Справа № 120/9940/25
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2025-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 серпня 2025 р. Справа № 120/9940/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (вул. Кн. Коріатовичів, 185, м. Вінниця, 21018)

до: Першого відділу ДВС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (вул. Соборна, 15А, м. Вінниця, 21050)

про: визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся Військово-медичний клінічний центр Центрального регіону (далі - позивач) з позовною заявою до Першого відділу ДВС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 11.07.2025 ВП № 76231835 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 11.07.2025 відповідачем в межах виконавчого провадження № 76231835 винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100 грн за невиконання без поважних причин виконавчого листа, виданого 02.08.2024 Луганським окружним адміністративним судом у справі №360/8638/21 про зобов`язання Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону нарахувати та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 28 травня 2017 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням базового місяця «січень 2008 року», а за період з 01 березня 2018 року по 01 грудня 2018 року включно «березень 2018 року» з урахуванням абзаців четвертого-шостого пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення». Однак позивач таку постанову вважає протиправною, а тому з метою її скасування звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 22.07.2025 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, цією ухвалою до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, залучено ОСОБА_1 (далі третя особа).

30.07.2025 за вх.№48371/25 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач зазначає, що 11.07.2025 позивачем надано підтвердження часткового виконання рішення суду у справі №360/8638/21, а саме: довідку-розрахунок грошового забезпечення третьої особи за період з 25.05.2017 по 01.03.2018, відповідно до якої розмір індексації склав 36 113,08 грн, та довідку-розрахунок грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 30.11.2018, відповідно до якої розмір індексації склав 36 827,96,08 грн. Відповідач наголошує, що станом на 11.07.2025 позивачем рішення суду не виконано у повному обсязі, про що складено акт державного виконавця та 11.07.2025, у відповідності до ст. 63,75 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. На переконання відповідача, вказана постанова відповідає вимогам чинного законодавства, є правомірною, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Суд зауважує, що ухвала про відкриття провадження отримана третьою особою 04.08.2025, що підтверджується матеріалами справи. Правом на подання пояснень третя особа не скористалась.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 21.02.2022 у справі №360/8638/21, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 16.08.2023, визнано протиправною бездіяльність Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 28 травня 2017 року 28 лютого 2018 року включно із застосуванням базового місяця «січень 2008 року», а за періоди з 01 березня 2018 року по 01 грудня 2018 року включно «березень 2018 року» з урахуванням абзаців четвертого-шостого пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення»; зобов`язано Військово-медичний клінічний центр Центрального регіону нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 28 травня 2017 року 28 лютого 2018 року включно із застосуванням базового місяця «січень 2008 року», а за періоди з 01 березня 2018 року по 01 грудня 2018 року включно «березень 2018 року» з урахуванням абзаців четвертого-шостого пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення».

02.08.2024 Луганським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №360/8638/21.

09.10.2024 державним виконавцем Першого відділу ДВС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №76231835).

11.07.2025 державним виконавцем Першого відділу ДВС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про накладення штрафу на боржника - Військово-медичний клінічний центр Центрального регіону - у розмірі 5100 грн за невиконання без поважних причин рішення Луганського окружного адміністративного суду №360/8638/21.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд керується такими мотивами.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1).

Ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом п.п. 1, 16 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Ст. 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що початок примусового виконання рішення, зокрема:

- виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої);

- виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята);

- за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина шоста).

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 Закону № 1404-VIII).

Згідно з ч. 3 ст. 63 Закону № 1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

За правилами ч. 1, 2 ст. 75 Закону № 1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту процитованих положень законодавства вбачається, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404-VIII. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

З вищевикладеного слідує, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Судом з`ясовано, що спір у цій справі стосується виконання рішення суду щодо виплати індексації грошового забезпечення.

Позивач зазначає, що не може виконати судове рішення у цій справі на цей час з підстав, що не залежать від нього, а саме: через відсутність грошових коштів на рахунках відповідача для погашення заборгованості, щодо фінансування видатків для виконання судових рішень по КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки».

Судом встановлено, що, з метою виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21.02.2022 за №360/8638/21, Військово-медичним клінічним центром Центрального регіону складено довідку-розрахунок про нараховану ОСОБА_1 індексацію в період з 25.05.2017 по 01.03.2018 та довідку-розрахунок нарахованої суми індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 30.11.2018, які разом з листом на погодження щодо неоскарження та забезпечення фінансовим ресурсом від 04.11.2024 за вих. № 549/32364 подані до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

08.11.2024 позивачем отримано дозвіл на неоскарження, відповідно заявка для виплати за рішенням суду по справі №360/8638/21 від 02.08.2024 на користь ОСОБА_1 , подана для фінансування у Департамент соціального забезпечення МОУ у листопаді, грудні 2024 року та лютому 2025 року (вих. №549/32805 від 11.11.2024, №549/34403 від 10.12.2024, №549/3598 від 28.02.2025).

Згідно з листом Департаменту соціального забезпечення МОУ від 04.11.2024 №220/13/9088 у Міністерстві оборони України триває постійна робота щодо пошуку додаткового фінансового ресурсу для забезпечення виконання судових рішень по КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки», оскільки асигнування, які виділяються, не є достатніми.

Таким чином, кошти по КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21.02.2022 у справі №360/8638/21 про стягнення індексації грошового забезпечення на користь ОСОБА_1 на реєстраційний рахунок Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону не надходили.

Про вжиті заходи і стан виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21.02.2022 у справі №360/8638/21 позивач неодноразово повідомляв відповідача, зокрема повідомленням від 10.03.2025 №549/4161, від 03.06.2025 №549/9373, від 10.07.2025 №549/11991.

В контексті наведеного суд зауважує, що відповідно до ст. ст. 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивачем не було виплачено належні до виплати суми стягувачу (третій особі) у зв`язку з відсутністю державного асигнування.

Такі підстави невиконання судового рішення, на переконання суду, є поважними, оскільки грошові кошти у вигляді грошового забезпечення, яке належить стягувачу, не є власністю позивача, не знаходяться на його рахунках. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення можливе лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету.

Крім того, суд зазначає, що невиконання судового рішення Військово-медичним клінічним центром Центрального регіону в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем строку та в подальшому - до отримання фінансування, виконати судове рішення.

Таким чином, судом встановлено, що позивач вжив конкретні заходи з метою виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 360/8639/21 у справі №360/8638/21.

У постанові від 20.05.2021 (справа № 420/5465/18) Верховний Суд вказав, що умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання примусове виконання його відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим. Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

При наданні оцінки вжитим позивачем заходів щодо виконання рішення суду не встановлено наявності вини та умислу на навмисне невиконання рішення у справі №360/8638/21 боржником.

Отже, невиконання судового рішення позивачем в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу, у такому випадку, жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Відтак, часткове невиконання судового рішення, на думку суду, відбулось з незалежних від позивача причин, які є поважними у розумінні ст. 63, 75, Закону України № 1404, що виключає можливість накладення штрафу на боржника.

Приймаючи спірну постанову про накладення штрафу, державний виконавець не здійснив перевірку об`єктивної неможливості позивача виконати рішення суду. Державний виконавець обмежився лише констатуванням факту не виконання рішення суду у частині виплати коштів.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що постанова відповідача від 11.07.2025 ВП № 76231835 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд встановив, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 2422 грн 40 коп, тому, враховуючи приписи ст. 139 КАС України, ці витрати слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» та ст. 2, 6, 9, 19, 73-78, 90, 245, 246, 255, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону до Першого відділу ДВС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Першого відділу ДВС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 11.07.2025 ВП № 76231835 про накладення на Військово-медичний клінічний центр Центрального регіону штрафу у розмірі 5100 грн.

Стягнути з Першого відділу ДВС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону судовий збір у сумі 2 422 грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

За змістом положень абз. 2 ч. 1 ст. 295 КАС України якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Військово-медичний клінічний центр Центрального регіону (вул. Кн. Коріатовичів, 185, м. Вінниця, 21018, )

Відповідач: Перший відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (вул. Соборна, 15А, м. Вінниця, 21050, )

Третя особа: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 13.08.2025.

Суддя Маслоід Олена Степанівна