Справа № 640/4285/22
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2025-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2025 року Справа№640/4285/22

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (письмове провадження) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у Київській області

про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 06 листопада 2020 року Ф № 158528-51, видану Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області;

- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Київській області привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органів доходів і зборів платника податків та інтегровану картку платника податків згідно вимог чинного законодавства у зв`язку із втратою ОСОБА_1 статусу фізичної особи-підприємця.

В обґрунтування позовних вимог представник позивач зазначив наступне.

ОСОБА_1 в 1995 року був зареєстрований, як фізична особа- підприємець.

З набуттям чинності Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від № 755- IV від 15.05.2003 року позивачем не були здійснені заходи щодо надання документів для заміни свідоцтва про державну реєстрацію на бланки нового зразка та внесення відомостей про нього до ЄДР, а тільки у 2006 році у встановленому законом порядку подав необхідні документи та втратив статус фізичної особи підприємця і як слід припинив подавати звіти та сплачувати обов`язкові внески.

Акцентував увагу суду на ту обставину, що у 2019 році ОСОБА_1 почав отримувати від ГУ ДФС у Київській області вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2018 р, від 06.02.2019 р, від 10.08.2019 р., від 05.11.2019р.

Зазначені вимоги були оскаржені позивачем у адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України.

Рішеннями ДФС та ДПС України означені вимоги були скасовані, а відповідач був зобов`язаний провести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і платника та інтегровану картку платника податків згідно вимог чинного законодавства.

Під час розгляду скарг позивача ДФС та ДПС України встановили, що він не зареєстрований як фізична особа підприємець згідно даних ЄДРПОУ.

В травні 2021 року позивач отримав оспорювану вимогу, яка вже знаходилась на виконанні Яготинського районного відділу державної виконавчої служби центрального межрегіонального управління Міністерства юстиції. Позивач був вимушений сплати суму боргу.

Позивач оскаржив вищевказану вимогу у адміністративному порядку, але ДПС України залишила скаргу ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку з порушенням законодавством встановленого десятиденного строку для її подання.

Позивач вважає, що відповідачем порушені його законні права та свободи, оскільки останній вважає, що позивач не втратив статусу фізичної особи-підприємця.

Відповідачем проігноровані висновки Великої Палати Верховного Суду у справі 260/81/19 від 01 липня 2020 року.

Ухвалою від 17 лютого 2022 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху.

Підставою для ухвалення означеної ухвали судом вказане наступне: «Так, у позовній заяві позивач зазначає, що у травні 2021 року знову отримав вимогу Головного управління Державної податкової служби у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 06 листопада 2020 року №Ф-158528-51 в розмірі 19138,20 грн по сплаті єдиного внеску, чим особисто підтвердив, що обізнаний про наявність оскаржуваного рішення з часу його прийняття, однак до суду звернувся тільки 03 лютого 2022 року, клопотання про поновлення строку звернення до суду, не надав».

26 травня 2022 року представником позивача до Окружного адміністративного суду м. Києва надійшла заява про продовження процесуального строку, що встановлений судом.

Представник позивача зазначив, що відповідачем проігноровані висновки ДПС України, відповідно до яких встановлено, що позивач не є підприємцем і як слід він не повинен сплачувати внески, як підприємець.

ДПС України встановлений факт того, що позивач відсутній в ЄДРПОУ, крім того представник позивача 24.02.2022 року був мобілізований.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 червня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 640/4285/22, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У цій ухвалі суд дійшов висновку, що позивачем не пропущений строк звернення до суду з даним позовом.

18 серпня 2022 року до суду надійшов відзив відповідача, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог та звернув увагу суду на той факт, що позивачем пропущений строк звернення до адміністративного суду.

Вказав, що фізичні особи-підприємці зареєстровані до 01.07.2004 року, стосовно яких не проводилась державна реєстрація припинення підприємницької діяльності (в тому числі до створення Єдиного державного реєстру), не втратили статусу фізичної особи-підприємця. Фізичні особи-підприємці, стосовно яких не проводилася державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (у тому числі до створення Єдиного державного реєстру), не втратили статусу фізичної особи-підприємця.

У зв`язку з наявністю у ОСОБА_1 станом на 31.10.2020 заборгованості по єдиному внеску (код бюджетної класифікації 71040000) в сумі 34957,74 грн., відповідно до даних автоматизованої системи обліку, керуючись вимогами Закону № 2464, ГУ ДПС у Київській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2020 № Ф-158528-51, яка виникла за період з 2017 рік, 1 квартал 2018 3 квартал 2020 року.

13 грудня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2825-ІХ Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду (далі Закон № 2825), який набрав чинності 15 грудня 2022 року.

На підставі ст. 1 Закону № 2825 Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідований.

Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2825 (в редакції Закону України від 16 липня 2024 року № 3863-ІХ Про внесення змін до пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ (далі Закон № 3863), який набрав чинності 26 вересня 2024 року), установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя.

До початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом, крім випадку, передбаченого абз. 4 цього пункту.

Не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративні справи, які були передані до Київського окружного адміністративного суду та розподілені між суддями до набрання чинності Законом № 3863, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом № 3863, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 276, ст. ст. 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 276, ст. ст. 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Після початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду Київський окружний адміністративний суд та інші окружні адміністративні суди України завершують розгляд та вирішення переданих їм справ.

Судом апеляційної інстанції щодо всіх справ, підсудних окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, та переданих на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України відповідно до цього Закону, є Шостий апеляційний адміністративний суд.

На підставі п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2825 (в редакції Закону № 3863) проведений автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженому наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399.

За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, справа № 640/4285/22 передана на розгляд та вирішення Донецькому окружному адміністративному суду.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2025 року, справу передано на розгляд судді Кониченку Олегу Миколайовичу.

Ухвалою від 21 березня 2025 року Донецький окружний адміністративний суд прийняв до розгляду адміністративну справу № 640/4285/22, призначивши її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, розгляд справи розпочато спочатку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6, 8 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України, у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.

Позовні та інші заяви, скарги та інші визначені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в день надходження документів.

Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, судові експерти, державні органи та органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.

Особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, подають процесуальні та інші документи, письмові та електронні докази, вчиняють інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", якщо інше не визначено цим Кодексом.

Особливості використання електронного цифрового підпису в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі визначаються Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Абзацом другим підпункту 15.16 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацію України у газеті Голос України та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 затверджено Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - Положення про ЄСІТС).

В газеті "Голос України" від 04.09.2021 № 168 (7668) Вищою радою правосуддя опубліковано оголошення про початок функціонування трьох таких підсистеми (модулів) ЄСІТС: "Електронний кабінет"; "Електронний суд"; підсистема відеоконференцзв`язку.

З урахуванням статті 253 Цивільного кодексу України підсистеми "Електронний кабінет", "Електронний суд" та підсистема відеоконференцзв`язку офіційно розпочали функціонування 5 жовтня 2021 року.

Відповідно до п. 10 Положення про ЄСІТС, адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, судові експерти, державні органи та органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС у добровільному порядку.

Пункт 17 Положення про ЄСІТС визначає, що особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Відповідно до пункту 25 Положення про ЄСІТС процесуальні та інші документи, пов`язані з розглядом справ у суді, можуть подаватися до суду виключно з використанням підсистеми "Електронний суд".

Відповідно до Довідок про доставку електронного документу в кабінет електронного суду ухвала від 21.03.2025 року про прийняття справи до провадження була доставлена відповідачу 06.06.25 16:39, представнику позивача 27.03.25 16:59.

Ухвалою від 25 березня 2025 року Донецький окружний адміністративний суд залишив без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити дії.

Суд зобов`язав позивачу строк не більше п`яти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху на усунення недоліків позовної заяви (стороною позивача не зазначено код ЄДРПОУ відповідача), шляхом приведення позовної заяви у відповідність вимогами ст. 160 КАС України та надання оригіналу (копії) оскаржуваної вимоги.

26 березня 2025 року від представника позивача до суду надійшла заява відповідно до якої просив документи по справі № 640/4285/22 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Київській області надсилати представнику позивача, через систему Електронний суд. Також, повідомив код ЄДРПОУ відповідача - Головного управління ДПС у Київській області - 44096797.

26 травня 2025 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи копії вимоги про сплату боргу (недоїмки) єдиного внеску від 06.11.2020 р. Ф №158528-51, виданої Головним управлінням державної податкової служби у Київській області.

Ухвалою від 02 червня 2025 року суд продовжив розгляд адміністративної справи № 640/4285/22.

