Справа № 160/20923/25
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

08 серпня 2025 рокуСправа № 160/20923/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., перевіривши у м. Дніпрі матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до відповідача-1: Військової частини НОМЕР_1 , до відповідача-2: Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

18 липня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 (далі позивач) до відповідача-1: Військової частини НОМЕР_1 , до відповідача-2: Військової частини НОМЕР_2 , що надійшла в підсистемі «Електронний Суд», в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у відмові долучити до матеріалів службового розслідування надані позивачем документи, а також переглянути висновки службового розслідування за фактом травмування позивача ОСОБА_1 , що сталося 10.05.2022, з урахуванням результатів досудового розслідування у кримінальному провадженні (ЄРДР №0001133 від 10.05.2022), а також документів, наданих уповноваженим органом Національної поліції України;

- зобов`язати відповідача Військову частину НОМЕР_1 долучити до матеріалів службового розслідування за фактом травмування молодшого сержанта ОСОБА_1 постанову про закриття кримінального провадження, внесену до ЄРДР за №0001133 від 10.05.2022, а також повідомлення відділення поліції №1 Бериславського РВП ГУ НП в Херсонській області від 22.08.2024 вих.№7868/371-2024 щодо відсутності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

- зобов`язати відповідача Військову частину НОМЕР_1 переглянути результати службового розслідування за фактом травмування позивача ОСОБА_1 10.05.2022, з урахуванням результатів досудового розслідування у кримінальному провадженні (ЄРДР №0001133 від 10.05.2022).

- визнати протиправною бездіяльність Відповідача-2 - Військової частини НОМЕР_2 , що полягає у неприйнятті рішення та невжитті заходів за скаргою від 02.04.2025 представника позивача на протиправну бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 .

- зобов`язати Відповідача-2 Військову частину НОМЕР_2 розглянути по суті скаргу представника позивача адвоката Стрикуна А.С. від 02.04.2025, надіслану на адресу командира військової частини НОМЕР_2 за №04/23/0204/2025-ск, надати письмову відповідь позивачу.

Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність бездіяльності відповідачів щодо перегляду результатів службового розслідування, проведеного стосовно позивача.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/20923/25 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року вищезазначену позовну заяву залишено без руху, позивачу запропоновано усунути недоліки у встановлений судом строк протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин його пропуску з наданням суду на їх підтвердження відповідних доказів.

07 серпня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано заяву про поновлення строку звернення до суду, яка надійшла від представника позивача в підсистемі "Електронний Суд". Позивач посилається на тривалу переписку з відповідачами та намагання врегулювати спір в досудовому порядку.

Вирішуючи подану заяву, суд зазначає наступне.

В своїй заяві позивач фактично визнав, що про порушення своїх прав в частині правовідносин з відповідачем-1 був обізнаний за межами строку звернення до суду, однак намагався вирішити спір в позасудовому порядку, оскаржуючи відповідну поведінку відповідача-1 в адміністративному порядку.

Суд констатує, що процедури оскарження мають альтернативний характер, а строк оскарження в межах кожної процедури є самостійним, його перебіг не зупиняється та не залежить від факту та порядку використання альтернативної процедури оскарження. Як наслідок, відповідні обставини самі по собі не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду.

Більш того, в даній справі йдеться про обізнаність позивача про позицію відповідача-1 та її вплив на права позивача ще в грудні 2024 року. Тобто, слід врахувати не лише вказані позивачем причини пропуску строку звернення до суду, а й пропорційність наведених підстав допущеній затримці у зверненні до суду. За обставин даної справи йдеться про явну невиправданість згаданої підстави допущеному простроченню.

Слід зауважити і що спір стосується проходження публічної служби, тобто - правовідносин, в яких законодавець вже на рівні формулювання нормативно-правового регулювання передбачив зменшений строк звернення до суду, в чому втілена потреба в особливій важливості стабільності у спірній сфері правовідносин. Також варто зауважити і використання весь час позивачем професійної правничої допомоги.

Отже, строк звернення до суду з позовними вимогами до відповідача-1 є пропущеним, а наведені причини пропуску такого строку суд не визнає поважними.

Строки звернення до суду за захистом свого порушеного права мають кілька важливих цілей, а саме: гарантувати правову визначеність шляхом фіксації провадження, захистити потенційних відповідачів від пізніх скарг, які можуть бути важкими для вирішення, та запобігти несправедливості, яка могла б статися, якщо суди були б покликані ухвалювати рішення про події, що мали місце в далекому минулому, на підставі доказів, у які вже не можна було повірити і які були б неповними через те, що минув час (такого змісту висновки були сформульовані в одному з рішень ЄСПЛ, фактичні обставини якого з певними винятками чи особливостями частково можна застосувати до обставин цієї справи. У цьому рішення ЄСПЛ послався на аналогічну прецедентну практику у справі «Стербінс та ін. проти Сполученого Королівства», рішення від 24 вересня 1996 року, Звіти про судові рішення та рішення 1996-IV, pp. 1502-1503, § 51; «Вo проти Франції» [GC], № 53924/00, § 92, ECHR 2004-VIII).

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексу адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2025 року у справі №9901/415/21, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2025 року у справі №990/20/25.

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998-VIII, с. 3255, § 45, Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (Diya 97 v. Ukraine, № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Якщо строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Суд зауважує, що положеннями Кодексу адміністративного судочинства України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2024 року у справі №990/226/24.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пунктів 1, 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, у разі якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк; у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суддя дійшов висновку, що позовну заяву належить повернути з усіма доданими до неї матеріалами, оскільки позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, з підстав передбачених частиною другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України - в частині позовних вимог до відповідача-1.

Керуючись ст. ст. 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску строку звернення до суду по справі 160/20923/25 в частині позовних вимог до відповідача-1.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог до відповідача-1 відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача-1: Військової частини НОМЕР_1 , до відповідача-2: Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу в частині позовних вимог до відповідача-1.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачеві.

Роз`яснити, що згідно з ч. 8 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко