МК України: 1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально а також в зв`язку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МКУ, містять розбіжності які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також в зв`язку з ненаданням декларантом всіх витребуваних додаткових документів, передбачених п.3 ст.53 МКУ, та вимогою декларанта надати рішення про коригування митної вартості товару.

Коригування митної вартості здійснено за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів) у відповідності до статті 59 МКУ. Розрахунок митної вартості складає: товари 1) 3,97 $/кг».

Відповідачем прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807200/2024/000505 від 27.06.2024.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та протиправності оскаржуваних рішень Харківської митниці про коригування митної вартості товару від 27.06.2024 №UA807000/2024/000421/2, №UA807000/2024/000422/2, оскільки надані позивачем до митного оформлення документи не мали жодних розбіжностей та ознак підробки, містили усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та ціни, що була фактично сплачена за ці товари, водночас, відповідачем не підтверджено належними доводами неправильність визначення митної вартості позивачем за основним методом та не доведено наявність належних підстав для коригування митної вартості.

Враховуючи визнання рішень про коригування митної вартості товару протиправними та їх скасування, суд дійшов висновку, що скасуванню підлягають і картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807200/2024/000506, №UA807200/2024/000505 від 27.06.2024, як такі, що прийняті на підставі спірних рішень.

При вирішенні питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції, врахувавши складність справи та надані адвокатом послуги, співмірність понесених витрат, критерії розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин вважав, що клопотання представника позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача суми у розмірі 10000 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених ст. 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями МК України.

Статтею 246 МК України встановлено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (частина 1 статті 248 МК України).

Згідно з частиною 8 статті 257 МК України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів.

На виконання статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).

Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

Колегія суддів зауважує, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, відповідно, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи закріплені приписами пункту другого частини першої статті 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 МК України.

Згідно з частиною другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини 5 статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;

6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Положеннями частини 6 статті 54 МК України встановлено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з частиною 1 статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

За правилами частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України).

За правилами частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Зі змісту статті 53 МК України випливає, що законом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондує й положенням частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Водночас частиною третьою статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 по справі № 810/2784/18, від 06.09.2019 по справі № 815/2501/18, від 26.11.2019 по справі № 821/107/16, від 21.06.2022 по справі № 820/6811/16, від 20.03.2024 по справі № 826/5959/17.

Також, колегія суддів зазначає, що сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У митниці є обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 червня 2015 року (справа № 21-498а15) та у постанові Верховного Суду від 30.04.2024 по справі № 826/15125/17.

Дослідивши наявний в матеріалах справи Контракт, колегія суддів встановила, що документом, на підставі якого повинна бути визначена вартість товару при здійсненні митного оформлення ввезених на митну територію України товарів за митними деклараціями, є відповідні інвойси.

Так, згідно з інвойсом № RAJ/MUL240404/1 від 04.04.2024, позивачу поставлявся товар Fabric art. AT-34/35, LS-54, WT-29 у загальній кількості 92780 метрів по ціні 0,56, 0,34 та 0,52 дол. США/метр відповідно на умовах CPT-Kharkiv (том 1 а.с. 39), та згідно з інвойсом № RAJ/MUL240404/2 від 04.04.2024 товар Fabric art. AT-35/34, AD-18, ET-12, SC-11 у загальній кількості 106398 метрів по ціні 0,4, 1,16, 0,32 та 0,88 дол. США/метр відповідно на умовах CPT-Kharkiv (том 1 а.с. 114), що узгоджується з умовами контракту. При цьому, передоплату інвойсом не визначено, отже, імпортований за ним товар мав бути оплачений протягом трьох місяців з моменту поставки (митного оформлення), як це встановлено в статті 5 Контракту.

Колегія суддів зазначає, сумнів у правильності визначення позивачем митної вартості за ціною угоди, митний орган пов`язує з наявністю цінової інформації в ЄАІС Держмитслужби України щодо подібних/аналогічних товарів митне оформлення яких вже здійснено за ціною вищою ніж рівень митної вартості задекларований позивачем, у зв`язку з чим зроблено висновок про не зазначення всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

На підставі викладеного, відповідно до вимог частини 5 статті 55 МК України була проведена процедура консультації між митним органом та декларантом з метою обміну наявною у кожного з них інформацією та обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна у розпорядженні митного органу, за наслідками чого позивача було повідомлено, що він або уповноважена ним особа за власним бажанням можуть подати додаткові, наявні у них документи, для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Враховуючи, що позивачем на вказані повідомлення надіслано листи про те, що разом з поданою до митного оформлення ЕМД вже надано всі наявні документи, а інші документи надаватися не будуть, митним органом прийнято спірні рішення про коригування митної вартості задекларованого товару по резервному методу визначення митної вартості товарів, при прийнятті митницею рішень про коригування митної вартості товару за основу взято наявну в митниці цінову інформацію, що міститься ціновій базі ЄАІС про подібні товари, митне оформлення яких вже здійснено.

Надаючи оцінку правомірності рішень про коригування митної вартості товарів № №UA807000/2024/000421/2, №UA807000/2024/000422/2 від 27.06.2024, колегія суддів зазначає, що фактичною підставою для прийняття митним органом оскаржуваних позивачем рішень митним органом вказано таке:

- наявні рішення про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству;

- в наданому до митного оформлення Висновку експерта від 25.06.2024 №20-62/06-2024 в графі «ринкова вартість» зазначена ринкова вартість в країні виробника Китай, яку визначив експерт та яка визначалася на підставі середньоринкових цін виробничих та торговельних підприємств поза межами України, що свідчить про не включення всіх складових митної вартості, а саме транспортних витрат на доставку товару;

- відсутні додатково понесені витрати з фрахтом, завантаженням на транспортний засіб для доставки в Україну, а також зі зберігання товару в порту призначення та перевантаження (витрати не зазначені у відповідних графах ДМВ та не відображені в жодному транспортному документів, що свідчить про непідтвердження такої складової митної вартості як транспортування;

- відсутній переклад супровідних документів T1 № 24ROCT1970ТО2567J3 та T1 № 24ROCT1970MW2578J7 від 21.06.2024;

- декларантом не надана митна декларація країни відправлення;

- виробником товару є «ZHEJIANG FANTASY INTERNATIONAL TRADE CO. LTD», але калькуляція собівартості товару № RAJ/MUL240404/2 від 04.04.2024 надана контрактоутримувачем «RAJHANS TRADING FZCO»;

- документ під кодом «9000» не можна вважати прайс-листом, адже містить інформацію тільки стосовно однієї позиції, надані до митного оформлення прайс-листи від 26.02.2024 №RAJHANS20240226/001 та № RAJHANS20240226/002 є по суті офертою для конкретного покупця, тобто видані продавцем безпосередньо ТОВ «МУЛЬТІТУЛ-СТАНДАРТ» та не відображають «дійсну вартість» у розумінні статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року. Так відповідно до ст. VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю, під дійсною вартістю слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеним законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції;

- відсутні каталоги, специфікації, загальні прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

- інформацію, наведену листі № RAJ/MUL240404/2-4 від 04.04.2024 та калькуляції від 04.04.2024 не можна вважати достовірною, адже заздалегідь (за 2 місяці) не можливо передбачити вартість перевезення, логістику, вантажно-розвантажувальні роботи на такому складному маршруті;

- відсутній транспортний договір щодо морського перевезення згідно з коносаментами № COSU та № № COSU;

- відсутні банківські/платіжні документи, що підтверджують факт оплати морського перевезення згідно коносаментів № COSU та № COSU;

- інформація, наведена в листі № RAJ/MUL240404/2-4 від 04.04.2024 не є дійсною, адже контрактоутримувачем є «RAJHANS TRADING FZCO», а відправником є HAOMING IMPORT&EXPORT CO LTD, також морське перевезення, транспортне перевезення, транспортно-експедиційні послуги вважаються посередницькими послугами;

- відсутні документи, що надаються для підтвердження витрат на транспортування згідно зі статтею 53 МК України та наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, а саме: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

З посиланням на аналіз баз даних АСМО Інспектор та ЄАІС Держмитслужби України та встановлення, що рівень митної вартості подібних товарів у максимально наближений час є більшим і становить 3,97 $/кг (товар 1), митну вартість даного товару скориговано до цього рівня. Джерелом інформації для даного рішення по товару слугувала наявна у митного органу цінова інформація щодо раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостей: товар 1) за ЕМД №UA500080/2024/007048 від 11.06.2024 (код товару УКТЗЕД , країною виробництва: CN, виробник «ZHEJIANG FANTASY INTERNATIONAL TRADE CO. LTD», вага нетто 12745,695 кг).

Колегія суддів зазначає, що порядок коригування митної вартості товарів встановлено статтею 55 МК України. Відповідно до частини другої цієї статті письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

За Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості.

Однак, як вбачається зі змісту спірних рішень про коригування митної вартості, відповідач, обґрунтовуючи застосування резервного методу для визначення митної вартості задекларованого позивачем товару, в порушення вказаних вимог, не відобразив при цьому пояснень щодо зроблених коригувань з наведенням порівняння обсягів партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов за митними деклараціями позивача та деклараціями, які використані митним органом при визначенні митної вартості.

Відповідачем у рішеннях зазначено тільки дві спільні характеристики щодо імпортованого позивачем товару країна виробник (Китай) та виробник товару - «ZHEJIANG FANTASY INTERNATIONAL TRADE CO. LTD», що є недостатнім для підтвердження дотримання відповідачем вимог щодо належного мотивування порівняльного аналізу характеристик імпортованого товару та товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. При цьому, у рішеннях не наведено вартісні та якісні характеристики товару, що має суттєве значення, не враховано, що ціна товару за контрактом встановлюється виходячи з його загальних характеристик, а ідентифікація раніше оформленого митницею товару, на підставі лише зазначених вище відомостей не можлива лише з посиланням на раніше оформлену митну декларацію.

Щодо посилань апелянта на рішення про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству колегія суддів зазначає, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Так, за висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05 травня 2022 року у справі № 2040/6019/18, наявність у названій системі інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Щодо тверджень апелянта про не надання декларантом експортної митної декларації слід вказати, що дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, ТОВ «Мультітул-Стандарт» було надано до митного оформлення, зокрема, інвойси № № RAJ/MUL240404/2, №RAJ/MUL240404/1 від 04.04.2024, міжнародні автотранспортні накладні № 8116, № 1167 від 21.06.2024, транзитні декларації № 24ROCT1970TO2567J3, № 24ROCT1970MW2578J7 від 21.06.2024, коносаменти № COSU, № COSU від 12.04.2024, пакувальні листи № RAJ/MUL240404/2, № RAJ/MUL240404/1 від 04.04.2024. Таким чином, за наявності вказаних документів, зокрема транзитної декларації, у позивача була відсутня необхідність для подання експортної декларації.

Крім того, слід зазначити, що копія митної декларації країни відправлення не належить до документів, які підтверджують митну вартість товару відповідно до частини 2 статті 53 МК України, а може лише додатково надаватися митному органу виключно у випадку, передбаченому частиною 3 статті 53 МК України за її наявності, проте, відсутність такого документу не впливає на митну вартість, оскільки він не містить відомостей, необхідних для перевірки митної декларації. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2023 року у справі № 815/6805/17.

З приводу посилань Харківської митниці на ненадання позивачем до митного оформлення каталогів, специфікацій, загальних прейскурантів (прайс-листів) виробника товару, неприйняття наданих до митного оформлення прайс-листів від 26.02.2024 №RAJHANS20240226/001 та № RAJHANS20240226/002 , у зв`язку з тим, що останні видано продавцем безпосередньо ТОВ «Мультітул-Стандарт», є по суті офертою для конкретного покупця та не відображає дійсну вартість у розумінні ст. VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року, колегія суддів зазначає таке.

Так, відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 27.01.2022 по справі № 810/3667/15, каталоги, специфікації, прейскуранти, прайс-листи продукції складаються виробником товару у процесі здійснення його господарської діяльності та не є технічними, товаросупровідними документами або документами, що засвідчують якість товару. Обов`язкової вимоги щодо отримання від суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника товару вказаної вище документації чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено. Таким чином, відомості, наведені у вказаних документах виробника товару, не мають імперативного характеру, а отже у разі їх наявності можуть прийматися митними органами лише до уваги як додаткове джерело інформації.

Слід також врахувати висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 01.12.2023 по справі № 810/3766/16, згідно з яким ненадання декларантом запитуваних митним органом документів (каталогів, специфікацій, загальних прейскурантів (прайс-листів) виробника товару за відсутності у митниці підстав для витребування додаткових документів та належного (об`єктивного) обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим (основним) методом, якщо таких документів не надано, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування відповідачем іншого, зокрема, резервного методу визначення митної вартості товару.

Колегія суддів зауважує, що до переліку додаткових документів, визначених частиною третьою статті 53 МК України входять каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару. Водночас, положення цієї статті передбачають можливість надання на підтвердження митної вартості товарів не лише прайс-листа виробника, а й інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, до яких, зокрема можна й віднести прайс-лист продавця товару.

Прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців. Прайс-лист є документом довільної форми, чинне законодавство не встановлює вимог до форми та змісту прайс-листів, які можуть оформлюватись не лише виробником товару, а й продавцем у довільній формі на власний розсуд. Водночас наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), зокрема, інформації щодо умов поставки, не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів.

Вказана правова позиція відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 28.02.2024 по справі № 815/1460/18.

При цьому, змістом оскаржуваних карток відмови підтверджується, що ТОВ «Мультітул-Стандарт» надавало митному органу калькуляцію собівартості товарів з перекладом, в якій наведено характеристики імпортованих позивачем товарів, а саме тканин (вид сировини, тип ткацтва, спосіб фарбування, намотування, тип упаковки, розмір прибутку виробника, базова ціна, ціна вантажного перевезення) (том 1 а.с. 48), що на думку колегії суддів є достатнім для з`ясування ціни товару, оскільки кількісні, вартісні та якісні характеристики імпортованого позивачем товару повністю відповідають інформації, зазначеній в інвойсах № RAJ/MUL240404/1 та № RAJ/MUL240404/2 від 04.04.2024, що спростовує твердження відповідача про не зазначення декларантом всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З приводу тверджень відповідача про те, що інформацію, наведену листі № RAJ/MUL240404/2-4 від 04.04.2024 та калькуляції від 04.04.2024 не можна вважати достовірною, адже заздалегідь (за 2 місяці) не можливо передбачити вартість перевезення, логістику, вантажно-розвантажувальні роботи на такому складному маршруті, слід вказати наступне.

Відповідно до абзаців 1, 2 статті 3 контракту № RTF/MLS20230808 від 08.08.2023, поставка Товару за цим договором здійснюється в повній відповідності з ІНКОТЕРМС-2010. Умови поставки визначаються і узгоджуються Сторонами для кожної окремої партії Товару і вказуються в інвойсі.

Згідно з наданими інвойсами № RAJ/MUL240404/1 та № RAJ/MUL240404/2 від 04.04.2024, умовою поставки товару є CPT Kharkiv, Ukraine.

Відповідно до правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати, поставка товарів на умовах CPT (фрахт/перевезення оплачені до (... назва місця призначення)) означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб.

З наведеного слідує, що сторони по Контракту обумовили умови поставки, за якими витрати щодо транспортування товару до місця призначення, зазначеного в інвойсі, покладаються на продавця, тобто вартість фрахту включена у ціну товару.

Отже, оскільки товар поставлявся на умовах CPT Kharkiv, Ukraine за рахунок продавця, а вартість фрахту була включена до собівартості товару, у позивача був відсутній обов`язок з надання на підтвердження заявленої митної вартості додаткових документів щодо вартості перевезення, логістики, вантажно-розвантажувальних робіт.

Пунктом 6 частини 2 статті 53 МК України передбачено, що серед документів на підтвердження митної вартості товару надаються також: транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Тобто вказана норма містить застереження: транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, на підтвердження митної вартості товару надаються, але виключно в тому випадку, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару.

З огляду на вищевикладене, необґрунтованими є також посилання відповідача на відсутність транспортного договору щодо морського перевезення згідно з коносаментами № COSU, № COSU638126400 та банківських/платіжних документів, що підтверджують факт оплати морського перевезення згідно коносаментів № COSU та № COSU.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 17.05.2022 у справі № 810/1661/17.

За визначенням, наведеним у International Shipping Terms Glossary (словник термінів міжнародних перевезень), фрахт з передоплатою це фрахт та збори, що сплачуються вантажовідправником, що додатково підтверджує включення витрат на транспортування, витрат на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язаних з їх транспортуванням, до ціни товарів.

Колегією суддів враховано, що у наданих до митного оформлення коносаментах № COSU та № COSU від 12.04.2024 (том 1 а.с. 40, 115) зазначено «OCEAN FREIGHT PREPAID» (ФРАХТ З ПЕРЕДОПЛАТОЮ), що підтверджує, що витрати по фрахту товару включені до ціни товару.

Слід зауважити, що відповідач, наполягаючи на наданні додаткових документів щодо понесених витрат під час здійснення транспортування товару позивача, не наводить будь-яких розбіжностей в наданих позивачем додаткових документах на підтвердження заявленої вартості товару. Доказів неправильності такого обчислення позивачем відповідачем до суду не надано.

Доречно вказати, що відповідно до правил заповнення декларації митної вартості у графі 20 ВМД: зазначаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо ці витрати відповідно до умов поставки (графа 3 ДМВ) не були включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (графа 14(а) ДМВ), в той час як за умовами поставки CPT, що мала місце у спірних правовідносинах, витрати на транспортування вже включені у вартість товару, вимога Харківської митниці надати документи на підтвердження витрат на транспортування за переліком, визначеним статтею 53 МК України та Наказом МФУ від 24.05.2012 № 599, є безпідставною.

Відповідно до частини третьої статті 318 МК України митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.

Колегія суддів звертає увагу, що за приписами наведених вище правових норм у випадку виникнення обґрунтованих сумнівів митний орган повинен витребувати, а декларант - надавати лише ті докази, які можуть підтвердити або спростувати такі сумніви. Тобто, необхідність подачі додаткових документів має бути обумовлена тим, які факти в аспекті митної вартості товару мав на меті встановити (спростувати) митний орган.

Саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Колегія суддів зауважує, що ненадання позивачем при митному оформленні рахунку-фактури (акту виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інших відомостей, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів, банківських та платіжних документів, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунку-фактури, калькуляції транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту жодним чином не свідчить про неможливість з`ясування всіх числових значень складових митної вартості, оскільки витрати на транспортування включено у вартість товару на умовах СРТ. А відтак, відсутність вказаних документів жодним чином не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 15.02.2023 у справі № 815/2552/16.

Також колегією суддів встановлено, що відповідно до додаткової угоди № б/н від 08.12.2023 до Контракту № № RTF/MLS20230808 від 08.08.2023 (том 1 а.с. 56), та додаткової угоди № б/н від 03.04.2024 (том 1 а.с. 132) сторони домовилися доповнити статтю 3 Контракту наступним абзацом: «Вантажовідправниками по даному контракту окрім Постачальника можуть бути:

SHAOXING KEQIAO RUZUN TEXTILE CO.,LTD (Адреса: RM1602, 13TH BUILDING, NORTH AREA, INTERNATIONAL TRADE CENTER, KEQIAO, SHAOXING COUNTY, ZHEJIANG, CHINA») та SHAOXING HAOMING IMPORT & EXPORT CO LTD (Адреса: ROOM NO.1603-1, BUILDING NO.1, HAIZHOU INTERNATIONAL BUSINESS BUILDING KEQIAO STREET, KEQIAO, CHINA»).

Колегією суддів взято до уваги, що відповідачу одночасно з митними деклараціями надавалися, листи продавця №№ RAJMUL240404/1-1, RAJMUL240404/1-2, RAJMUL240404/1-3, RAJMUL240404/1-4, RAJMUL240404/1-5 від 04.04.2024 на підтвердження того, що у відношенні товару відвантаженого по інвойсам № RAJ/MUL240404/1 та № RAJ/MUL240404/2 від 04.04.2024 посередницькі послуги не залучалися, а також додаткові угоди № б/н від 08.12.2023, № б/н від 03.04.2024 на підтвердження того, що вантажовідправниками по даному Контракту окрім постачальника можуть бути й інші особи.

З огляду на встановлені обставини колегія суддів вважає неприйнятними доводи відповідача, покладені в основу спірних рішень, про те, що інформацію, наведену в листі № RAJ/MUL240404/2-4 від 04.04.2024 та калькуляції від 04.04.2024 не можна вважати достовірною, а також про те, що інформація, наведена в листі № RAJ/MUL240404/2-4 від 04.04.2024 не є дійсною, адже контрактоутримувачем є «RAJHANS TRADING FZCO», а відправником - HAOMING IMPORT&EXPORT CO LTD, оскільки відповідачем при здійсненні митного оформлення товарів не враховано ані документи на підтвердження включення витрат на транспортування у вартість товару, ані умови додаткових угод № б/н від 08.12.2023, № б/н від 03.04.2024 до Контракту, за якими вантажовідправниками по контракту окрім постачальника також можуть бути й інші особи.

Щодо посилань митного органу на невідповідність наданого позивачем до митного оформлення експертного висновку, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що пунктом 8 частини 3 статті 53 МК України встановлено, що митний орган виключно у встановлених цією частиною випадках може витребувати такі додаткові документи як висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, та лише у випадку наявності такого документа.

Колегія суддів наголошує, що відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за імпортовані позивачем товари, встановлено не у висновках експерта, а безпосередньо в інвойсах № RAJ/MUL240404/1, № RAJ/MUL240404/2 від 04.04.2024. При цьому, висновок експерта №20-63/06-2024 від 25.06.2024, наданий додатково на підтвердження відсутності заниження митної вартості товару.

За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 826/7411/15, який підлягає врахуванню в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України, висновки про якісні і вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини є додатковим документом, який подається для підтвердження заявленої митної вартості товарів та повинні оцінюватися у комплексі з іншими документами, поданими позивачем, а інформація, що міститься в таких висновках має виключно інформаційний характер і не може бути визначальною при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Подані документи не містять жодних розбіжностей щодо ціни товару та дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та мають об`єктивні і достовірні числові дані, що піддаються обчисленню, які підтверджують ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджують митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої, п`ятої статті 58 МК України, а тому не можуть викликати сумнів у правильності визначення митної вартості товару за основним методом.

В той же час відповідачем не надано доказів на спростування визначеної позивачем вартості товару, а зазначення митним органом у спірних рішеннях про подання декларантом невідповідних документів, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, без наведення детальних обґрунтувань щодо зроблених коригувань, порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості тощо, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу її визначення.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів від 27.06.2024 №UA807000/2024/000421/2, №UA807000/2024/000422/2, винесені відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для їх прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, а тому є протиправними та підлягають скасуванню, що зумовлює задоволення позовних вимог в цій частині.

Твердження відповідача, про обрання позивачем неналежного способу захисту у виді скасування карток відмови у митному оформленні товарів, випущених у вільний обіг №UA807200/2024/000506, №UA807200/2024/000505 від 27.06.2024, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в цих картках наведено вимоги, виконання яких забезпечує митне оформлення, - подання нових МД з урахуванням відомостей, наведених у рішеннях про коригування.

Тобто, подання нових митних декларацій не було для декларанта повністю добровільним.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про захист права здійснити митне оформлення за митною вартістю, визначеною ним самостійно, а також інтересом, який полягає у одержанні правових підстав для повернення митних платежів, сплачених у зв`язку з прийняттям відповідачем спірних рішень про коригування митної вартості та карток відмови.

Таким чином, у випадку, коли у рішенні суду буде констатована неправильність чи хибність рішень митних органів, які зумовили (призвели, потягли) помилкову та/або надмірну сплату сум митних платежів, ці платежі повертаються декларанту в порядку і на умовах, встановлених у ст. 301 МК України, ст. 43 Податкового кодексу України та статті 45 Бюджетного кодексу України. Відтак, звертаючись до суду з даним позовом, позивач обрав належний спосіб захисту.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 12.04.2018 по справі № 820/2014/17.

З огляду на вказане, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807200/2024/000506, №UA807200/2024/000505 від 27.06.2024, які винесені відповідачем у зв`язку з прийняттям спірних рішень про коригування митної вартості, які визнано судом протиправними, підлягають скасуванню.

З приводу вимог в частині стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 7 статті 139 КАС України).

Відповідно до частин 3, 4 статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Положеннями частин 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

Згідно з частиною 6 статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України).

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Положеннями статті 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/WestAllianceLimited проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених у суді першої інстанції витрат на правову допомогу позивачем надано до матеріалів справи копії: договору про надання правової допомоги від 03.07.2024, укладеного між позивачем та адвокатським бюро «Бідної Оксани Іванівни» (том 1 а.с. 101-103), додаткових угод № 1 та № 2 від 03.07.2024 (том 1 а.с. 104-105), ордер серії АХ №1196559 від 05.07.2024 (том 1 а.с. 35), свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії № 1709 (том 1 а.с. 27), платіжної інструкції № 1676 від 05.07.2024 на суму 50000,00 грн (том 1 а.с. 33).

Дослідивши вказані документи колегією суддів встановлено, що між ТОВ «Мультітул-Стандарт» та адвокатським бюро Бідної Оксани Іванівни укладено договір про надання правової допомоги від 03.07.2024, відповідно до пункту 1.1 якого бюро приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу. Обсяг правової допомоги визначається у додаткових угодах до даного договору (пункт 1.2).

Сторони узгодили, що розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами у додатковій угоді в фіксованому розмірі (пункт 3.1).

Додатковою угодою № 1 від 03.07.2024 сторони дійшли згоди, що за даним договором бюро приймає на себе зобов`язання про надання правової допомоги клієнту щодо визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № №UA807000/2024/000421/2 від 27.06.2024 та картки відмови №UA807200/2024/000506 від 27.06.2024, рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2024/000422/2 від 27.06.2024 та картки відмови №UA807200/2024/000505 від 27.06.2024, винесених Харківською митницею, на суму надмірно нарахованих митних платежів через коригування у розмірі 1 145 494,5 грн.

Відповідно до Додаткової угоди № 2 від 03.07.2024 розмір гонорару бюро за надання правової допомоги за цим договором складає фіксовану суму 50 000,00 грн. Клієнт сплачує гонорар у повному обсязі до кінця липня 2024 року.

Отримання адвокатським бюро оплати на виконання вищевказаних умов підтверджується платіжною інструкцією № 1676 від 05.07.2024 на суму 50000,00 грн.

Таким чином, з наведеного слідує, що звертаючись до суду першої інстанції з заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача надав до суду всі необхідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що має бути сплачена позивачем.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2019 у справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зі змісту норм частини 4, 5 та 6 статті 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, в поданому до суду першої інстанції відзиві на позов, відповідач виклав заперечення щодо заявленої до відшкодування ТОВ «Мультітул-Стандарт» суми судових витрат, в яких вказав, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Також вважав, що вартість представництва інтересів позивача в суді першої інстанції у розмірі 50000,00 грн є явно необґрунтованою, та такою, що не відповідає принципу співмірності, з огляду на конкретні обставини даної справи.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, колегія суддів, враховуючи заперечення відповідача, надані у суді першої інстанції, встановила, що на виконання умов договору про надання правової допомоги № б/н від 03.07.2024 адвокатом в інтересах позивача складено та направлено до Харківського окружного адміністративного суду позовну заяву з додатками та відповідь на відзив. Факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції на фіксовану суму 50000 грн підтверджується додатковою угодою № 2 від 03.07.2024.

Надаючи оцінку стягнутій судом першої інстанції сумі судових витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції враховує обсяг позовної заяви (45 сторінок) та її фактичне значення для справи, наявність власних висновків адвоката та велику кількість посилань на актуальну судову практику по спірних питаннях.

Таким чином, враховуючи досліджені судом докази на підтвердження понесених позивачем витрат, з огляду на ступінь складності даної справи, обсяг виконаної адвокатом роботи та прийняття судом першої інстанції рішення про задоволення позову, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру витрат на правничу допомогу, який становить 50000 грн.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи (частина перша статті 317 КАС України). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

З огляду на вищевказане, враховуючи те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправними та скасування рішень Харківської митниці про коригування митної вартості товару від 27.06.2024 року №UA807000/2024/000421/2, №UA807000/2024/000422/2, однак при цьому не виклав мотивів, якими він керувався відхиляючи доводи відповідача щодо цінової інформації з ЄАІС Держмитслужби, обставин розбіжностей, на які послався митний орган у рішеннях про коригування митної вартості, не надання позивачем додаткових документів, неналежності висновку експерту, правомірності не включення позивачем до складу митної вартості окремо такої складової митної вартості, як транспортні витрати, а відтак, не встановив всіх обставин у справі та не надав належної правової оцінки доказам по справі, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2025 по справі № 520/19619/24 слід змінити в частині визнання протиправними та скасування рішень Харківської митниці про коригування митної вартості товару від 27.06.2024 року №UA807000/2024/000421/2, №UA807000/2024/000422/2 з мотивів задоволення позовних вимог, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2025 по справі № 520/19619/24 слід залишити без змін.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 254, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської митниці залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року по справі № 520/19619/24 змінити з мотивів задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування рішень Харківської митниці про коригування митної вартості товару №UA807000/2024/000421/2 від 27.06.2024 та №UA807000/2024/000422/2 від 27.06.2024.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року по справі №520/19619/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 13.08.2025 року