13 червня 2025 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду оскільки останнім було пропущений строк для звернення до адміністративного суду, в розумінні Закону №2464 та ст. 122 КАС України.

Крім того, зазначив, що станом на 12.06.2025 у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) обліковується заборгованість з єдиного внеску у сумі 42 582,7 грн., тобто у контролюючого органу відсутні підстави для відкликання Вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2020 № Ф-158528-51.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши заперечення відповідача, проаналізувавши судову практику Верховного Суду, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується Відповіддю № 1660617 від 12.08.2025, 12:39:22 з Єдиного державного демографічного реєстру, отриманого на запит суду.

Відповідач, Головне управління ДПС у Київській області є суб`єктом владних повноважень, яке реалізує владні управлінські функції у сфері оподаткування, визначені Податковим кодексом України та законами України в сфері оподаткування, включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за номером (структурний підрозділ ДПС України).

Місцезнаходження відповідача у відповідності до Відповіді № 1660899 від 12.08.2025, 13:37:30 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Україна, отриманого на запит головуючого у справі: 09117, Київська обл., Білоцерківський р-н, місто Біла Церква, вул. Героїв 72-ї Бригади, будинок 12.

При цьому відповідач у порушенні норм КАС України не повідомив про зміну свого місцезнаходження.

Позивач зазначає, що у 1995 році він був зареєстрований у якості фізичної особи-підприємця. Доказів зазначеного сторонами у спорі не надано.

Також позивач у позові зазначив, що у 2006 році він надав необхідні документи до відповідних органів та втратив статус фізичної особи-підприємця. Належних та допустимих доказів зазначеного сторонами у спорі не надано.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що у 2012 році від органів Пенсійного Фонду України отримав інформацію щодо фізичних осіб- підприємців до яких віднесено, в тому числі і позивача. Однак, доказів зазначеного, в тому числі реєстраційних документів позивача, відповідачем до суду не надано.

У відповідності до Витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, отриманих на запит уповноваженої особи Донецького окружного адміністративного суду від 11.08.2025 станом на 06.11.2020 00:00:00 та на 11.08.2025 10:33:00 в відповідно до наступних параметрів запиту: РНОКПП або Паспортні дані: НОМЕР_1 , ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідно до вказаних параметрів запиту - відомості відсутні.

До матеріалів справи долучений лист Яготинської міської ради від 02.09.2021 року № 3530/03-12 із змісту якого убачається що паперова справа фізичної особи-підприємця зберігається у Бориспільскій районній адміністрації. Згідно до відповіді Бориспільскої районної державної адміністрації від 11.10.2021 посада державного реєстратора вакантна, що унеможливлює здійснення реєстраційних дій.

Крім того, відповідно до листа Яготинської міської ради від 14.12.2021 року № 03-12/4897, що дати та підстави зняття з реєстрації щодо позивача як фізичної особи-підприємця не знайдено.

Як убачається із матеріалів справи на розгляді ДФС України, ДПС України перебували на розгляді скарги ОСОБА_1 щодо скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2018 р, від 06.02.2019 р, від 10.08.2019 року, від 05.11.2019 року ГУ ДФС у Київській області, ГУ ДПС у Київській області, щодо сплати недоїмки з єдиного соціального внеску.

Рішенням Державної фіскальної служби України №17778/6/99-99-11-05-02-25 від 15.04.2019 р. та Рішеннями Державної податкової служби України № 5387/6/99-00-08-06-01 від 11.10.2019 року, №15048/6/99-00-88-06-01 від 28.12.2019 р. оскаржувані вимоги були скасовані.

Підставами таких скасувань є відсутність інформації щодо реєстрації позивача у якості фізичної особи-підприємця згідно даних Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Крім того, відповідач був зобов`язаний провести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і платника та інтегровану картку платника податків згідно вимог чинного законодавства.

Відповідачем була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 06 листопада 2020 року Ф-№ 158528-51, якою визначена сума недоїмки у розмірі 19138,20 грн.

У вимогі зазначена адреса позивача - АДРЕСА_2 .

У той же час, відповідно до даних позовної заяви та Витягу із Єдиного державного демографічного реєстру, зареєстроване місце проживання позивача - АДРЕСА_1 .

У відповідності до ч.и1-3 ст.79 КАС України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Доказів направлення позивачу зазначеної вимоги та на яку адресу вона направлялась, відповідачем до суду не надано.

Позивач оскаржив у адміністративному порядку вказану вимогу.

Однак, Рішенням ДПС України від 08.06.2021 року № 12790/6/99-00-06-02-01-06 скарга була залишена без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення, передбаченого Законом № 2464.

Позивач зазначає, що він про наявність вимоги дізнався у травні 2021 року, коли державним виконавцем здійснювались заходи передбачені законодавством щодо погашення суми недоїмки і позивач вимушений був сплатити по виконавчому провадженню № 64713843 від 04.03.2021 року суму 21221,02 грн, що підтверджується квитанцією долученою до матеріалів справи.

Викладене стало підставою для звернення позивача із позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва, який отримав його 03 лютого 2022 року.

Позивач просив суд визнати поважними строки звернення до суду та поновити строк звернення до суду.

Відповідач просив залишити позов без розгляду у зв`язку із недотриманням позивачем строків встановлених у ст.122 КАС України.

Тобто у цьому спорі є два питання щодо: 1) дотримання строку звернення до суду із позовом; 2) законність і обґрунтованість пред`явлення вимоги позивачу, який не є фізичною особою-підприємцем за наявності чисельних рішень ДПС України з цього питання відносно позивача.

Суб`єктна ознака статусу ФОП є визначальною для вирішення питання про віднесення позивача до платників єдиного внеску, а тому дослідження питання про наявність у позивача статусу ФОП має значення як для правильного вирішення цієї справи та прийняття обґрунтованого рішення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначаються Законом «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина друга статті 2 Закону № 2464-VI).

Відповідно до п. 2 ст. 1 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 6 ст. 1 Закону № 2464-VI передбачено, що недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Згідно із частиною другою статті 50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Частиною першою статті 128 Господарського кодексу України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 липня 2020 року у справі № 260/81/19 (Провадження № 11-118апп20) виснувала наступний висновок, який є обов`язковим для судів України відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України:

«60. 01 липня 2004 року набрав чинності Закон № 755-IV, яким передбачено створення і формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (тут і далі - у первинній редакції).

61. Відповідно до частини першої статті 42 Закону № 755-IV для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем, повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем проживання такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця; копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації ФОП.

62. Згідно з пунктом 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» цього Закону державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується.

63. Таким чином, визначена процедура державної реєстрації з дати набрання чинності Законом № 755-IV передбачала встановлення волевиявлення особи щодо одержання правового статусу ФОП через здійснення повного (при первинному набутті) чи мінімального (при підтвердженні набутого статусу суб`єкта підприємницької діяльності до 01 липня 2004 року) комплексу дій шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки (документ встановленого зразка, який підтверджує волевиявлення особи щодо внесення відповідних записів до ЄДР - абзац сьомий частини першої статті 1 Закону № 755-IV) та отримання свідоцтва про державну реєстрацію (документ встановленого зразка, який засвідчує факт внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію юридичної особи або ФОП - абзац дев`ятий частини першої статті 1 Закону № 755-IV).

64. 03 березня 2011 року набрав чинності Закон № 2390-VI, яким було внесено зміни до Закону № 755-IV.

65. Пунктами 2-4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI було передбачено, що процес включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Усі юридичні особи та фізичні особи-підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.

Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.

66. Водночас пунктом 8 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI визначено, що після закінчення передбаченого для включення відомостей до ЄДР строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до ЄДР. За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, включаються до ЄДР з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, вважаються недійсними.

67. Таким чином, строк для включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких була проведена до 01 липня 2004 року, визначений пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI, закінчився 03 березня 2012 року. При цьому цей строк включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких проведена до 01 липня 2004 року, підлягав застосуванню виключно у випадках самостійного подання останніми реєстраційних карток державному реєстратору.

68. Натомість відомості про фізичних осіб-підприємців, які самостійно не звернулись із відповідною заявою у строк, установлений пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI, підлягали включенню до ЄДР на підставі інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій. Державні реєстратори, вносячи відомості про цих фізичних осіб - підприємців до ЄДР, зобов`язані були зробити відмітку про недійсність їхнього свідоцтва про державну реєстрацію.

69. Як убачається з досліджених судами попередніх інстанцій витягів з ЄДР від 07 лютого 2019 року, 16 квітня 2013 року державний реєстратор виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області вніс до ЄДР запис за номером 0017409 про включення до цього реєстру відомостей про ФОП ОСОБА_1 - у разі, коли державна реєстрація ФОП була проведена до набрання чинності Законом № 755-IV (а. с. 17, т. 1). При цьому відомості про ФОП були включені цим державним реєстратором з відміткою про те, що свідоцтво про її державну реєстрацію вважається недійсним (а. с. 36, т. 1).

70. 25 квітня 2014 року набрав чинності Закон України від 25 березня 2014 року № 1155-VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців до Єдиного державного реєстру» (далі - Закон № 1155-VII).

71. Цим Законом пункт 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону № 755-IV викладено в новій редакції, відповідно до якої усі діючі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, відомості про яких не включені до ЄДР, зобов`язані подати державному реєстратору відповідно до вимог статті 19 цього Закону реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР. Державний реєстратор після отримання від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов`язаний включити відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з ЄДР.

72. До того ж Законом № 1155-VII виключено пункти 2-4 і 7-9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI.

73. З пояснювальної записки до проекту Закону № 1155-VII вбачається, що Закон № 2390-VI має низку прогалин, що негативно впливає на права та законні інтереси суб`єктів господарювання. Зокрема, Законом № 2390-VI не встановлені кінцеві терміни передачі тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями державним реєстраторам юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відомостей про суб`єктів господарювання, які не включені до ЄДР, а також включення державними реєстраторами таких відомостей до ЄДР. З огляду на зазначене робота тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій, а також процес включення може затягнутись на невизначений час. Водночас на законодавчому рівні не визначено механізм включення до ЄДР відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців за їх зверненнями (у разі якщо відомості про них ще не передані тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями державним реєстраторам або з будь-яких обставин не включені державними реєстраторами до реєстру за результатами виконання Закону № 2390-VI). Ураховуючи, що проведення будь-якої реєстраційної дії, передбаченої Законом № 755-IV, можливо лише щодо юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відомості про яких містяться в ЄДР, суб`єкти господарювання до моменту їх включення не можуть: зареєструвати зміни до своїх установчих документів та змінити відомості про себе; припинити свою діяльність; отримати виписку, витяг, довідку з ЄДР.

74. Також у пояснювальній записці до проекту Закону № 1155-VII указано, що реалізація Закону № 2390-VI на практиці виявилась частково неможливою з огляду на таке:

1) за результатами звірення даних відомчих реєстрів (бази даних реєстрів, журнали реєстрації, обліку тощо) органів статистики, державної податкової служби та Пенсійного фонду України з даними ЄДР до тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій передано відомості про: 561 089 юридичних осіб, які не включені до ЄДР, в 74 886 з яких відсутні відомості про коди об`єктів адміністративно-територіального устрою України; 492 808 фізичних осіб - підприємців, які не включені до ЄДР, у 177 376 з яких відсутні відомості про коди об`єктів адміністративно-територіального устрою України. Зазначене унеможливлює ідентифікацію територіальної належності таких суб`єктів господарювання та включення до ЄДР за місцезнаходженням юридичної особи та за місцем проживання фізичної особи - підприємця відповідно до статті 5 Закону № 755-IV;

2) прийняття рішення тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями щодо вибору відомостей, які отримані від різних уповноважених органів та підлягають включенню до ЄДР, в разі якщо юридична особа/фізична особа - підприємець має однаковий код ЄДРПОУ/реєстраційний номер облікової картки платника податків, але при цьому відомості про її місцезнаходження/місце проживання та дату реєстрації не збігаються, у більшості випадків носить суб`єктивний характер та призводить до наповнення ЄДР недостовірною інформацією.

75. Основною метою проекту Закону № 1155-VII є продовження процесу включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які зареєстровані до 01 липня 2004 року та до цього часу не подали державному реєстратору про себе відомості.

76. Для досягнення цієї мети Законом № 1155-VII внесені зміни до розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VІ щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання», які дозволять проводити включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до ЄДР.

77. У рішенні ЄСПЛ від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України» підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (пункт 70).

78. За практикою ЄСПЛ, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справа «Серков проти України», заява № 39766/05, пункт 43).

79. Велика Палата Верховного Суду вважає, що статус ФОП є формою реалізації конституційного права на підприємницьку діяльність, відсутність підтвердженого у визначеній державою формі реалізації цього права у нових умовах нормативно-правового регулювання після 2004 року виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 01 липня 2004 року ознак суб`єкта господарювання, оскільки особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а користується ним на власний розсуд.

80. Водночас зміни у процедуру адміністрування системи державної реєстрації фізичних осіб - підприємців, запроваджені законами № 2390-VI та № 1155-VII, не спростовують наведених висновків щодо природи визначення статусу ФОП, а лише визначають регулювання діяльності уповноважених органів у відношенні до фізичних осіб, які мають намір продовжувати здійснювати підприємницьку діяльність, розпочату ними до 01 липня 2004 року, що підтверджується виконанням ними обов`язку подати реєстраційну картку або ж констатації відмови особи від набуття статусу ФОП шляхом неподання реєстраційної картки, що за змістом нормативних приписів мало наслідком відмову в заміні свідоцтва про державну реєстрацію на бланки нового зразка та внесення відмітки до ЄДР про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, вважаються недійсними. Таким чином, виключалася можливість законного здійснення підприємницької діяльності, а відтак отримання доходу від такої діяльності.

81. Велика Палата Верховного Суду також підкреслює, що існування нечіткого, суперечливого нормативного регулювання на час виникнення спірних правовідносин порушує принцип правової визначеності.

82. При цьому застосовними в цій справі є висновки ЄСПЛ у справі «Серков проти України», оскільки принцип найбільш сприятливого тлумачення національного законодавства на користь платників податків так само може бути застосований до платників загальнообов`язкових внесків, у тому числі єдиного внеску.

83. Крім цього, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що 03 червня 2020 року набрав чинності пункт 5 розділу І Закону України від 13 травня 2020 року № 592-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» (далі -Закон № 592-ІХ), відповідно до положень якого розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI доповнено пунктом 9-15.

84. Так, згідно з абзацами першим та другим пункту 9-15 Закону № 2464-VI (у редакції Закону № 592-ІХ) підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на день набрання чинності Законом № 592-ІХ з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592-ІХ, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом № 592-ІХ, зокрема платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592-ІХ. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.

85. З пояснювальної записки до проекту Закону № 592-ІХубачається, що його прийняття було обумовлено, зокрема, тим, що встановлення обов`язку сплати єдиного соціального внеску без отримання доходу не відповідає легальній меті державного регулювання цього виду відносин та є непослідовним у контексті самого Закону, який визначає об`єктом нарахування єдиного соціального внеску саме отриманий дохід.

86. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відсутність офіційного підтвердження в ОСОБА_1 статусу ФОП шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом № 755-IV, що виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом».

Тобто розповсюдження відповідачем на позивача норм закону № 2464, як фізичної особи підприємця є не обґрунтованим та не законним, що надає суду підстави щодо задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 06 листопада 2020 року Ф- № 158528-51.

Враховуючи той факт, що відповідачем не обґрунтовано нараховані суми внеску з єдиного податку позивачу та знаходження справи у проваджені судів три з половиною років, і те що вимога позивача щодо зобов`язання Головного управління Державної податкової служби у Київській області привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органів доходів і зборів платника податків та інтегровану картку платника податків згідно вимог чинного законодавства у зв`язку із втратою ОСОБА_1 статусу фізичної особи-підприємця є похідною від позовної вимоги про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 06 листопада 2020 року Ф-№ 158528-51, то вона за позицією суду підлягає задоволенню у сумі 19138,20 грн, оскільки за даними відповідача за позивачем обліковується станом на 12.06.2025 заборгованість з єдиного внеску у сумі 42582,7 грн, що не було предметом дослідження у цій справі.

Щодо клопотань та заперечень щодо не дотримання позивачем строку звернення до суду і як слід залишення позову без розгляду суд зазначає наступне.

У відповідності до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (з протоколами) (Європейська конвенція з прав людини) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Закріплене у статті 6 Конвенції право на справедливий суд складається з декількох елементів (аспектів): право доступу до судової процедури; право на справедливий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом; право на публічний розгляд справи; право брати участь у судовому розгляді справи, маючи рівні можливості з іншою стороною, право допитувати свідків та інші.

Право доступу до суду.

Основні конвенційні вимоги стосовно доступу до суду ЄСПЛ викладав як у рішеннях, ухвалених проти України (Плахтєєв та Плахтєєва проти України, Меньшакова проти України, Чуйкіна проти України), так і проти інших держав - учасниць Конвенції (Голдер проти Сполученого Королівства, Кутіч проти Хорватії, Ашингдейн проти Сполученого Королівства, Креуз проти Польщі).

Пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою ЄСПЛ, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом. Право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (рішення у справі «Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom) від 22 жовтня 1996 року, «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy-Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року). Якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (рішення у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (Golder v. the United Kingdom, § 38; Stanev v. Bulgaria (Станєв проти Болгарії), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin V. France від 29 липня 1998 рок).

Крім того, у справах "Стаббігс та інші проти Великобританії" та "Девеер проти Бельгії" Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює право на справедливий судовий розгляд. Кожна людина при визначенні її громадських прав та обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого обвинувачення, має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Незалежний та неупереджений розгляд.

Пунктом 28 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Газета «Україна- центр» проти України» від 15 жовтня 2010 року визначено, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав судця у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria,) від 24 лютого 1993 року, і рішення "Ветштайн проти Швейцарії").

У пунктах 105, 106 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Олександр Волков проти України" зазначено, що у деяких випадках, коли може бути важко забезпечити докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді, вимога об`єктивної безсторонності забезпечує ще одну важливу гарантію (див. "Пуллар проти Сполученого Королівства", 10 червня 1996 року, § 32 , Звіти 1996-ІІІ).

У зв`язку з цим, навіть отримане враження щодо безсторонності судді має важливе значення, бо, іншими словами, "правосуддя повинно не лише здійснюватися; але й виглядати таким, що здійснюється». На кону стоїть довіра, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти громадськості (див. "Де Куббер проти Бельгії", 26 жовтня 1984 року,§ 26, Серія А, №86).

Щодо безсторонності Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь- якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності. Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб`єктивному і об`єктивному тесту: безсторонність для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися суб`єктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за об`єктивним тестом, тобто з`ясування, чи має суддя гарантії, достатні для виключення будь-якого законного сумніву стосовно його безсторонності.

Стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), nn. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гараіітувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати ''вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гаранти, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N48778/99, п. 25, EC HR 2002-11)".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Рішенням ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

У пункті 36 рішення «Беллет проти Франції» (Bellet v. France № 23805/94) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom № 8225/78), пункт 96 рішення у справі "Кромбах проти Франції" (Krombach v. France № 29731 /96).

Враховуючи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, висновки ЕСПЛ у зазначених рішеннях та Верховного Суду, відсутність у позивача статусу фізичної особи-підприємця і обов`язку подавати звітність та сплачувати єдиний внесок, як підприємцем, накладання на позивача незаконного тягаря щодо такої сплати, ураховуючи висновки викладені ДФС України та ДПС України у рішеннях щодо нарахування позивачу єдиного внеску за скаргами позивача, відсутність доказів за якою адресою направлялась оспорювана вимога, доцільність порушеного права позивача, суд вважає за доцільне визнати поважними причинами пропуску строку звернення позивача до суду та поновити їх.

Клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, з урахуванням викладеного, задоволенню не підлягають.

Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір у сумі 992,40 грн.

У відповідності до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Сплачені судові витрати підлягають стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на його утримання,оскільки спір виник з його вини.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, Податковим кодексом України, суд

ВИРІШИВ:

Поновити пропущений процесуальний строк звернення до суду із адміністративним позовом ОСОБА_1 .

Клопотання Головного управління Державної податкової служби у Київській області про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 06 листопада 2020 року Ф-№ 158528-51, видану Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області.

Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Київській області привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органів доходів і зборів платника податків та інтегровану картку платника податків згідно вимог чинного законодавства у зв`язку із втратою ОСОБА_1 статусу фізичної особи-підприємця на суму вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 06 листопада 2020 року Ф- № 158528-51 у розмірі 19138,20 грн.

У задоволенні позовних вимог у іншій частині позову- відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України ( код ЄДРПОУ ВП 44096797 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні) 40 копійок.

Рішення прийнято, складено та підписано в повному обсязі 12 серпня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко