Справа № 160/22033/25
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

13 серпня 2025 рокуСправа № 160/22033/25

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Бондар Марина Володимирівна, перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

20.07.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування грошового забезпечення позивачки з 20.05.2023 по 12.08.2024 з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2023 року та на 1 січня 2024 року;

- зобов`язати відповідача здійснити позивачці перерахунок та виплату грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткова види грошового забезпечення) з 20.05.2023 по 12.08.2024 виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 1 січня 2023 року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» на 1 січня 2024 року, з урахуванням виплаченої суми.

Ухвалою суду від 04.08.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду, з доказами поважності причин пропуску відповідного строку.

На виконання ухвали суду, позивачем 08.08.2025 надано до суду заяву про поновлення порушеного строку звернення до суду. В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що не може погодитись з тим, що про порушення своїх прав на отримання належних сум грошового забезпечення вона мала б дізнатись саме після отримання від відповідача документу, у якому зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні. Позивач не заперечує, що при звільненні з військової служби вона отримала грошовий атестат, який містить відомості про нараховане грошове забезпечення при звільненні з військової служби, проте встановлена форма грошового атестату не передбачає наявність інформації про механізм нарахування складових грошового забезпечення, тобто який розмір розрахункової величини застосовується при обрахунку грошового забезпечення. Додатково позивача не було поінформовано про застосування розміру величин, які було застосовано при нарахуванні грошового забезпечення протягом військової служби. Тому, позивачка не мала можливості дізнатись про порушення своїх прав з відомостей, викладених у грошовому атестаті, отриманому при звільненні з військової служби. Крім того, можливість поновлення прав позивача виникла з моменту набрання законної сили рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі №320/29450/24, яке було залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, про визнання протиправним та нечинним пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». Отже, саме з 18.06.2025 позивач дізналась про порушення своїх прав, а тому має правові підстави для поновлення строку звернення до суду з позовною заявою, з урахуванням вимог статті 233 Кодексу законів про працю України.

Вирішуючи питання щодо поновлення пропущеного стоку звернення до суду, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас нормами Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено інші строки звернення до суду за захистом порушеного права.

Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України в редакції, чинній до 19.07.2022, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Характерною особливістю спірних правовідносин є те, що позовні вимоги стосуються періоду, який охоплює часові проміжки після внесення змін до статті 233 КЗпП України [19.07.2022].

У постанові від 21.03.2025 у справі №460/21394/23 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду при вирішенні питання щодо застосування статті 233 КЗпП України, в частині строку звернення до суду з вимогами про нарахування та виплату грошового забезпечення дійшов висновку, що правовідносини, які мають місце у період до 19.07.2022, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19.07.2022 підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»).

Повертаючись до обставин цієї справи, застосовуючи наведені висновки, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що позивач проходила військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 по 12.08.2024.

Предметом спору у цій справі є перерахунок грошового забезпечення позивача з 20.05.2023 по 12.08.2024.

Суд зазначає, що спірний період у цій справі період регулюється нині чинною редакцією статті 233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.03.2025 у справі №460/21394/23 зробив висновок (пункт 77), що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову [у частині вимог за період з 20.05.2023 по 12.08.2024] слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що, у цій справі, відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).

Отже, Верховний Суд констатував, що інформація про виплачені суми при звільненні, яка зазначена саме у грошовому атестаті, є достатньою для того, щоб особа могла зробити висновок про порушення (або не порушення) її прав.

Позивач не заперечує, що при звільненні з військової служби вона отримала грошовий атестат, який містить відомості про нараховане грошове забезпечення при звільнені з військової служби.

Позовну заяву подано до суду через систему «Електронний суд» 30.07.2025, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до суду.

За таких обставин, суд критично оцінює посилання позивача на те, що встановлена форма грошового атестату не передбачає наявність інформації про механізм нарахування складових грошового забезпечення та те, що зі змісту вказаного документу не вбачається, який розмір розрахункової величини застосовується при обрахунку грошового забезпечення.

Крім того, суд критично оцінює посилання представника позивача на те, що позивач дізналась порушення її права на отримання належних сум грошового забезпечення після набрання 18.06.2025 законної сили рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі №320/29450/24 та наголошує, шо про порушення права позивача на отримання належних сум грошового забезпечення вона мала б дізнатись саме після отримання від відповідача грошового атестату, у якому зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні.

Суд зазначає, що інститут строків у адміністративному процесі стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Також суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Отже, суд доходить висновку про відсутність поважних причин пропуску строку звернення позивача до суду.

Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Згідно з частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, позивачем пропущено строк звернення до суду, не надано доказів на підтвердження поважності причин його пропуску, внаслідок чого суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку звернення до суду та повернення позовної заяви.

За таких обставин, суд дійшов висновку про повернення позивачу позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар