Справа № 320/5917/23
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2025-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2025 року № 320/5917/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення і наказу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження (далі - відповідач 1, Комісія), Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач 2), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження від 07.12.2022 №223дп-22 про накладення на прокурора відділу представництва при виконанні судових рішень управління представництва в суді, захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень Головного управління представництва та організації участі у кримінальному провадженні в суді Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді догани;

визнати протиправним та скасувати наказ Офісу Генерального прокурора від 23.12.2022 №11-дц про застосування до ОСОБА_1 стягнення у виді догани згідно ст. 43 ч. 1 п. 4) Закону України «Про прокуратуру» за порушення встановленого законом порядку подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження про накладення на нього дисциплінарного стягнення є протиправним та безпідставним. Позивач зазначив, що не відповідає фактичним обставинам твердження відповідача 1 про отримання ним одноразового доходу в сумі 2195269,18 грн, оскільки фактично йому перераховано 1 756 908,43 грн з відрахуванням податків і зборів. Позивач вважає, безпідставними доводи відповідачів про те, що після поновлення на посаді він набув статусу службової особи, яка займає відповідальне або особливо відповідальне становище, яка повинна подавати декларацію про доходи. Також позивач посилається на порушення відповідачем 1 порядку і процедури здійснення дисциплінарного провадження та прийняття рішення.

Наказ Генерального прокурора про застосування стягнення у виді догани до позивача також підлягає скасуванню з підстав, які стосуються скасування рішення Комісії, та у зв`язку із відсутністю фактів, які є підставою для накладення дисциплінарного стягнення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.04.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Представником Офісу Генерального прокурора подано відзив на позовну заяву, в якому вказав на безпідставність доводів позивача та зазначив, що з моменту поновлення на посаді прокурора Генеральної прокуратури України позивач набув статусу прокурора, тобто отримав спеціальні гарантії прокурора, набув права та обов`язки прокурора та визначену законом відповідальність. Представником зазначено, що спірний наказ виданий з метою реалізації рішення відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження про накладення дисциплінарного стягнення на позивача, тобто Генеральний прокурор при прийнятті оспорюваного наказу діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, , що передбачені законами України, в той час позивачем не наведено жодного доводу щодо незаконності оскаржуваного наказу.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідач 2 жодним чином не спростував доводів, викладених у позовній заяві, та не надав доказів на підтвердження дотримання процедури та порядку здійснення дисциплінарного провадження.

Представником кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів подано відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти позову, зазначив, що доводи ОСОБА_1 є безпідставними, суперечать встановленим у дисциплінарному провадженні обставинам, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Провівши підготовчі дії, які необхідні для всебічного та об`єктивного розгляду і вирішення адміністративної справи, ухвалою суду від 27.06.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів проти позовних вимог заперечували з підстав, викладених у відзивах, просили суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, за згодою сторін, перейшов до розгляду справи по суті в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами і доказами.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 працює в органах прокуратури з січня 2006 року, а 13 серпня 2014 року обіймав посаду прокурора відділу представництва при виконанні судових рішень управління представництва в суді, захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень Головного управління представництва та організації участі у кримінальному провадженні в суді Генеральної прокуратури України.

До відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження (далі Комісія) 01.09.2022 надійшла дисциплінарна скарга виконувача обов`язків керівника Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора Дзюби І.І. про вчинення дисциплінарного проступку прокурором ОСОБА_1 .

У скарзі підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності вказано пункти 4, 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII - порушення встановленого законом порядку подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності - органів прокуратури, а також вчинення одноразового грубого порушення правил прокурорської етики.

Автоматизованою системою дисциплінарну скаргу 01.09.2022 розподілено члену Комісії ОСОБА_3 , яким 09.09.2022 прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження № 07/3/2- 507дс-173дп-22.

За результатами перевірки обставин, викладених у дисциплінарній скарзі, членом Комісії ОСОБА_3 21.11.2022 складено висновок про наявність дисциплінарного проступку у діях прокурора ОСОБА_1 та запропоновано притягнути його до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення у виді догани.

Розглянувши висновок, Комісією прийнято рішення від 17.12.2022 №223дп-22, яким вирішено притягнути прокурора відділу представництва при виконанні судових рішень управління представництва в суді, захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень Головного управління представництва та організації участі у кримінальному провадженні в суді Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накласти адміністративне стягнення у виді догани.

Наказом в.о.Генерального прокурора від 23.12.2022 №11-дц, за порушення встановленого законом порядку подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, застосовано до прокурора відділу представництва при виконанні судових рішень управління представництва в суді, захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень Головного управління представництва та організації участі у кримінальному провадженні в суді Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді догани (пункт 4 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру»).

Позивач, вважаючи рішення і наказ протиправними та такими, що порушують його права та інтереси, звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються організація і діяльність прокуратури.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний: 1) виявляти повагу до осіб під час здійснення своїх повноважень; 2) не розголошувати відомості, які становлять таємницю, що охороняється законом; 3) діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 4) додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

Згідно з частиною першою статті 43 Закону України «Про прокуратуру» прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав:

1) невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків;

2) необґрунтоване зволікання з розглядом звернення;

3) розголошення таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень;

4) порушення встановленого законом порядку подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування;

5) вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури;

6) систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики;

7) порушення правил внутрішнього службового розпорядку;

8) втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення;

9) публічне висловлювання, яке є порушенням презумпції невинуватості.

Частиною першою статті 44 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що дисциплінарне провадження здійснюється відповідним органом.

Відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України «Про прокуратуру» дисциплінарне провадження - це процедура розгляду відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Право на звернення до відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти.

Згідно з частинами 3, 4, 6, 9, 10, 11 статті 46 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що за відсутності підстав, передбачених частиною другою цієї статті, член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, приймає рішення про відкриття дисциплінарного провадження щодо прокурора.

Після відкриття дисциплінарного провадження член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, за результатами перевірки.

Під час здійснення перевірки член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, має право ознайомлюватися з документами, що стосуються предмета перевірки, отримувати їх копії, опитувати прокурорів та інших осіб, яким відомі обставини вчинення діяння, що має ознаки дисциплінарного проступку, отримувати за письмовим запитом від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадян, громадських об`єднань необхідну для проведення перевірки інформацію. Прокурор, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, має право надавати пояснення або відмовитися від їх надання стосовно себе.

Перевірка відомостей про наявність підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності проводиться у строк, який не перевищує двох місяців із дня реєстрації дисциплінарної скарги, а в разі неможливості завершення перевірки протягом цього строку він може бути продовжений відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження, але не більш як на місяць.

Член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується. Якщо за результатами перевірки член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, встановив наявність дисциплінарного проступку, у висновку додатково зазначається характер проступку, його наслідки, відомості про особу прокурора, ступінь його вини, інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення, а також пропозиція члена відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, щодо конкретного виду дисциплінарного стягнення.

Висновок та зібрані у процесі перевірки матеріали передаються на розгляд відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, та мають бути отримані його членами не пізніш як за п`ять днів до засідання, на якому такий висновок розглядатиметься.

Згідно із частинами 1, 5, 6 статті 47 Закону України «Про прокуратуру» розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засіданні відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження. На засідання запрошуються особа, яка подала дисциплінарну скаргу, прокурор, стосовно якого відкрито дисциплінарне провадження, їхні представники, а у разі необхідності й інші особи. Повідомлення про час та місце проведення засідання відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, має бути надіслано не пізніш як за десять днів до дня проведення засідання. Розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засадах змагальності. На засіданні відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, заслуховуються пояснення члена відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, який проводив перевірку, пояснення прокурора, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представника і в разі необхідності інших осіб. Прокурор, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представник мають право давати пояснення, відмовитися від їх надання, ставити питання учасникам провадження, висловлювати заперечення, заявляти клопотання, а також за наявності сумнівів у неупередженості та об`єктивності члена відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, подавати заяву про його відвід.

Частинами 1, 3 та 4 статті 48 Закону України «Про прокуратуру» установлено, що відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження, приймає рішення в дисциплінарному провадженні більшістю голосів від свого загального складу. Перед прийняттям рішення відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження, за відсутності прокурора, стосовно якого здійснюється провадження, і запрошених осіб обговорює результати розгляду висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора.

При прийнятті рішення у дисциплінарному провадженні враховуються характер проступку, його наслідки, особа прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення.

Рішення про накладення на прокурора дисциплінарного стягнення або рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора може бути прийнято не пізніше ніж через рік із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування прокурора у відпустці.

Згідно частини 1 статті 49 Закону України «Про прокуратуру» на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: 1) догана; 2) заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора); 3) звільнення з посади в органах прокуратури.

З системного аналізу викладених правових норм вбачається, що законодавством регламентовано обов`язок осіб, які проходять службу в органах прокуратури, неухильно, сумлінно та відповідально виконувати покладені на них службові обов`язки, а також діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Разом з тим, за кожним фактом неналежного виконання прокурором покладених на нього обов`язків має бути проведено службове розслідування, за результатами якого складається відповідний висновок. У такому висновку, повинні бути чітко встановлені всі обставини дисциплінарного проступку, вина особи, обставини, що пом`якшують та обтяжують такий проступок, наслідки, до яких він призвів.

Судом встановлено, що з 13 серпня 2014 року ОСОБА_1 обіймав посаду прокурора відділу представництва при виконанні судових рішень управління представництва в суді, захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень Головного управління представництва та організації участі у кримінальному провадженні в суді Генеральної прокуратури.

Наказом Генерального прокурора України від 01.12.2014 № 2720к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу Генеральної прокуратури України у зв`язку із припиненням трудового договору відповідно до ст. 36 ч.1 п. 7-2 КЗпП України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року у справі № 826/20160/14 адміністративний позов ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, за участю третьої особи - Міністерства юстиції України, задоволено частково, а саме:

визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України від 01.12.2014 № 2720к про звільнення радника юстиції ОСОБА_1 із займаної посади у зв`язку із припиненням трудового договору відповідно до ст. 36 ч. 1 п. 7-2 КЗпП України;

поновлено радника юстиції ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу представництва при виконанні судових рішень управління представництва в суді, захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень Головного управління представництва та організації участі у кримінальному провадженні в суді Генеральної прокуратури;

стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 888 254,25 грн;

допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу представництва при виконанні судових рішень управління представництва в суді, захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень Головного управління представництва та організації участі у кримінальному провадженні в суді Генеральної прокуратури;

допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць;

в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року, з урахуванням ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року про виправлення описки, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року змінено, виклавши абзац 4 та 6 резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з Офісу Генерального прокурора (вулиця Різницька, 13/15, Київ, 01011, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 2 195 269,18 грн. (два мільйони сто дев`яносто п`ять тисяч двісті шістдесят дев`ять гривень вісімнадцять копійок).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора (вулиця Різницька, 13/15, Київ, 01011, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 12774,23 грн.»;

в іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року залишено без змін.

На виконання судового рішення наказом Генерального прокурора від 12.10.2021 №1470ц ОСОБА_1 поновлено на посаді прокурора відділу представництва при виконанні судових рішень управління представництва в суді, захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень Головного управління представництва та організації участі у кримінальному провадженні в суді Генеральної прокуратури України з 02 грудня 2014 року та прийнято рішення щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Як вбачається з матеріалів справи, що не заперечується позивачем, Державною казначейською службою України 01.11.2021 здійснено безспірне списання середнього заробітку за час вимушеного прогулу на його користь у сумі 2 195 269,18 грн з відрахуванням податків і зборів.

У поданій до Офісу Генерального прокурора дисциплінарній скарзі скаржник зазначив, що у порушення вимог частини четвертої статті 52 Закону України «Про запобігання корупції», станом на 01.09.2022 (дата надходження дисциплінарної скарги), ОСОБА_1 у визначений законом десятиденний строк не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про отримання ним одноразового доходу у розмірі 2 195 269,18 грн. У зв`язку з чим, скаржник вважає, що у діях прокурора ОСОБА_1 вбачаються ознаки дисциплінарного проступку, передбачені пунктами 4, 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру».

В свою чергу, ОСОБА_1 пояснив, що на виконання відповідних судових рішень його поновлено на посаді прокурора відділу Генеральної прокуратури України та судом ухвалено рішення про стягнення на його користь середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 2 195 269,18 грн та 12 774,23 грн. Однак, фактично ним отримано втраченого заробітку в сумі 1 756 908,43 грн і саме ця сума, як вважає позивач, підлягає декларуванню як отриманий дохід у вигляді заробітної плати, а не 2 195 269,18 грн.

Також, ОСОБА_1 зазначено, що на нього не розповсюджуються вимоги щодо подання декларації у випадку, передбаченому частиною четвертою статті 52 Закону України «Про запобігання корупції», оскільки статтею 15 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що статус прокурора мають прокурори Офісу Генерального прокурора, а стаття 5 цього Закону регламентує, що функції прокуратури можуть здійснювати виключно прокурори. В силу зазначених норм та того, що він не є прокурором Офісу Генерального прокурора, а поновлений і знаходиться на посаді в неіснуючому органі - Генеральній прокуратурі України, він не може виконувати відповідні функції працівника прокуратури. Крім того, позивач зазначив, що як прокурор відділу Генеральної прокуратури України, з часу поновлення на посаді, він не виконував функціональних обов`язків, які дають підстави віднести його до службових осіб, що займають відповідальне або особливо відповідальне становище.

Суд зазначає, що відповідно до статті 4 Закону України «Про прокуратуру» організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про прокуратуру», в редакції, чинній до набрання чинності Законом № 113-IX від 19.09.2019, систему прокуратури України становлять: 1) Генеральна прокуратура України; 2) регіональні прокуратури; 3) місцеві прокуратури; 4) військові прокуратури; 5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

25 вересня 2019 року набрав чинності Закон України № 113-IX від 19.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», яким запроваджено реформування органів прокуратури. Зокрема, цим Законом внесено зміни у Закон України «Про прокуратуру», відповідно до яких систему прокуратури України становлять: 1) Офіс Генерального прокурора; 2) обласні прокуратури; 3) окружні прокуратури; 5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Наказом Генерального прокурора від 27.12.2019 № 358 «Про окремі питання забезпечення початку роботи Офісу Генерального прокурора» юридичну особу «Генеральна прокуратура України» перейменовано в «Офіс Генерального прокурора» без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Отже, відбулося перейменування юридичних осіб як складових системи прокуратури, зокрема, перейменування Генеральної прокуратури України на Офіс Генерального прокурора - без проведення процедури ліквідації чи реорганізації. Тому твердження позивача про те, що його поновили на посаді у неіснуючому органі є необґрунтованими.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Як встановлено вище, на виконання судового рішення у справі № 826/20160/14 позивача поновлено на попередній роботі, а саме - на посаді прокурора відділу представництва при виконанні судових рішень управління представництва в суді, захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень Головного управління представництва та організації участі у кримінальному провадженні в суді Генеральної прокуратури України.

Згідно з пунктом 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX від 19.09.2019 з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Водночас, пунктом 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX від 19.09.2019 визначено, що положення щодо проходження атестації, передбаченої цим розділом, поширюються на прокурорів та слідчих органів прокуратури, які, зокрема:

4) звільнені до набрання чинності цим Законом з органів прокуратури, щодо яких набрало законної сили рішення суду про поновлення на посаді прокурора у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, у тому числі у разі прийняття судом рішення про поновлення на посаді прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах.

Прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1 - 4 цього пункту, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації.

Відповідно до вимог пункту 10 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX від 19.09.2019, для переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1 - 4 пункту 7 цього розділу, мають право подати Генеральному прокурору заяву.

Виходячи з викладеного, суд погоджується з твердженнями відповідачів про те, що поновивши, на виконання рішення суду, ОСОБА_1 на посаді, з якої було незаконно звільнено, він набув статусу прокурора одночасно із поновленням йому гарантій прокурора, набуттям прав та обов`язків, а також визначену законом відповідальність прокурора.

Більше того, як діючий прокурор, ним подано заяву від 30.10.2021, в порядку пункту 10 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, щодо переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора та про проходження атестації.

За приписами частини четвертої статті 52 Закону України «Про запобігання корупції» у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання доходу, придбання майна або здійснення видатку на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу, придбання майна або здійснення видатку зобов`язаний повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Положення частини четвертої цієї статті застосовуються до суб`єктів декларування, які є службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, а також суб`єктів декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, відповідно до статті 51-3 цього Закону.

Як зазначено у примітці до статті 51-3 Закону України «Про запобігання корупції», під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, в цій статті розуміються, зокрема, прокурори.

Відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» посадові та службові особи органів прокуратури є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.

Отже, позивач, який поновлений на посаді прокурора за рішенням суду, належить до службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, та до нього застосовуються положення Закону України «Про запобігання корупції», у тому числі, частини четвертої статті 52 цього Закону.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень.

Виходячи з викладеного, у 2021 році суб`єкти декларування зобов`язані повідомляти Національне агентство про суттєві зміни у майновому стані, а саме, зокрема: отримання одноразового доходу, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням суду у справі № 826/20160/14, одночасно з поновленням на посаді, ухвалено стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 2 195 269,18 грн.

Державною казначейською службою України 01.11.2021 здійснено безспірне списання з рахунку Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 коштів у сумі 2 195 269,18 грн з відрахуванням податків і зборів.

Очевидно, що вказана сума є доходом у розумінні частини четвертої статті 52 Закону України «Про запобігання корупції», що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2021 року, та підлягає декларуванню позивачем як службовою особою органів прокуратури, яка займає відповідальне та особливо відповідальне становище.

Стосовно суми коштів, яку необхідно декларувати в даному випадку, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100), вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, яка підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

У пункті 8 Порядку №100 встановлена процедура визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику.

Суд зазначає, що вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком № 100, і сама виплата, відповідно, названа середньою заробітною платою. Тобто, середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин.

Відповідно до пункту 164.6 статті 164 Податкового кодексу України під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов`язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності.

Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (за загальним правилом 18 %).

Системний аналіз пункту 3 Порядку № 100 та пункту 164.6 статті 164 Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів.

Водночас, податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем (який виступає податковим агентом щодо такої фізичної особи) під час виконання відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми під час виплати працівнику, тобто виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів.

Така позиція суду узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 19 березня 2025 року у справі № 537/4740/20, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 9901/407/19.

Поряд з цим, відповідно до підпункту 4 пункту 12 розділу IV Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції від 08.11.2023 № 252/23, у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації розмір отриманих доходів зазначається з урахуванням нарахованих податків і зборів.

Про це також Національним агентством з питань запобігання корупції вказано у Роз`ясненнях щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю.

Отже, виходячи із норм чинного законодавства та обставин справи, сумою, яка підлягає декларуванню в даному випадку, є саме розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначений рішенням суду, з урахуванням нарахованих податків і зборів - 2 195 269,18 грн.

Згідно з частиною п`ятою статті 52 Закону України «Про запобігання корупції» Порядок інформування Національного агентства про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента, а також про суттєві зміни у майновому стані визначаються Національним агентством.

На час отримання позивачем доходу було чинним рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 № 3, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 р. за № 959/29089, яким затверджено Порядок формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Пунктом 6 вказаного Порядку передбачалось, що суб`єкти декларування, що є службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, а також суб`єкти декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, відповідно до статті 50 Закону - повідомляють Національне агентство про суттєві зміни у своєму майновому стані відповідно до частини другої статті 52 Закону шляхом подання відповідного електронного повідомлення до Реєстру через власний персональний електронний кабінет у десятиденний строк з моменту отримання доходу, придбання майна або здійснення видатку. Зазначене електронне повідомлення подається шляхом заповнення відповідної електронної форми.

Цим же рішенням Національного агентства від 10.06.2016 № 3 затверджена «Форма повідомлення про суттєві зміни в майновому стані суб`єкта декларування».

Позивачем у справі не надано доказів щодо подання ним повідомлення про суттєві зміни в майновому стані до Національного агентства з питань запобігання корупції у зв`язку із отриманням ним доходу у вигляді суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до рішення суду у справі № 826/20160/14, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2021 року.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 19 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до статті 4 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів професійна діяльність прокурорів ґрунтується на принципах, зокрема: верховенства права та законності; доброчесності, зразковості поведінки та дисциплінованості.

Статтею 5 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів визначено, що професійна діяльність прокурора має ґрунтуватися на неухильному дотриманні конституційних принципів верховенства права та законності.

При здійсненні повноважень він зобов`язаний діяти відповідно до закону, своєчасно вживати вичерпних заходів для їх належного виконання.

Стаття 18 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів передбачає, що прокурор зобов`язаний своєчасно подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у порядку, передбаченому антикорупційним законодавством.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, подані учасниками докази, оцінивши їх належність, достатність та допустимість, суд вважає, що відповідачем 1 належним чином з`ясовано обставини, які мали значення для прийняття рішення, враховано характер проступку, його наслідки, особу прокурора, ступінь його вини, обґрунтовано наведено мотиви, з яких дійшов висновку про наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку з посиланням на відповідні докази.

Зокрема, обставини вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру», підтверджуються:

поясненнями ОСОБА_1 ;

інформацією Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Офісу Генерального прокурора про безспірне списання середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 в сумі 2 195 269,18 грн;

висновком та матеріалами службового розслідування Офісу генерального прокурора;

інформацією Національного агентства з питань запобігання корупції про те, що ОСОБА_1 не проходив етап реєстрації у Єдиному державному реєстрі декларацій та не подавав повідомлення про суттєві зміни в майновому стані.

Отже з наведеного вбачається, що рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності ґрунтується на самостійних правових підставах.

З урахуванням вищевикладеного, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що рішення про накладення дисциплінарного стягнення прийнято відповідачем 1 на підставі, в межах, та у спосіб, передбачені діючим законодавством, оскільки Комісія належним чином надала оцінку і встановила наявність у діях позивача ознак дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру».

Водночас, Комісією правомірно зазначено, що даний проступок не утворює складу дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру», а тому у цій частині дисциплінарна скарга є необґрунтованою та безпідставною.

Щодо тверджень позивача про порушення відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження процедури та порядку дисциплінарного провадження суд зазначає таке.

У позовній заяві позивач посилається на те, що у дисциплінарному провадженні порушені норми Закону України «Про прокуратуру» стосовно процедури його здійснення та порушені норми «Порядку розгляду звернень щодо неналежного виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, встановлених для відповідної адміністративної посади», який був затверджений наказом Генерального прокурора від 01.07.2022 року №113.

Однак, суд не бере до уваги вказані твердження позивача, оскільки вказаний Порядок визначає процедуру розгляду звернень щодо неналежного виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, встановлених для відповідної адміністративної посади, та не може застосовуватись до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку із розглядом дисциплінарної скарги про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

В той же час, суд зазначає, що здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурора визначається Законом України «Про прокуратуру» та Положенням про порядок роботи відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, прийнятим Всеукраїнською конференцією прокурорів від 27 квітня 2017 року (далі Положення, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Як зазначалось вище, згідно з частиною першою статті 44 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що дисциплінарне провадження здійснюється відповідним органом.

Згідно з пунктом 94 Положення дисциплінарне провадження передбачає:

- відкриття дисциплінарного провадження;

- проведення перевірки дисциплінарної скарги;

- розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та прийняття рішення.

Відповідно до пункту 98 Положення рішення про відкриття дисциплінарного провадження або про відмову в його відкритті приймаються членом органу в строк, який не перевищує десяти робочих днів із дня реєстрації дисциплінарної скарги. Копії такого рішення та дисциплінарної скарги протягом трьох днів із дня його прийняття надсилаються прокурору, стосовно якого воно прийняте, поштою або засобами електронного зв`язку.

Як вбачається з матеріалів дисциплінарного провадження, дисциплінарна скарга стосовно виконувача обов`язків керівника Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора зареєстрована відповідним органом, що дисциплінарне провадження 01.09.2022 та в той же день розподілена автоматизованою системою члену Комісії ОСОБА_3 .

Рішенням члена Комісії ОСОБА_3 від 09.09.2022 прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження № 07/3/2- 507дс-173дп-22, тобто в межах строку, встановленого у пункті 98 Положення.

Вказане рішення про відкриття дисциплінарного провадження разом із копією дисциплінарної скарги членом Комісії ОСОБА_3 надіслано позивачу 12.09.2022, тобто з дотриманням триденного строку, передбаченого пунктом 98 Положення.

Отже, доводи позивача про порушення строків прийняття рішення про відкриття дисциплінарного провадження та повідомлення про відкриття є необґрунтованими та недоведеними.

Суд не приймає посилання позивача на порушення відповідачем частини дев`ятої статті 46 Закону України «Про прокуратуру» стосовно перевищення встановленого строку проведення перевірки у дисциплінарному провадженні, з огляду на наступне.

Позивач стверджує, що дисциплінарна скарга зареєстрована 01.09.2022, однак перевірку у дисциплінарному провадженні закінчено лише 21.11.2022 (дата складання висновку), що перевищує встановлений двомісячний строк.

Відповідно до частини четвертої статті 46 Закону України «Про прокуратуру» та пункту 99 Положення після відкриття дисциплінарного провадження член органу проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі.

Повноваження члена органу під час здійснення перевірки визначаються статтями 46, 77 Закону та Положенням.

За приписами частини дев`ятої статті 46 Закону України «Про прокуратуру» та пункту 106 Положення перевірка відомостей про наявність підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності проводиться у строк, який не перевищує двох місяців із дня реєстрації дисциплінарної скарги, а в разі неможливості завершення перевірки протягом цього строку він може бути продовжений відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження, але не більш як на місяць.

Відповідно до частини десятої статті 46 Закону України «Про прокуратуру» член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується.

Отже, вказаними приписами встановлено двомісячний строк з дня реєстрації дисциплінарної скарги для проведення перевірки відомостей, викладених у дисциплінарній скарзі. Разом з тим, за необхідності такий строк може бути продовжений відповідним органом ще на місяць. У разі підтвердження чи спростування відомостей, викладених у дисциплінарній скарзі, щодо наявності дисциплінарного проступку прокурора членом Комісії складається відповідний висновок.

При цьому, суд зауважує, що вказаною нормою встановлений двомісячний строк з дня реєстрації дисциплінарної скарги для проведення саме перевірки відомостей про притягнення до відповідальності, а не строку складання висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора.

Як вбачається з матеріалів дисциплінарного провадження, на запити члена Комісії від 12.09.2022 зібрано матеріали та документи, необхідні для проведення перевірки; остання інформація - копії матеріалів службового розслідування, отримана 31.10.2022 та передана безпосередньо члену Комісії ОСОБА_3 03.11.2022.

За таких обставин, доводи позивача про порушення строків проведення перевірки не знайшли свого належного підтвердження.

Крім того, згідно з приписами частин 1, 2 статті 47 Закону України «Про прокуратуру» та пункту 109 Положення розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засіданні відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження.

Повідомлення про час та місце проведення засідання відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, має бути надіслано не пізніш як за десять днів до дня проведення засідання.

Прокурор вважається належним чином повідомлений, якщо повідомлення направлено на відому фактичну адресу місця його проживання або зазначену ним адресу електронної пошти, а в разі відсутності таких відомостей - на адресу прокуратури, у якій він обіймає посаду, з одночасним розміщенням інформації про це на офіційному вебсайті органу.

До повідомлення, яке надсилається прокурору, додаються копія дисциплінарної скарги та висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора.

Як вбачається з матеріалів дисциплінарного провадження, членом Комісії ОСОБА_3 за результатами перевірки складено висновок від 21.11.2022 № 07/3/2-507дс-173дп-22 про наявність дисциплінарного проступку у діях прокурора відділу представництва при виконанні судових рішень управління представництва в суді, захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень Головного управління представництва та організації участі у кримінальному провадженні в суді Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 та передано на розгляд Комісії.

Комісією підготовлено лист від 25.11.2022 №07/3/2-3266вих.22 про повідомлення прокурора Старчука М.Ю. про призначене засідання на 07.12.2022 о 10 годині щодо розгляду висновку від 21.11.2022 № 07/3/2-507дс-173дп-22. До вказаного листа від 25.11.2022 №07/3/2-3266вих.22 Комісією додано копію дисциплінарної скарги та висновок про наявність дисциплінарного проступку.

Вказане повідомлення з доданими до нього документами отримано позивачем наручно 02.12.2022.

В контексті викладеного, суд зазначає, що саме по собі порушення процедури розгляду та прийняття акта індивідуальної дії не повинне породжувати правових наслідків для його правомірності, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи з міркувань розумності та доцільності деякі вимоги до процедури розгляду та прийняття відповідного акта необхідно розуміти як вимоги не до самого акта, а до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на його прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, зумовлюють настання дефектних наслідків.

Проте не кожен дефект акта робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Процедурні порушення залежно від характеру можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його правомірність.

Порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.

Будь-які процедурні порушення, пов`язані з процесом оформлення результатів діяльності суб`єкта владних повноважень, оцінюється судом з урахуванням всіх обставин справи та з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване відповідне рішення.

Судом встановлено, що у матеріалах дисциплінарного провадження відсутні докази звернення прокурора Старчука М.Ю. щодо відкладення засідання у зв`язку з неповідомленням його у встановлений строк чи надання йому строку для підготовки до засідання.

На засідання, призначене Комісією на 07.12.2022, ОСОБА_1 з`явився, про що свідчить його власний підпис на пам`ятці учасника засідання відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження.

Згідно з частиною першою статті 48 Закону України «Про прокуратуру» відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження, приймає рішення в дисциплінарному провадженні більшістю голосів від свого загального складу.

Частиною восьмою статті 48 Закону України «Про прокуратуру» та пунктом 115 Положення передбачено, що копія рішення у дисциплінарному провадженні вручається прокуророві, стосовно якого воно прийняте, або у семиденний строк надсилається йому поштою рекомендованим листом із повідомленням про вручення. У цей же строк копії рішення надсилаються особі, яка подала дисциплінарну скаргу, керівнику органу прокуратури, у якому прокурор обіймає посаду, а також керівнику органу прокуратури, уповноваженому приймати рішення про застосування дисциплінарного стягнення.

З матеріалів дисциплінарного провадження вбачається, що 07.12.2022 Комісією прийнято рішення № 223дп-22 про накладення на позивача дисциплінарного стягнення, копію якого надіслано позивачу листом від 12.12.2022 № 07/3/2-3755вих-22, тобто в межах строку, визначеного ч.8 статті 48 Закону України «Про прокуратуру» та пунктом 115 Положення.

Відповідно до частини четвертої статті 48 Закону України «Про прокуратуру» рішення про накладення на прокурора дисциплінарного стягнення або рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора може бути прийнято не пізніше ніж через рік із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування прокурора у відпустці.

Оскільки списання коштів на користь ОСОБА_1 у сумі 2 195 269,18 грн здійснено органом Казначейства 01.11.2021, то строк на подачу повідомлення Національному агентству з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані у нього закінчується на десятий день з моменту отримання доходу.

Отже, рішення про накладення на позивача дисциплінарного стягнення від 07.12.2022 винесене у межах строку, встановленого частиною четвертою статті 48 Закону України «Про прокуратуру».

Щодо правомірності видачі наказу від 23.12.2022 №11-дц суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про прокуратуру» на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: 1) догана; 2) заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора); 3) звільнення з посади в органах прокуратури.

За приписами пункту 4 частини першої, частини другої статті 9 Закону України «Про прокуратуру» Генеральний прокурор видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень, у межах своїх повноважень, на основі та на виконання Конституції і законів України. Зокрема, видає накази, що стосуються застосування до прокурора дисциплінарного стягнення на підставі рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора.

При цьому, у Законі не передбачено, що Генеральний прокурор здійснює дослідження чи оцінює обставини, які слугували підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності.

Доводи позивача про те, що наказ підлягає скасуванню з підстав того, що у ньому відсутні відомості про встановлені факти, які є підставою для накладення дисциплінарного стягнення, суд не бере до уваги та відхиляє як безпідставні, оскільки як вбачається з наказу від 23.12.2022 №11-дц, останній виданий на підставі рішення відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження від 07.12.2022 № 223дп-22, в якому викладені всі обставини та мотиви застосування дисциплінарного стягнення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ від 23.12.2022 №11-дц в.о.Генеральним прокурором О.Симоненком видано на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, доведено правомірність та обґрунтованість прийняття ними оскаржуваних рішення і наказу.

Враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Відповідно, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження (04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 81-б, ), Офісу Генерального прокурора (01001, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, - відмовити.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.