Справа № 320/52637/24
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2025-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2025 року справа №320/52637/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до Інституту ветеринарної медицини Національної академії аграрних наук України про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

до Київського окружного адміністративного суду звернулось Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - позивач, УПФУ, Управління) з позовом про стягнення з Інституту ветеринарної медицини Національної академії аграрних наук України (далі - відповідач) заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком №1 та № 2 за період із травня по серпень 2024 року у загальному розмірі 104 413,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідач у порушення вимог чинного законодавства не сплачує суму витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, у зв`язку із чим за період із травня по серпень 2024 року включно виникла заборгованість по фактичним витратам на виплату та доставку пільгових пенсій у загальному розмірі 104 413,00 грн, яка підлягає стягненню у примусовому порядку.

Ухвалою суду від 19.11.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив у задоволенні позову відмовити, стверджуючи, що розрахунки фактичних витрат не можуть бути використані як докази у справі. Зазначали відсутність обов`язку із відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, оскільки така заборгованість не має відношення до Інституту, так як виплати пенсій особам, зазначеним у розрахунках, були призначені на підставі судових рішень (стосовно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ), якими не було зобов`язано відповідача компенсувати доставку відповідних пенсій. Вказали, що при прийнятті рішень про призначення пенсій на пільгових умовах на відповідний орган Пенсійного фонду покладався обов`язок щодо перевірки результатів атестації робочих місць за умовами праці, однак такий обов`язок виконано не було. Звертали увагу, що до повідомлень не додано розрахунку вказаного розміру фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій вищевказаним особам, на підставі яких можна було б зробити висновок про достовірність обчислення розміру пільгової пенсії виходячи з фактичних заробітків, стажу роботи та кваліфікації працівників. Вказали на пропуск строку звернення до суду щодо вимог з травня по липень 2024 року.

У відповіді на відзив позивачем зазначено, що розрахунки фактичних витрат на доставку та виплату пенсій формуються відповідно до положень Закону №1058 та Інструкції та є підставою для відшкодування підприємством органам ПФУ витрат на виплату та доставку пенсій. Підставою для нарахування заборгованості з відшкодування таких витрат є невиконання вимог по сплаті їх підприємством. Щодо доводів відповідача про відсутність підстав для відшкодування фактичних витрат на доставку та виплату пенсій у зв`язку з тим, що такі пенсії були призначені громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на підставі судових рішень, позивач зауважив, що законність такого призначення пенсій підтверджена відповідними судовими рішеннями, а заперечення відповідача у даному спорі прав своїх колишніх працівників на отримання пенсії є невиправданим втручанням в їх особисті права. Наголосили на відсутності у Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» норм про звільнення підприємств від обов`язку відшкодування витрат на виплату на доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Інститут ветеринарної медицини Національної академії аграрних наук України (; місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Донецька, буд. 30) є юридичною особою та обліковується в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, як платник внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем були складені розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», згідно яких відповідачу визначено суму витрат по пільговим пенсіям за списком № 1 та № 2 за період із травня по серпень 2024 року в сумі 104 413,00 грн.

Указані розрахунки були надіслані на фактичну адресу відповідача (03151, м. Київ, вул. Донецька, буд. 30), що підтверджено наявними письмовими доказами, та вручені відповідачу, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

Оскільки відповідачем не було самостійно сплачено вказану заборгованість по виплаті та доставці пільгових пенсій, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення її в примусовому порядку.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходив із такого.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через такі фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого законом України «Про пенсійне забезпечення».

Порядок відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, встановлений Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1, якою затверджена Інструкція про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України (далі - Інструкція № 21-1, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Ця Інструкція визначає процедуру стягнення заборгованості зі сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески), сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій та інших платежів до бюджету Пенсійного фонду України, нарахування і сплати фінансових санкцій та пені, а також відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

За нормами підпункту 2.1.1 пункту 2.1 розділу 2 цієї Інструкції платниками страхових внесків є, зокрема, страхувальники, до яких, серед іншого, віднесено роботодавців - підприємства, установи й організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування - фіксований податок, єдиний податок та фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру.

Процедура відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах визначена розділом 6 Інструкції № 21-1.

Згідно з пунктом 6.1 Інструкції № 21-1 для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 розділу 2 цієї Інструкції (крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені у підпункті 4 пункту 291.4 статті 291 глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України), відшкодуванню підлягають фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до набрання чинності Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та призначених відповідно до частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»:

- особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім тих, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за Списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України;

- особам, які були зайняті на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пунктів «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пунктів 2-8 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 6.4 Інструкції № 21-1 встановлено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Розрахунки складаються на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України, які подаються згідно з додатком 8 та додатком 8а до 1 січня поточного року та протягом місяця з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії (пункт 6.5 Інструкції № 21-1).

Згідно з пунктом 6.7 Інструкції № 21-1 підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання тощо), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства у розрахунку, який направляється підприємству в місячний строк з дня прийняття рішення про зміну розміру пенсії або про припинення виплати пенсії.

Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.

За положеннями пункту 6.8 Інструкції № 21-1 у разі призначення пенсій на пільгових умовах особам, які мають необхідний стаж роботи не за місцем призначення цієї пенсії, орган Пенсійного фонду за місцем призначення пенсії надсилає розрахунок згідно з додатками, зазначеними у пункті 6.4 цієї глави для зазначених підприємств, у двох примірниках через орган Пенсійного фонду за місцезнаходженням цього підприємства (крім підприємств, місцезнаходженням яких є вільна економічна зона «Крим»). Відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у таких випадках здійснюється підприємством на рахунки органу Пенсійного фонду за місцезнаходженням підприємства.

Отже, відповідач зобов`язаний щомісячно до 25-го числа здійснювати покриття фактичних витрат на виплату пенсій, призначених на пільгових умовах.

Таким чином, обов`язок із відшкодування повністю витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV, у частині пенсій, призначених відповідно до статті 13 Закону № 1788-ХІІ, покладений на підприємства (відповідача).

Підставою для відшкодування підприємством органам Пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за відповідний період.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у пункті 30 постанови Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 640/23683/19.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, на виконання вимог Інструкції № 21-1 органами Пенсійного фонду України були направлені на адресу відповідача розрахунки фактичних витрат на виплату пенсій, призначених на пільгових умовах за списками № 1 та № 2, за вказаний період, копії яких наявні у матеріалах справи.

Суд зауважує, що зазначені розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій були направлені на адресу відповідача рекомендованою поштовою кореспонденцією, та вручені відповідачу.

Відповідач у порушення пункту 6.7 Інструкції № 21-1 не перерахував у належні строки кошти за вказаний період, що призвело до утворення заборгованості у загальному розмірі 104 413,00 грн.

Іншого суду відповідачем доведено не було.

Докази погашення витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, що є предметом спору, відповідач протягом розгляду справи суду не надав.

Стосовно доводів відповідача щодо відсутності підстав для нарахування йому заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за спірний період через те, що відповідні пенсії призначені судовими рішеннями суд відхиляє, оскількитака обставина не відміняє обов`язку із відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку цих пенсій. При цьому, предметом позовних вимог у цій справі є лише стягнення заборгованості з відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, а дослідження підстав набуття особами щодо яких заявлено вимоги про відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, права на відповідну пенсію, не належить до предмету доказування у цій справі. Відповідачем не заперечуються обставини, що відповідне призначення пенсії відповідним особам ним у встановленому законом порядку не оскаржувалось та заяви про припинення виплати пенсії всім цим особам у зв`язку з призначенням їм пенсії на підставі недостовірних документів до органів Пенсійного фонду не подавались.

Суд зауважує, що наявні в матеріалах справи розрахунки за спірний період є чинними, не оскаржені відповідачем, а тому є обов`язковими до сплати.

У постанові Верховного Суду від 23.06.2022 у справі № 804/2793/18 наголошено, що оцінка наявності пільгових умов праці, атестації робочих місць, відповідного стажу, тощо надається органами Пенсійного фонду при призначенні пенсії особам, а тому не підлягає оцінці при розгляді подібних справ. Вказані висновки також викладені у постанові Верховного Суду від 18.01.2023 у справі №826/8883/17.

Стосовно строку звернення до суду з вимогами з травня по липень 2024 року, то суд зазначає наступне.

Верховний Суд України у постанові від 25.11.2015 у справі 803/2199/14 вказав, що в разі звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості (недоїмки), яка виникла через несвоєчасне нарахування та/або сплату суми фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, до відносин щодо стягнення такої заборгованості (недоїмки) застосовуються положення частини п`ятнадцятої статті 106 Закону № 1058-IV.

Вказана норма Закону № 1058-IV визначає, що строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується.

Такі ж висновки підтверджені Верховним Судом у постановах від 20.03.2018 у справі № 804/18891/14, від 26.06.2018 у справі № 804/8277/14, від 28.11.2019 у справі № 460/3113/18, від 01.12.2021 у справі № 140/1205/19 у контексті того, що попри існування загальної норми абзацу 2 частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України про встановлення для звернення до суду з позовом суб`єктів владних повноважень тримісячного строку, частиною п`ятнадцятою статті 106 Закону № 1058-IV встановлено інший строк. І саме цей строк підлягає до застосування у правовідносинах, щодо яких виник спір.

Отже доводи Інституту про порушення визначеного статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України тримісячного строку для звернення до суду у спірних відносинах є помилковими.

Такий самий правовий висновок міститься і у постанові Верховного Суду від 29.05.2025 у справі №160/119/23.

Отже, підстави застосування визначеного статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України тримісячного строку для звернення до суду і наслідків його пропуску стосовно виомог про стягнення за період з травня по липень 2024 року у випадку, який розглядається, - відсутні.

При цьому, суд зауважує, що відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою цієї ж статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки ця справа не пов`язана з оскарженням рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, у цьому випадку кожною стороною має бути доведена правомірність своєї позиції, що відповідає засадам змагальності адміністративного процесу.

Так, відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є змагальність сторін.

Частиною першою статті 9 Кодексу визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином засади змагальності покладають на відповідача обов`язок довести суду правомірність його заперечень та надати суду докази відсутності у нього заборгованості перед позивачем із відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, або докази відсутності у нього обов`язку такого відшкодування.

Натомість, під час розгляду справи такі докази відповідач суду не надав, як і не надав взагалі доказів відшкодування позивачеві витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у будь-якому розмірі.

Ураховуючи наведене, беручи до уваги ненадання відповідачем доказів погашення ним заборгованості перед позивачем із відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, суд доходить висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову повністю.

Суд також ураховує, що відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

При цьому, до основних завдань Пенсійного фонду України відноситься забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплата пенсій.

Одним із джерел наповнення бюджету Фонду є надходження від відшкодування фактичних витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Добросовісне виконання суб`єктами господарювання свого обов`язку відповідно до закону брати участь у соціальному захисті громадян України є проявом соціальної відповідальності бізнесу, який враховує інтереси суспільства та бере на себе певну частину відповідальності за соціальний захист осіб, які його потребують.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.01.2021 у справі № 640/18421/19.

Оскільки під час розгляду справи, свідки судом не залучалися та судові експертизи не призначались, суд уважає за необхідне зазначити, що у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати понесені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - задовольнити повністю.

Стягнути з Інституту ветеринарної медицини Національної академії аграрних наук України (; місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Донецька, буд. 30) на користь Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (; місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16) заборгованість по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» за період із травня 2024 року по серпень 2024 року в сумі 104 413,00 грн (сто чотири тисячі чотириста тринадцять гривень 0 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Скрипка І.М.