Справа № 520/10101/25
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 р.Справа № 520/10101/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2025, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, по справі № 520/10101/25

за позовом Комунальне підприємство "Центральний парк"

до Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України треті особи Державна податкова служба України , Заступник начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Тетяна Ігорівна

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Комунальний підприємство «Центральний парк» (далі- позивач, КП «Центральний парк») звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа: Заступник начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Тетяни Ігорівни, третя особа: Державна податкова служба України, відповідно до якої просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Тетяни Ігорівни ВП № 77536306 від 01.04.2025 про закінчення виконавчого провадження.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 року по справі №520/10101/25 задоволено позов Комунального підприємства «Центральний парк» про визнання протиправною та скасування постанови.

Визнано протиправною та скасовано постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Тетяни Ігорівни ВП № 77536306 від 01.04.2025 про закінчення виконавчого провадження.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь Комунального підприємства «Центральний парк» сплачений судовий збір у сумі 2422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Державна податкова служба України, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 року по справі №520/10101/25 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2025 у справі № 520/14143/24 було частково задоволено апеляційну скаргу Комунального підприємства «Центральний парк», скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2024 та прийнято постанову, якою визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію від 06.05.2024 за № 2573/ІПК/99-00-21-03-02, а також зобов`язано Державну податкову службу України повторно розглянути запит Комунального підприємства «Центральний парк» на надання індивідуальної податкової консультації від 11.03.2024 за № 227 (вх. ДПС № 1163/ІПК/6 від 18.03.2024), з урахуванням висновків суду.

Позивачем було отримано виконавчий лист у справі № 520/14143/24 та 05.03.2025 направлено його для примусового виконання до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України разом із заявою про примусове виконання рішення суду, у якій повідомлено про факт невиконання ДПС України постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2025 у справі № 520/14143/24.

01.04.2025 заступник начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Тетяна Ігорівна винесла постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №77536306, яку отримано КП «Центральний парк» 10.04.2025.

Позивач, вважаючи протиправною оскаржувану постанову, звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесено за відсутності доказів, які б підтверджували факт повного виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частинами другою та третьою статті 14 КАС визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 370 КАС, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами другою, четвертою статті 372 КАС визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені в Законі України «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусовому виконанню за правилами вимог частини першої статті 3 Закону №1404-VIII підлягають рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Стаття 18 Закону №1404-VIII покладає на виконавця обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В силу частини другої цієї ж статті виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки; 6) невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після одержання відповідного звернення від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, cтвореного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну "»Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства в оборонно-промисловому комплексі, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», вчинити дії щодо зняття арешту з майна, щодо якого було здійснено заходи із заміни майна, передбачені статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

Частинами четвертою, п`ятою статті 19 Закону №1404-VIII встановлено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Відповідно до абзацу першого частини шостої статті 26 Закону №1404-VIII, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Частиною першою статті 63 Закону №1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII).

У постанові від 21 серпня 2024 року у справі №240/27324/23 Верховний Суд, аналізуючи наведені норми права, дійшов висновку, що виконавче провадження з підстав, визначених у пункті 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, закінчується у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. При цьому про закінчення виконавчого провадження з указаних підстав приймається мотивована постанова, яка має містити обставини, що свідчать про фактичне виконання судового рішення та засоби їхнього встановлення.

Отже, закінчуючи виконавче провадження із зазначених підстав, державний виконавець зобов`язаний пересвідчитися, що відповідне зобов`язання виконано у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду та мотивами, якими керувався суд, ухвалюючи таке рішення.

Водночас джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом можуть бути будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид і форма яких залежить від суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання.

У справі, що розглядається, спірні правовідносини виникли з приводу закінчення виконавчого провадження згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII.

Зі змісту позову та апеляційної скарги слідує, що позивач вказує на протиправність постанови ВП № 77536306 від 01.04.2025 про закінчення виконавчого провадження з огляду на те, що рішення суду не виконане боржником.

Так, з матеріалів справи встановлено, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2025 у справі № 520/14143/24 було частково задоволено апеляційну скаргу Комунального підприємства «Центральний парк», скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2024 та прийнято постанову, якою визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію від 06.05.2024 за № 2573/ІПК/99-00-21-03-02, а також зобов`язано Державну податкову службу України повторно розглянути запит Комунального підприємства «Центральний парк» на надання індивідуальної податкової консультації від 11.03.2024 за № 227 (вх. ДПС № 1163/ІПК/6 від 18.03.2024), з урахуванням висновків суду.

Приймаючи вказану постанову Другий апеляційний адміністративний дійшов висновку, що за змістом індивідуальної податкової консультації від 06.05.2024 за № 2573/ІПК/99-00-21-03-02 контролюючим органом зроблено висновок про те, що оскільки Підприємство є безпосереднім виконавцем робіт та послуг, зокрема, як указано у зверненні, забезпечення потреб населення у відпочинку та утримання території та об`єктів парку у належному стані, операції з постачання яких відповідно до пункту 185.1 статті 185 розділу V ПКУ є об`єктом оподаткування ПДВ, то за операціями з постачання таких робіт та послуг, Підприємство зобов`язане визначити податкові зобов`язання з ПДВ та скласти і зареєструвати в ЄРПН податкові накладні у встановлені ПКУ терміни.

Проте, за матеріалами справи оскаржувану консультацію надано ДПС у відповідь на запит позивача, у якому КП «Центральний парк» повідомило, що згідно з паспортом бюджетної програми місцевого бюджету на 2024 рік КП «Центральний парк» отримує з місцевого бюджету фінансову підтримку за кодом бюджетної класифікації 2610 «Субсидії та поточні трансферти підприємствам (установа, організаціям)» по бюджетній програмі: інші заходи в галузі культури і мистецтва, у зв`язку з чим виникає запитання чи виникає у комунального підприємства об`єкт оподаткування податком на додану вартість при отриманні комунальним підприємством субсидій та поточних трансфертів з місцевого бюджету за КЕКВ 2610, які у подальшому використовуються для придбання товарів та послуг.

При цьому, за змістом запиту на надання індивідуальної податкової консультації від 11.03.2024 позивач не вказував, що він є безпосереднім виконавцем вищевказаних робіт та послуг, а забезпечення потреб населення у відпочинку та утримання території парку в належному стані є безпосередньо статутною діяльністю та метою, з якою КП «ЦП» створювалося.

До того ж жодної інформації про укладання будь-яких договорів, актів, накладних на виконання робіт або постачання товарів, у яких КП «ЦП» було б виконавцем робіт або постачальником товарів, а розпорядник бюджетних коштів, який перераховував згадані вище субсидії та поточні трансферти, був замовником, у запиті позивача зазначено не було.

Вказані обставини, як зазначив апеляційний суд в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2025 у справі № 520/14143/24, свідчать про неналежний розгляд відповідачем звернення позивача.

Державною податковою службою України на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2025 у справі № 520/14143/24 у відповідь на запит Комунального підприємства «Центральний парк» на надання індивідуальної податкової консультації від 11.03.2024 за № 227 (вх. ДПС № 1163/ІПК/6 від 18.03.2024) надано повторну індивідуальну податкову консультацію від 12.02.2025 № 698/ІПК/99-00-21-03-02 ІПК.

Так, згідно до запиту Комунального підприємства «Центральний парк» на надання індивідуальної податкової консультації від 11.03.2024 за № 227 позивач просив надати індивідуальну податкову консультацію з питань практичного застосування положень пп. 196.1.6 п. 196.1 ст. 196 ПК України, у якій повідомити, чи виникає у комунального підприємства об?єкт оподаткування податком на додану вартість при отриманні комунальним підприємством субсидій та поточних трансфертів з місцевого бюджету за КЕКВ 2610, які у подальшому використовуються для придбання товарів та послуг.

Відповідно до підпункту 14.1.172-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України індивідуальна податкова консультація - роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

У постанові від 24 лютого 2020 року у справі №802/1170/16-а Верховний Суд дійшов висновку, що податкова консультація за своєю правовою природою є фактично відповіддю контролюючого органу платнику податків на його питання й повинна містити конкретні роз`яснення такому платнику практичної форми та/або моделі його поведінки у визначеному колі податкових правовідносин.

Отже податкова консультація (індивідуальна), як методична й практична допомога платнику податків при виконанні ним податкового обов`язку, фактично, за всіма процедурами (нарахування та сплата платежів, пені, штрафних санкцій, оскарження дій контролюючих органів тощо): 1) надається платнику податків для правильності практичного застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акту з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності; 2) має індивідуальний характер і може використовуватися лише платником податків, якому така консультація надана; 3) не може встановлювати (змінювати чи припиняти) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування; 4) має мету - викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту конкретної правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування.

Обов`язковими ж складовими письмової податкової консультації є: опис питань, що порушуються платником податків; обґрунтування застосування норм законодавства з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків; висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що надаючи повторну індивідуальну податкову консультацію від 12.02.2025 № 698/ІПК/99-00-21-03-02 ІПК податковим органом було надано відповідь у якій наведено два можливі підходи застосування пп. 196.1.6 ПКУ у випадку отримання комунальним підприємством субсидій та трансфертів з місцевого бюджету за КЕКВ 2610.

З аналізу нової індивідуальної податкової консультації від 12.02.2025 №698/ІПК/99-00-21-03-02 ІПК вбачається, що податковим органом не було враховано висновки суду стосовно того, що в запиті на надання індивідуальної податкової консультації від 11.03.2024 позивач не вказував, що він є безпосереднім виконавцем вищевказаних робіт та послуг.

В той же час, в новій індивідуальній податковій консультації від 12.02.2025 податковим органом було надано відповідь, зокрема, виходячи з того, що зазначені кошти позивачу надходять в рахунок оплати вартості поставлених таким підприємством робіт/послуг, між тим, висновки апеляційного суду в постанові від 31.01.2025 у справі № 520/14143/24 ґрунтувалися на тому, що жодної інформації про укладання будь-яких договорів, актів, накладних на виконання робіт або постачання товарів, у яких КП «ЦП» було б виконавцем робіт або постачальником товарів, а розпорядник бюджетних коштів, який перераховував згадані вище субсидії та поточні трансферти, був замовником, у запиті позивача зазначено не було.

Наведене свідчить, що податковим органом при надані повторної індивідуальної податкової консультації від 12.02.2025 № 698/ІПК/99-00-21-03-02 ІПК не були враховані висновки постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2025 у справі № 520/14143/24.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесено за відсутності доказів, які б підтверджували факт повного виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, яке є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу Державної податкової служби України без задоволення, а судове рішення без змін.

Інші доводи сторін на висновки колегії суддів не впливають.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2025 по справі № 520/10101/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 12.08.2025 року