Справа № 160/27448/24
Суддя: Луговська Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луговської Г.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просить:
Ухвалою суду позовну заяву залишено без руху на підставі ст.169 КАС України зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків, після усунення яких, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, відповідачу запропоновано у разі невизнання адміністративного позову надати відзив.
Засобами електронного зв`язку через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого зазначено таке.
Позивач з 31.10.2022 по 25.07.2024 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення. Та дійсно, відповідно до бойових розпоряджень командира військової частини НОМЕР_1 , зазначених у позові, ОСОБА_1 визначалось завдання щодо здійснення всебічного забезпечення пункту управління військової частини НОМЕР_1 згідно з розподілом обов`язків на період дії в державі воєнного стану у складі групи забезпечення як заступнику начальника групи забезпечення з морально-психологічного забезпечення. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.01.2023 № 16 Про затвердження схеми та положень про командування (групи) пункту управління військової частини НОМЕР_1 затверджено схему пункту управління військової частини НОМЕР_1 .
З посиланням на Положення про групу забезпечення пункту управління військової частини НОМЕР_1 , затвердженого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.01.2023 № 16 Про затвердження схеми та положень про командування (групи) пункту управління військової частини НОМЕР_1 щодо обов`язків заступника з морально-психологічного забезпечення, пункт 2-1 Постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 № 168 та Розділ XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, відповідач зазначає, що завдання, які виконував позивач на пункті управління не підпадають під перелік завдань із всебічного забезпечення розгорнутих пунктів управління, за виконання яких передбачена виплата додаткової винагороди.
Пунктами 2.8.1.3. та 2.1.6. Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженою наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 № 40, визначено, що накази (директиви, розпорядження) розробляються за рішенням командира (керівника) військової частини (установи) для вирішення необхідних питань, усунення можливих невідповідностей у чинних наказах, уникнення великої кількості наказів з одного й того самого питання або в ініціативному порядку з відповідним обґрунтуванням. Вибір виду документа, призначеного для документування управлінської інформації (наказ, директива, розпорядження, рішення, протокол тощо), зумовлюється повноваженнями військової частини (установи), компетенцією посадової особи та порядком прийняття управлінського рішення (на підставі єдиноначальності або колегіальності). Згідно із пунктом 2.1.6. Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженою наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 № 40, розпорядження розпорядчий документ, виданий начальником штабу військової частини, першим заступником керівника установи, а в разі його відсутності одним із заступників керівника, з метою вирішення окремих оперативних питань, спрямованих на всебічне забезпечення життєдіяльності та функціонування військової частини (установи), доведення вказівок підпорядкованим штабам, військовим частинам і підрозділам щодо майбутніх дій військ (сил), управління військами, взаємодії, введення в оману, по видах забезпечення і має обмежений строк дії.
З урахуванням викладеного, відповідач стверджує про відсутність протиправності дій з боку ВЧ НОМЕР_1 відносно позивача, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи та надані докази, судом встановлено наступне.
З матеріалів справи вбачається, що позивач з 31.10.2023 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом Міністра оборони України від 31.10.2023 № 1352 позивача було призначено на посаду заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення, де він виконував обов`язки до 25.07.2024, та наказом Міністра оборони України від 25.07.2024 № 1202 позивача призначено на посаду начальника групи психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 .
Вище зазначені бойові (спеціальні) завдання позивачем було виконано на підставі бойових розпоряджень командира військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2023 № 740/дск, 01.12.2023 № 741/дск, 02.12.2023 № 744/дск, 03.12.2023 № 746/дск, 04.12.2023 № 748/дск, 05.12.2023 № 749/дск, 06.12.2023 № 750/дск, 07.12.2023 № 753/дск, 08.12.2023 № 754/дск, 09.12.2023 № 757/дск, 10.12.2023 № 759/дск, 11.12.2023 № 761/дск, 12.12.2023 № 763/дск, 13.12.2023 № 764/дск, 14.12.2023 № 767/дск, 15.12.2023 № 768/дск, 16.12.2023 № 771/дск, 03.01.2024 № 6/дск, 04.01.2024 № 11/дск, 05.01.2024 № 12/ дск, 06.01.2024 № 15/дск, 07.01.2024 № 16/дск, 08.01.2023 № 17/дск, 09.01.2024 № 19/дск, 10.01.2024 № 20/дск, 11.01.2024 № 21/дск, 12.01.2024 № 22/дск, 13.01.2024 № 23/дск, 14.01.2024 № 24/дск, 15.01.2024 № 32/дск, 16.01.2024 № 33/дск, 17.01.2024 № 35/ дск, 18.01.2024 № 37/дск, 19.01.2024 № 38/дск, 20.01.2024 № 41/дск, 21.01.2024 № 44/дск, 22.01.2024 № 47/дск, 23.01.2024 № 49/дск, 24.01.2024 № 53/дск, 25.01.2024 № 58/дск, 26.01.2024 № 59/дск, 27.01.2024 № 61/дск, 28.01.2024 № 65/дск, 29.01.2024 № 66/ дск, 30.01.2024 № 69/дск, 31.01.2024 №76/дск, 01.02.2024 № 78/дск, 02.02.2024 № 79/дск, 03.02.2024 № 80/дск, 04.02.2024 № 82/дск, 05.02.2024 № 83/дск, 06.02.2024 № 85/ дск, 07.02.2024 № 86/дск, 08.02.2024 № 89/дск, 09.02.2024 № 90/дск, 10.02.2024 № 91/ дск, 11.02.2024 № 93/дск, 12.02.2024 № 98/дск, 13.02.2024 № 99/дск, 14.02.2024 № 109/ дск, 15.02.2024 № 115/дск, 16.02.2024 № 116/дск, 17.02.2024 № Ц8/дск, 18.02.2024 № 121/дск, 19.02.2024 № 125/дск, 20.02.2024 № 127/дск, 21.02.2024 № 129/дск, 22.02.2024 № 131/дск, 23.02.2024 № 132/дск, 24.02.2024 № 135/дск, 25.02.2024 № 137/ дск, 26.02.2024 № 138/дск, 27.02.2024 № 14/дск, 28.02.2024 № 155/дск, 29.02.2024 № 157/дск, 03.03.2024 № 167/дск, 04.03.2024 № 172/дск, 05.03.2024 № 174/дск, 06.03.2024 № 177/дск, 07.03.2024 № 183/ дск, 08.03.2024 № 184/дск, 09.03.2024 № 186/дск, 10.03.2024 № 189/дск, 11.03.2024 № 194/дск, 13.03.2024 № 201/дск, 14.03.2024 № 204/дск, 15.03.2024 № 205/дск, 16.03.2024 № 209/дск, 17.03.2024 № 210/дск, 18.03.2024 № 214/ дск, 19.03.2024 № 219/дск, 20.03.2024 № 222/дск, 21.03.2024 № 224/дск, 22.03.2024 № 225/дск, 23.03.2024 № 230/дск, 24.03.2024 № 236/дск, 25.03.2024 № 239/дск, 26.03.2024 № 241/дск, 27.03.2024 № 243/дск, 28.03.2024 № 246/дск, 29.03.2024 № 247/ дск, 30.03.2024 № 250/дск, 31.03.2024 № 251/дск, 01.04.2024 № 257/дск, 02.04.2024 № 258/дск, 03.04.2024 № 262/дск, 04.04.2024 № 268/дск, 05.04.2024 № 269/дск, 06.04.2024 № 275/дск, 07.04.2024 № 278/дск, 08.04.2024 № 282/дск, 09.04.2024 № 283/ дск, 10.04.2024 № 285/дск, 11.04.2024 № 291/дск, 12.04.2024 № 292/дск, 13.04.2024 № 299/дск, 14.04.2024 № 302/дск, 15.04.2024 № 305/дск, 16.04.2024 № 306/дск, 17.04.2024 № 309/дск, 18.04.2024 № 311/дск, 19.04.2024 № 312/дск, 20.04.2024 № 313/ дск, 21.04.2024 № 314/дск, 22.04.2024 № 322/дск, 23.04.2024 № 323/дск, 24.04.2024 № 326/дск, 25.04.2024 № 327/дск, 26.04.2024 № 328/дск, 27.04.2024 № 333/дск, 28.04.2024 № 334/дск, 29.04.2024 № 338/дск, 30.04.2024 № 34/дск, 01.05.2024 № 349/дск, 02.05.2024 № 351/дск, 03.05.2024 № 352/дск, 04.05.2024 № 354/дск, 05.05.2024 № 359/дск, 06.05.2024 № 361/дск, 07.05.2024 № 363/дск, 08.05.2024 № 364/дск, 31.05.2024 № 426/дск з метою забезпечення управління структурними підрозділами військової частини НОМЕР_1 , підпорядкованими зональними відділами Військової служби правопорядку, військовою частиною НОМЕР_1 та приданими підрозділами Військової служби правопорядку (інших складових Сил оборони України), які залучені до підготовки сил та ведення операцій ОСУ В, (ОУВ, ОТУ), яким вони оперативно підпорядковані та входять до їх складу, організації комендантської служби, в тому числі на блок-постах, цілодобового функціонування системи управління, інформаційного супроводу (забезпечення) підпорядкованого особового складу груп пункту управління військової частини НОМЕР_1 , підпорядкованих зональних відділів Військової служби правопорядку, військової частини НОМЕР_1 , приданих підрозділів Військової служби правопорядку (інших складових Сил оборони України), ОСУВ, (ОУВ, ОТУ), інших складових сил оборони України, охорони, оборони пункту управління СТУ ВСП, безперебійного функціонування систем зв`язку, автоматизованого управління військами, електронної комунікаційної мережі, кібербезпеки, кіберзахисту інформаційно-комунікаційних систем та захисту інформації в них.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. №2232-XII (далі - Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно із абз.1 ч.4 ст.9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 р. №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Згідно із абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704 від 30.08.2017 р. Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (далі - постанова №704), яка набрала чинності з 01.03.2018 року.
Пунктом 8 постанови №704 установлено, що умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.
Згідно із пунктом 2 Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до пункту 17 Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану" у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022 року, який неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та триває до теперішнього часу.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 р. №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі постанова №168), яка набрала чинності 28.02.2022 року та застосовується з 24.02.2022 року.
Відповідно до абз.16, 22 п.2 розділу XXXIV Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану Порядку №260, на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно із постановою КМУ від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану виплачується в таких розмірах: 30'000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань): у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України.
Пунктом 1-2 постанови №168 передбачено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
- управління підпорядкованими підрозділами під час ведення (підготовки) бойових (спеціальних) дій тощо;
- охорона, оборона та всебічне забезпечення розгорнутих пунктів управління та їх елементів (в тому числі з забезпечення функціонування системи зв`язку, експлуатаційно-технічного обслуговування, логістичного, медичного, фінансово-економічного, юридичного, морально-психологічного, кадрового, документаційного забезпечення, забезпечення скритим управлінням військами, шифрованим та кодовим зв`язком, підтримки);
- протидія інформаційно психологічному впливу противника;
- вивчення та аналіз морально-психологічного стану особового складу підрозділів;
- інформаційний супровід діяльності та задоволення інформаційних потреб особового складу військових частин (підрозділів).
Суд зазначає, що відповідачем не заперечується факт того, що позивач у спірний період виконував завдання, передбачені Переліком бойових (спеціальних) завдань, за виконання яких здійснюється виплата військовослужбовцям додаткової винагороди на період дії воєнного стану у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави з розрахунку 30 000 грн. на місяць, затверджених Міністром оборони України від 20.11.2023 р. №3263/дск.
Щодо посилання відповідача на відмову в нарахуванні та виплаті додаткової винагороди позивачу на підставі службових листів від 16.01.2024 р. № 306/фес/398, від 29.01.2024 р. №306/фес/760 та від 01.02.2024 р. № 306/фес/816, суд зазначає наступне.
Згідно із постановою Верховного Суду від 02.04.2019 р. у справі №822/1878/18, листи міністерств, інших органів виконавчої влади не є нормативно-правовими актами у розумінні статті 117 Конституції України, а відтак не є джерелом права відповідно до статті 7 КАС України.
Також, Верховний Суд у постанові від 18.07.2019 р. у справі №826/2426/16 зазначив, що листи - це службова кореспонденція, вони можуть носити лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не повинні містити нових правових норм, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер.
Таким чином, доводи ОСОБА_1 є обґрунтованими, що службові листи від 16.01.2024 р. № 306/фес/398, від 29.01.2024 р. №306/фес/760 та від 01.02.2024 р. №306/фес/816, на які посилається відповідач, як на підставу для невиплати позивачу додаткової грошової винагороди, не можуть вважатися актами, які затверджено Військовою службою правопорядку Збройних Сил України, а є лише службовою кореспонденцією, яка носить лише роз`яснювальний, інформаційний або рекомендаційний характер.
На підставі вищевикладеного, враховуючи, що відповідачем не заперечується факт того, що позивач, у спірний період виконував завдання, передбачені Переліком бойових (спеціальних) завдань, за виконання яких здійснюється виплата військовослужбовцям додаткової винагороди на період дії воєнного стану у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави з розрахунку 30 000 грн. на місяць, затверджених Міністром оборони України від 20.11.2023 р. №3263/дск, а також те, що вищевказані службові листи не є нормативно-правовими актами у розумінні статті 117 Конституції України, які можуть звужувати такий перелік, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не нараховувалась та не виплачувалась відповідна грошова винагорода за спірний період, з огляду на що, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.
Щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити додаткову винагороду в визначеній позивачем сумі, суд зазначає, що розрахунок грошового забезпечення є компетенцією відповідача як суб`єкта, в якому ОСОБА_1 проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення, а тому, саме на ВЧ НОМЕР_1 покладається такий обов`язок. При цьому, суд є правозастосовним органом та не може підміняти суб`єкт владних повноважень, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до виключної компетенції такого суб`єкта владних повноважень, у зв`язку з чим суд вважає їх передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Статтею 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За таких обставин, позовна заява підлягає частковому задоволенню з викладених вище підстав.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України Про судовий збір з відповідача судові витрати, відповідно до статті 139 КАС України, не стягуються.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В. Луговська