Справа № 160/13906/25
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2025-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області щодо неврахування їй до стажу роботи на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання за денною формою навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1972 року по 26.04.1977 року включно та 3 років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати їй до стажу роботи на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1972 року по 26.04.1977 року включно та 3 роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді.
- зобов`язати Головне управління ПФУ у Вінницькій області провести їй перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці з урахуванням 60% сум суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 08.10.2024 року № Б-с-1344 - з 01.01.2021 року, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 08.10.2024 року № Б-с-1345 - з 01.01.2022 року, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 08.10.2024 року № Б-с-1346 - з 01.01.2023 року, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 08.10.2024 року № Б-с-1347 - з 01.01.2024 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
На виконання вимог ухвали суду 03.06.2025 року від відповідача-1 до суду надійшов відзив на позовну заяву разом з копією пенсійної справи.
В обґрунтування відзиву на позовну заяву, відповідачем-1 зазначено, що згідно із п.3 ст.142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 р. № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. До введення в дію Закону № 1058-ІV, який діє з 01.01.2004 року, пенсії призначались згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ. За результатами підрахунку страховий стаж ОСОБА_1 склав 47 років 04 місяці 27 днів, в тому числі стаж роботи на посаді судді - 20 років 04 місяці 15 днів. Загальний процент розрахунку пенсії від заробітку - 50%. Так, підстави для врахування до стажу роботи на посаді судді, що враховується при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження половини строку навчання позивачем за денною формою навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1972 року по 26.04.1977 року включно та 3 роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді, як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності)) були відсутні. Таким чином, загальний процент розрахунку пенсії від заробітку позивачу розраховано відповідно до норм чинного законодавства.
Крім того, позивач 05.04.2025 року звернулася до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі довідок виданих ТУ ДСА України в Дніпропетровській області від 08.10.2024 року № Б-с-1344, № Б-с-1345, № Б-с-1346, № Б-с-1347. Станом на час розгляду цієї справи, норма ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України" на 2022 р., 2023 р., 2024 р., 2025 р. не визнана неконституційною, а тому підстави для її незастосування відповідачем-1 відсутні. Отже, з 1 січня 2022 р., 2023 р., 2024 р., 2025 р. розмір прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, становить 2 102 грн. Саме законом про Державний бюджет України встановляються прожиткові мінімуми для різних категорій громадян. Розмір суддівської винагороди, яка враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу розраховано відповідно до вимог чинного законодавства. Таким чином відповідач-1 просить суд відмовити в задоволенні позову.
На виконання вимог ухвали суду 18.06.2025 року від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, разом із копією пенсійної справи. В обґрунтування відзиву на позовну заяву, зазначено, що за результатами підрахунку страховий стаж позивача склав 47 років 04 місяці 27 днів, в тому числі стаж роботи на посаді судді - 20 років 04 місяці 15 днів. Загальний процент розрахунку пенсії від заробітку - 50%. Підстави для врахування до стажу роботи на посаді судді, що враховується при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження половини строку навчання за денною формою навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1972 року по 26.04.1977 року включно та 3 роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді, як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності)) відсутні. Статтею 7 Закону №3460-IX передбачено, що у 2022 р., у 2023 р., у 2024 р. прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу суддів, становить 2 102 грн., тобто залишено без змін. Отже, зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді 01.01.2022 р., 01.01.2023 р., 01.01.2024 р. не відбулося. Заява позивача з доданими документами, за принципом екстериторіальності, для розгляду та прийняття рішення була передана до Головного управління ПФУ у Вінницькій області, яким було прийнято рішення про відмову позивачу в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, так як відповідно до Законів України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", "Про Державний бюджет України на 2023 рік", "Про Державний бюджет України на 2024 рік", прожитковий мінімум для працездатних осіб, з якого встановлюється базовий розмір посадового окладу судді складає 2 102 грн. Право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням іншого базового розміру посадового окладу судді - відсутнє. В довідках, виданих ТУ ДСА України в Дніпропетровській області від 08.10.2024 року №Б-с1344, №Б-с-1345, №Б-с-1346, №Б-с-1347 суддівська винагорода для визначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці була обчислена із прожиткового мінімуму як для працездатних осіб. Відтак, у вищевказаних довідках містяться альтернативні судження щодо розміру суддівської винагороди, яка б враховувалася для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що унеможливлює її застосування для визначення розміру довічного грошового утримання судді у відставці позивача. За таких обставин, відповідач-2 просив суд у задоволенні позову відмовити.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену в позовній заяві та у відповіді на відзив, позицію відповідачів, викладених у відзивах на позов, дослідивши письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є суддею у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, обчислене відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р. №2453-VI.
05.04.2025 року позивач звернулася із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданих ТУ ДСА України в Дніпропетровський області від 08.10.2024 року № Б-с-1344, Б-с-1345, Б-с-1346, Б-с-1347 станом на 01.01.2021 року, 01.01.2022 року, 01.01.2023 року та 01.01.2024 року відповідно.
В обґрунтування підстав для відмови у здійсненні перерахунку відповідач-2 зазначив наступне:
"…З 18.02.2020 з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020, порядок визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці регулюється статтею 142 Закону України "Про судоустрій і статує суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VII, згідно з якою розмір зазначеної виплати не залежить від факту проходження суддею кваліфікаційного оцінювання або призначення на посаду судді за результатами конкурсу.
Відповідно до частини четвертої статті 142 Закону №1402 у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Про наявність підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.
Пунктом 1 розділу IV Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, судді Конституційного суду України територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008р. №3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09.02.2023р. №7-2), передбачено, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться відповідно до частини четвертої статті 142 Закону №1402 органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання.
Про наявність підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання (зміну розміру складових суддівської винагороди працюючого судді) Пенсійний фонд України повідомляється, зокрема, Верховним Судом у місячний строк з дня виникнення таких підстав.
Згідно із пунктом 1 частини 3 статті 135 Закону №1402 базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб; судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб; судді Верховного суду - 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Починаючи з січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, становить 2102 гривні.
Статтею 7 Закону України від 03.11.2022 р. №2710-IX "Про Державний бюджет на 2023 рік" передбачено, що у 2023 році прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2102 грн., тобто на рівні 2020 року.
Статтею 7 Закону України від 09.11.2023 р. №3460-IX "Про Державний бюджет на 2024 рік" передбачено, що у 2024 році прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2102 грн., тобто на рівні 2020 року.
Таким чином на даний час підстави для перерахунку у зв?язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди відсутні…".
З метою детального аналізу пенсійного забезпечення представником позивача 21.04.2025 року зроблено адвокатський запит до відповідача-2.
"... ОСОБА_1 перебуває на обліку як одержувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Розмір довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 розрахований з урахуванням рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24.04.2014 року по справі №203/2062/14-а, складав 14 009,79 грн.
24.02.2020 року ОСОБА_1 звернулася із заявою щодо проведення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки від 21.02.2020 року №Б-с 329.
За результатом проведеного перерахунку, загальний розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 з 01.01.2020 року склав 37 902,43 грн.
Враховуючи викладене, рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24.04.2014 року по справі №203/2062/14-а з 01.01.2020 року не виконується.
Згідно пункту 3 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VII) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір помісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
За документами пенсійної справи загальний стаж ОСОБА_1 становить 47 років 04 місяці 27 днів, в тому числі стаж роботи на посаді судді - 20 років 04 місяці 15 днів (копія розрахунку додається).
Положення пункту 25 розділу XII Закону № 1402-VIII, яким було встановлено інший порядок розрахунку довічного грошового утримання суді у відставці, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з рішенням Конституційного Суду № 2-р/2020 від 18.02.2020.
Отже, розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 з 19.02.2020 року становить 47 361,43 грн., з яких:
47 295 грн - основний розмір щомісячного довічного грошового утримання, визначеного на підставі довідки від 27.07.2021 р. №Б-с 1132 (94 590,00 грн. х 50%);
66,43 грн. - підвищення дітям війни.
05.04.2025 року ОСОБА_1 звернулася із заявою щодо перерахунку довічного грошового утримання суді у відставці на підставі довідок від 08.10.2024 № Б-с-1344, № Б-с-1345, №Б-с-1346, №Б-с-1347, які видані територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про суддівську винагороду, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2021 р., 01.01.2022 р., 01.01.2023 р. та 01.01.2024 р. відповідно…".
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII).
Пунктом 2 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року №2453-VI (далі - Закон №2453-VI), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
Згідно із частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшуєтеся на два відсотки грошового утримання судді.
Пунктом 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII зі змінами.

Відповідно до абзацу 4 пункту 34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

Відповідно до частини першої статті 120 Закону №2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із приписами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI (в чинній до 28 березня 2015 року редакції) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 №2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі - Закон №2862-ХІІ), на підставі якого ОСОБА_1 була вперше призначена на посаду судді.

Згідно із частиною першою статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом 2 частини четвертої цієї статті Закону №2862-ХІІ передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

В період дії положень статті 43 Закону №2862-ХІІ правове регулювання поняття стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, було додатково врегульовано і іншими нормативно-правовими актами.

Зокрема, за змістом статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 року за №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (втратила чинність 20 березня 2008 року), чинної на час призначення позивача на посаду судді, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Згідно із пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року №865 "Про оплату праці" та щомісячне грошове утримання суддів до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що до стажу, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, підлягає зарахуванню не тільки стаж безпосередньо перебування на посаді судді, а й половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, час роботи в органах прокуратури та стажистом в органах прокуратури та суді.

Позивачем до матеріалів справи надано копію диплому серії НОМЕР_1 , відповідно якого вона у період з 01.09.1972 року по 26.04.1977 року (04 роки 07 місяців 26 днів) навчалася у Харківському юридичному інституті, та закінчила повний курс за спеціальністю правознавство.

Таким чином, враховуючи наведені приписи законодавства, суд вважає, що до стажу роботи на посаді судді, який застосовується для встановлення їй щомісячного довічного грошового утримання, необхідно зарахувати половину періоду навчання у Харківському юридичному інституті з 01.09.1972 року по 26.04.1977 року.

Частиною другою статті 137 Закону №1402-VІІІ (у редакції, яка діє з 05 серпня 2018 року) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми в її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VІІІ дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про статус суддів та судоустрій" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд", яким внесено зміни до статті 137 Закону №1402-VІІІ, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Саме такий правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі №9901/805/18.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону №1402-VІІІ (у редакції, яка діє з 05 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права на призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зарахувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про статус суддів", яка була чинною на час призначення позивача на посаду судді, суддею міг бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту та стаж роботи у галузі права не менше як три роки.

Згідно з копією трудової книжки ОСОБА_1 до обрання безстроково суддею Магдалинівського районного суду і зарахована до його штату, в період з 01.07.1987 року по 14.09.1998 року була прийнята в члени Дніпропетровської обласної комісії адвокатів, направлена для роботи адвокатом до ЮК Жовтневого району м.Дніпропетровська (запис №15 від 01.07.1987). Запис №16 від 14.09.1998 року звільнена за переводом до адвокатського об?єднання "Дніпропетровська "Центрально-міська юридична консультація".

В період з 15.09.1998 року по 10.12.1998 року позивач працювала адвокатом в адвокатському об`єднанні "Дніпропетровська центрально-міська юридична консультація". Так, відповідно до запису №17 від 15.09.1998 року прийнята за переводом адвокатом в адвокатське об?єднання "Дніпропетровська центрально-міська юридична консультація". Запис №18 від 10.12.1998 року звільнена з адвокатського об?єднання "Дніпропетровська центрально-міська юридична консультація" в зв?язку з обранням суддею в Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області.

З огляду на положення абзацу другого частини четвертої статті 43 Закону №2862-ХІІ до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, а відповідно і для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, підлягає зарахуванню стаж роботи позивача на посаді адвоката.

Вимоги щодо перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із 60% суддівської винагороди є передчасними, а також не відповідають встановленим обставинам та задоволеній частині позовних вимог, з огляду на таке.

Так, після зарахування до стажу роботи позивача на посаді судді - половини строку навчання за денною формою навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1972 року по 26.04.1977 року включно та 3 років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, при здійсненні перерахунку пенсійний орган зобов`язаний самостійно, враховуючи положення ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII, розрахувати відсоткове значення суддівської винагороди для обрахунку та виплати їй щомісячне довічне грошове утримання.

У зв`язку з чим, слід зобов`язати відповідача-1 здійснити відповідний перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Відповідно до ч.4 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Оскільки позивач звернулася до пенсійного органу із заявою щодо перерахунку стажу роботи на посаді судді 05.04.2025 року, тому відповідний перерахунок слід здійснити з 01.04.2025 року.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд доходить висновку, щодо зобов`язання відповідача-1 зарахувати для призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до її стажу роботи на посаді судді наступні періоди: половину терміну навчання за денною формою навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1972 року по 26.04.1977 року включно та 3 роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді і провести перерахунок та виплату призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.04.2025 року, та з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головне управління ПФУ у Вінницькій області провести перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці з урахуванням 60% сум суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 08.10.2024 року № Б-с-1344 - з 01.01.2021 року, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 08.10.2024 року № Б-с-1345 - з 01.01.2022 року, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 08.10.2024 року № Б-с-1346 - з 01.01.2023 року, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 08.10.2024 року № Б-с-1347 - з 01.01.2024 року, суд зазначає наступне.

Розмір винагороди судді встановлюється Законом №1402-VIII.

Частина перша статті 135 Закону №1402-VIII визначає, що суддівська винагорода регулюється згаданим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 135 згаданого Закону суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Частина третя статті 135 згаданого Закону визначає, що базовий розмір посадового окладу, зокрема, судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

На підставі пункту 2 частини четвертої статті 135 Закону №1402-VIII до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою згаданої статті, додатково застосовується регіональний коефіцієнт 1,2 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

Відповідно до частини п`ятої статті 135 Закону №1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду (частина сьома статті 135 Закону №1402-VIII).

Відповідно до частини першої статті 136 Закону №1402-VIII суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Суд при розгляді справи враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 24.04.2025 року у справі №240/9028/24, яка полягає у наступному.

Викладений у цій справі висновок Великої Палати Верховного Суду відрізняється від висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 13 липня 2023 року у справі №280/1233/22, від 21 березня 2024 року у справі № 620/4971/23 та ін. Спори у цих справах стосувалися застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021 року.

У наведених справах Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходив з того, що розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, напряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у Законі № 966-XIV, і в цьому ж Законі закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, відносно яких визначається прожитковий мінімум. Ураховуючи те, що Законом № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як "прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді" і за приписами цього Закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про відсутність законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди.

За позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в цій категорії спорів закон про Державний бюджет України на відповідний рік не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Велика Палата Верховного Суду не погоджується з наведеними висновками з таких міркувань.

Безсумнівно, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у Законі № 966-XIV. Цим Законом закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. І приписами цього Закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Водночас законодавець починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік не встановлював прожитковий мінімум стосовно суддів як соціальної демографічної групи. Окремими приписами цих законів встановлювався на 1 січня відповідного календарного року саме прожитковий мінімум для працездатних осіб для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 гривні.

Отже, цими законами не встановлювалася розрахункова величина, відмінна від тієї, що визначена спеціальним законом для визначення розміру суддівської винагороди, а власне визначалася ця величина - встановлювався грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) про якість судових рішень вказала, що судді повинні послідовно застосовувати закон. Однак коли суд вирішує відійти від попередньої практики, на це слід чітко вказувати в рішенні (пункт 49).

Згідно з пунктом 4 частини четвертої статті 17 Закону № 1402-VIII єдність системи судоустрою забезпечується єдністю судової практики.

У пункті 70 рішення від 18 січня 2001 року у справі "Чепмен проти Сполученого Королівства" (Chapman v. the United Kingdom, заява № 27238/95) Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.

Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість), зміни суспільного контексту.

Отже, Велика Палата Верховного Суду має відступати від попередніх висновків Верховного Суду чи конкретизувати їх за наявності для цього належної підстави. Так, вона може повністю відмовитися від певного висновку на користь іншого або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин у певній сфері або їх правового регулювання.

З огляду на викладене та з метою встановлення чіткого критерію вирішення судами спорів щодо застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021 року Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі № 280/1233/22 та 21 березня 2024 року у справі №620/4971/23, і зазначає про те, що починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік встановлювався на 1 січня відповідного календарного року грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Велика Палата Верховного Суду нагадує, що незалежно від того, чи перераховані всі судові рішення, в яких викладений правовий висновок, від якого вона відступила, суди під час вирішення спорів у подібних правовідносинах мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від правової позиції, викладеної в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду, може не вказувати всі такі рішення, оскільки суд відступає від правової позиції, а не від судових рішень.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В зв`язку з чим суд зауважує, що у довідках, наданих позивачем, розмір суддівської винагороди розраховано "без врахування обмежень", встановлених Законами України про Державний бюджет України. Однак, з вищевикладеного нормативно-правового регулювання, а також правового висновку Великої Палати Верховного Суду вбачається, що Закони України про Державний бюджет України визначали розрахункову величину, виходячи з якої належить обчислювати посадовий оклад судді (та, відповідно, розмір суддівської винагороди в цілому). Як наслідок, саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді (2 102 гривні) є тією розрахунковою величиною, виходячи з розміру якої має обчислюватися розмір суддівської винагороди в т.ч. для перерахунку пенсії позивача.

Оскільки надані довідки містять відомості про розмір суддівської винагороди, обчислений виходячи з неналежної розрахункової величини (показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, однак не того, що застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді), такі довідки не є підставою для перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача як судді у відставці.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) №303-A, пункт 29).

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід задовольнити частково з викладених вище підстав.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовну заяву задоволено частково, слід повернути позивачу частину судових витрат по справі в розмірі 1 211,20 грн. (2 422,40 грн. : 2) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неврахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання за денною формою навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1972 року по 26.04.1977 року включно та 3 років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1972 року по 26.04.1977 року включно та 3 роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді і провести перерахунок та виплату призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.04.2025 року, та з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовної заяви - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул.Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49094, ,) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) судові витрати по справі у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма