Справа № 160/12293/25
Суддя: Сластьон Анна Олегівна
Дата ухвалення: 2025-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА СИЛА ЕНЕРГІЇ» про стягнення адміністративно-господарських санкцій.
Суть спору: 29.04.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА СИЛА ЕНЕРГІЇ», в якій позивач просить суд:
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА СИЛА ЕНЕРГІЇ» на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік у розмірі 227 788,79 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем не виконано норматив щодо працевлаштування осіб з інвалідністю та самостійно не сплачено адміністративно-господарські санкції, у зв`язку з чим за ним рахується заборгованість з адміністративно-господарських санкцій у розмірі 227 788,79 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.05.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Витребувано у Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, серед іншого, докази того, що відповідачем було необґрунтовано відмовлено у працевлаштуванні осіб з інвалідністю за їх зверненнями чи за направленням відповідними органами державної служби зайнятості.
Також, суд витребував у Дніпропетровського обласного центру зайнятості письмові пояснення про те, чи подавалися Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА СИЛА ЕНЕРГІЇ» до Дніпропетровського обласного центру зайнятості чи іншого центру зайнятості звіти за формою №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» за 2024 рік, а також інформацію про випадки відмови Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА СИЛА ЕНЕРГІЇ» у працевлаштуванні особи з інвалідністю за її зверненням чи за направленням відповідними органами державної служби зайнятості.
09 травня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позовних вимог та зазначає, що ним виконано норматив з працевлаштування осіб з інвалідністю, вказує, що у 2024 році на підприємстві відповідача працювало 2 особи з інвалідністю, що перевищує встановлений норматив по працевлаштуванню осіб з інвалідністю.
20 травня 2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він не погоджується з викладеними обставинами у відзиві на позов та просить задовольнити позовні вимоги з тих підстав, що відповідачем у відзиві не спростовано твердження та аргументи стосовно суті позовних вимог. Зокрема, позивач вказує, що у нього відсутні повноваження щодо врахування виправленої відповідачем інформації із податкових розрахунків сум доходу, нарахованого на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також перевірки достовірності заповнення та правильності подання таких розрахунків. Позивач наголошує, що перевірка Держпраці має обов`язково передувати лише притягненню до адміністративної відповідальності посадових осіб, винних у незабезпеченні нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, але не застосуванню адміністративно-господарських санкцій.
22 травня через підсистему «Електронний суд» надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив. Зокрема, відповідач вказав, що ним було створено робочі місця для інвалідів, про що свідчать надані до суду накази. Позивачем прийнято на роботу осіб з інвалідністю, про що свідчать трудові книжки прийнятих співробітників, штатний розпис, табелі обліку робочого часу та довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією.
Відповідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА СИЛА ЕНЕРГІЇ» перебуває на обліку за місцем реєстрації у Дніпропетровському обласному відділенні Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю.
Відповідачем не подано до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік за формою №3-ПН.
Як вбачається з матеріалів справи, середньооблікова чисельність штатних працівників відповідача за 2024 рік склала 10 осіб.
Норматив з працевлаштування осіб з інвалідністю на 2024 рік складає 1 особа.
Фонд оплати праці штатних працівників за 2024 рік - 4555775,80 грн; середня річна заробітна плата штатного працівника - 227788,70 грн.
За недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю позивачем нараховано відповідачу адміністративно-господарські санкції у розмірі 227788,70 грн., виходячи з розрахунку розміру середньої річної заробітної плати.
Доказом надіслання відповідачу розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій у розмірі 227788,70 грн. є долучена до матеріалів справи квитанція від 07 березня 2024 року, яка містить інформацію про дату і час надсилання розрахунків.
Відповідачем адміністративно-господарські санкції в добровільному порядку сплачені не були.
28 березня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА СИЛА ЕНЕРГІЇ» звернулося до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю з листом, в якому повідомило, що у 2024 році були працевлаштовані наступні особи з інвалідністю:
ОСОБА_1 , яка згідно наказу про прийняття на роботу від 18.03.2024 № 8 прийнята на роботу з 19.03.2024 на посаду - менеджер, з основним місцем роботи та тривалістю робочого тижня 40 год. Згідно Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААА №068150 ОСОБА_1 має 3 групу інвалідності (інвалід з дитинства);
ОСОБА_2 , яка згідно наказу про прийняття на роботу від 06.06.2024 №13 прийнята на роботу з 07.06.2024 на посаду - бухгалтер, з основним місцем роботи та тривалістю робочого тижня 40 год. Згідно Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААГ №550849 ОСОБА_2 має 3 групу інвалідності (загальне захворювання).
Позивач вважає, що наявні порушення з боку відповідача, що призвели до застосування до нього адміністративно-господарських санкцій, у зв`язку із чим звернувся до суду із цим позовом про стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, у кількості одного робочого місця.
Згідно з ч.1 ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюються на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Адміністративно-господарські санкції за незайняті особами з інвалідністю робочі місця не є податком, збором (обов`язковим платежем), обов`язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення.
Таким чином, за своєю правовою природою вказані штрафні санкції є адміністративно-господарськими санкціями, як один із видів господарсько-правової відповідальності.
Відповідно до ч.1 ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Згідно з ч.2 ст.218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Отже, при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права щодо відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.
Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками.
Так, згідно зі ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань особи з інвалідністю, наявних у неї професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.
Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для таких осіб умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч.1, 3 ст.18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» особа з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованою у державній службі зайнятості як безробітна.
Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.
З аналізу норм Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» вбачається, що обов`язок щодо працевлаштування осіб з інвалідністю покладено як на суб`єктів господарювання, так і на державу, від імені якої діють відповідні державні служби зайнятості.
Обов`язок суб`єкта господарювання полягає у виділенні та створенні робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, створенні умов праці та наданні інформації державній службі зайнятості, необхідної для працевлаштування осіб з інвалідністю. Водночас обов`язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком займатися пошуком осіб з інвалідністю для працевлаштування.
Відповідно до п.4 ч.3 ст.50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання не пізніше ніж за два місяці до вивільнення (не пізніше ніж за 30 календарних днів до вивільнення у разі звільнення державних службовців відповідно до пунктів 1 та 1-1 частини першої ст.87 Закону України «Про державну службу»). Інформація щодо вивільнення працівників відповідно до пункту 6 частини першої ст.41 Кодексу законів про працю України подається не пізніше ніж за 10 календарних днів до вивільнення.
Отже, своєчасно та в повному обсязі надавши інформацію про попит на вакансії, підприємство фактично вживає залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.
Порядок подання інформації про наявність вакансій врегульований наказом Міністерства соціальної політики України №827 від 12.04.2022 року «Порядок подання форми звітності №3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» (далі Порядок №827).
Вказаним Порядком встановлена єдина форма, призначена для інформування центру зайнятості та населення про наявність вільних робочих місць, у тому числі призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, та порядок її подання.
Відповідно до п.1.4, 1.5 Порядку №827 Форма №3-ПН подається юридичними особами, фізичними особами підприємцями, які в межах трудових відносин використовують працю фізичних осіб (далі роботодавець), за наявності попиту на робочу силу (вакансії).
Форма №3-ПН заповнюється та подається роботодавцем до філії міжрегіонального/регіонального центру зайнятості (або до міського, районного, міськрайонного центру зайнятості до дати припинення їхньої діяльності) (далі центр зайнятості) незалежно від місцезнаходження роботодавця з дня виникнення в нього потреби в підборі працівників та/або з дати відкриття вакансії, але не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення нового робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
Виходячи з викладених норм законодавства, суд вважає за необхідне зазначити, що на підприємство покладається обов`язок самостійного працевлаштування осіб з інвалідністю шляхом створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та інформування про таку кількість таких робочих місць органи працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі центри зайнятості.
Закон не покладає обов`язку на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників з інвалідністю.
Як встановлено судом, відповідачем не подавався звіт за формою №3-ПН протягом 2024 року.
Отже, відповідач не інформував відповідний центр зайнятості про створені робочі місця для осіб з інвалідністю. З огляду на той факт, що відповідач не інформував відповідний центр зайнятості про створені робочі місця для осіб з інвалідністю та наявність попиту на працевлаштування на зазначені робочі місця, у позивача була відсутня можливість направлення осіб з інвалідністю для працевлаштування на зазначені робочі місця.
Однак, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, у 2024 році відповідачем було працевлаштовано 2 особи з інвалідністю, а саме:
ОСОБА_1 , яка згідно наказу про прийняття на роботу від 18.03.2024 №8 прийнята на роботу з 19.03.2024 на посаду - менеджер, з основним місцем роботи та тривалістю робочого тижня 40 год. Згідно Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААА №068150 ОСОБА_1 має 3 групу інвалідності (інвалід з дитинства);
ОСОБА_2 , яка згідно наказу про прийняття на роботу від 06.06.2024 №13 прийнята на роботу з 07.06.2024 на посаду - бухгалтер, з основним місцем роботи та тривалістю робочого тижня 40 год. Згідно Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААГ №550849 ОСОБА_2 має 3 групу інвалідності (загальне захворювання).
З огляду на вищенаведене, суд доходить висновку, що відповідачем було створено робочі місця для осіб з інвалідністю та працевлаштовано на роботу осіб з інвалідністю.
Позивач про зазначені обставини був проінформований листом відповідача від 28.03.2025 №668 та Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю.
Також, в ході розгляду справи встановлено, що відповідачем подавалися уточнюючі додаткові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб утриманого з них податку за період з березня 2024 року по грудень 2024 року в частині зменшення сум нарахувань з єдиного внеску у зв`язку із виправленням помилки, допущеної в попередніх звітніх періодах, а також уточнюючі Додатки Д1 «Відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам за період зберезня 2024 року по грудень 2024 року в частині зміни коду застрахованої особи з код 01 найманий працівник на загальних підставах на код 02 працююча особа з інвалідністю, а саме щодо працівника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з квитанціями про їх працевлаштування у відповідача.
Відтак, відповідач у 2024 році здійснив усіх залежних від нього заходів по працевлаштуванню інвалідів на створені ним вакантні робочі місця, у зв`язку з чим, відсутні правові підстави для стягнення з останнього адміністративно-господарських санкцій.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.09.2020 року у справі № 160/4443/19.
За ч. 3 ст. 217 Господарського кодексу України до суб`єктів господарювання за порушення ними здійснення господарської діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції.
Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Частиною 2 ст. 218 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Отже, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення ним правил, встановлених законодавчими актами, при наявності в діях суб`єкту господарювання вини у вчиненні такого порушення та якщо ним не приймались заходи, спрямовані на недопущення господарського правопорушення.
За таких обставин відсутні підстави для застосування відповідача адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу з працевлаштування осіб з інвалідністю.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Відмовити у задоволенні адміністративного позову Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА СИЛА ЕНЕРГІЇ».
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя А.О. Сластьон