Справа № 380/143/25
Суддя: Андрусів Уляна Богданівна
Дата ухвалення: 2025-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2025 рокусправа № 380/143/25 м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Андрусів У. Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо відсутності дій з розгляду та надання відповіді на рапорт ОСОБА_1 від 05.08.2024 щодо необхідності надання інформації про причини і відсутність виплати додаткової грошової винагороди за період з 31.10.2023 по 20.11.2023;

- зобов`язати військову частину № НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 05.08.2024 щодо необхідності надання інформації про причини і відсутність виплати додаткової грошової винагороди за період з 31.10.2023 по 20.11.2023, про що надати письмову відповідь у відповідності до 112, 115 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України і змісту ст. 20 Закону України «Про звернення громадян»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати позивачу письмовий розрахунок заборгованості для погодження;

- нарахувати і виплатити грошову винагороду згідно погодженого розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходить військову службу з 27.10.2022 у складі військової частини НОМЕР_1 . Стверджує, що з 31.10.2023 до 20.11.2023 брав участь у бойових діях. У зв`язку з відсутністю нарахування і виплати додаткової грошової винагороди за цей період, передбаченої порядком №260 від 07.06.2018 та постановою №168 від 28.02.2022, 05.08.2024 засобами поштової кореспонденції надіслав до військової частини НОМЕР_1 рапорт. Стверджує, що з цього приводу представником позивача також скеровувався адвокатський запит. Проте на момент пред`явлення цього позову до суду, рапорт позивача не розглянутий, жодної відповіді не надано. З метою захисту порушеного права звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою судді від 13.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

29.01.2025 від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву із викладом заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Свою позицію мотивує тим, що рапорт ОСОБА_1 від 05.08.2024 щодо необхідності надання інформації про причини і відсутність виплати додаткової грошової винагороди за період з 31.10.2023 до 20.11.2023 до стройової частини штабу надійшов засобами фельд`єгерської служби 03.09.2024 та був зареєстрований за вх. № 702. Адвокатський запит від адвоката Ільєнка Юрія Васильовича від 03.12.2024 в інтересах ОСОБА_1 на адресу військової частини НОМЕР_1 не надходив, через некоректне зазначення адреси військової частини НОМЕР_1 як в адвокатському запиті, так і в позовній заяві.

Стверджує, що на підставі наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2024 №425ад «Про призначення службового розслідування стосовно невиплати додаткової винагороди особовому складу військової частини НОМЕР_2 » та від 03.10.2024 №478ад «Про продовження строку проведення службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2024 року №425ад», комісією у складі: голови комісії - заступника командира з психологічної підтримки персоналу - начальника відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 та членів комісії - заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_3 та начальника служби - головного бухгалтера фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_4 , проведено службове розслідування стосовно невиплати додаткової винагороди особовому складу військової частини НОМЕР_2 , у ході якого встановлено, що солдату ОСОБА_1 додаткову винагороду із розрахунку 30000 грн на місяць виплачено за 19.11.2023 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.12.2023 № 620ад. За період з 31.10.2023 до 18.11.2023 та за 20.11.2023 підтвердження виконання ним бойових (спеціальних) завдань у вигляді Довідки командира військової частини НОМЕР_3 згідно додатку 1 до рішення Міністра оборони України від 06.03.2023 № 5718/3 станом на дату завершення розслідування не надходило.

Відтак резюмує, що рапорт солдата ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_1 розглянуто, за фактом невиплати додаткової винагороди призначено службове розслідування, висновки якого разом із довідкою про доходи доведено до відома військовослужбовця, що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.10.2024 № 131 та поясненнями посадових осіб військової частини НОМЕР_1 . З урахуванням викладеного просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 проходить військову службу з 27.10.2022 у розташуванні військової частини НОМЕР_1 на посаді водія-електрика в/ч НОМЕР_2 , що підтверджується військовим квитком позивача серії НОМЕР_4 .

Згідно директиви від 09.09.2022 в/ч НОМЕР_2 підпорядкована в/ч НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 скерував засобами поштового зв`язку (трек-номер 172) рапорт від 05.08.2024, в якому просив зробити аналіз і перевірити стан виплати грошового забезпечення у в/ч НОМЕР_5 та в/ч НОМЕР_6 ; провести службове розслідування щодо невиплати додаткової грошової винагороди; надати письмову відповідь на скаргу та повідомити про результати проведеного службового розслідування; зобов`язати фінансову службу надати фінансовий звіт щодо виплат за період з 31.10.2023 по 20.11.2023.

Відповідно до витягу з журналу реєстрації вхідних документів №1, рапорт ОСОБА_1 від 05.08.2024 отриманий військовою частиною НОМЕР_1 та зареєстрований 03.09.2024 за вх №702.

Судом встановлено, що відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, на підставі наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2024 №425ад «Про призначення службового розслідування стосовно невиплати додаткової винагороди особовому складу військової частини НОМЕР_2 » та від 03.10.2024 №478ад «Про продовження строку проведення службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2024 року №425ад», комісією у складі: голови комісії - заступника командира з психологічної підтримки персоналу - начальника відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 та членів комісії - заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_3 та начальника служби - головного бухгалтера фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_4 , проведено службове розслідування стосовно невиплати додаткової винагороди особовому складу військової частини НОМЕР_2 .

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.10.2024 №131 у ході проведення службового розслідування встановлено, що «старший солдат ОСОБА_5 перебував у відрядженні до військової частини НОМЕР_3 у період з 12.06.2023 по 29.10.2023, сержант ОСОБА_6 з 19.04.2024 по 12.08.2024, солдат ОСОБА_1 - з 31.10.2023 до 20.11.2023, з метою виконання бойових (спеціальних) завдань.

Солдату ОСОБА_1 додаткову винагороду із розрахунку 30000 грн на місяць виплачено за 19.11.2023 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.12.2023 № 620ад. За період з 31.10.2023 до 18.11.2023 та за 20.11.2023 підтвердження виконання ним бойових (спеціальних) завдань у вигляді Довідки командира військової частини НОМЕР_3 згідно додатку 1 до рішення Міністра оборони України від 06.03.2023 № 5718/3 станом на дату завершення розслідування не надходило. Отже, підстави для виплати додаткової винагороди за вказаний період у військової частини НОМЕР_1 відсутні.

Таким чином, військовою частиною НОМЕР_1 згідно бойових розпоряджень ... солдата ОСОБА_1 направлено у відрядження до військової частини НОМЕР_3 з метою виконання бойових (спеціальних) завдань. Проте до військової частини НОМЕР_1 підтвердження виконання зазначеними військовослужбовцями бойових (спеціальних) завдань протягом усього часу перебування у відрядженні (у вигляді Довідки командира військової частини згідно додатку 1 до рішення Міністра оборони України від 06.03.2023 № 5718/3) станом на дату завершення розслідування не надходило.

Тобто не було підтверджено факту виконання бойових (спеціальних) завдань протягом усього часу перебування у відрядженні.

Начальнику відділення персоналу та стройового штабу військової частини НОМЕР_1 наказано після надходження Довідки командира військової частини НОМЕР_3 згідно додатку 1 до рішення Міністра оборони України від 06.03.2023 № 5718/3 щодо солдата ОСОБА_5 , сержанта ОСОБА_6 та солдата ОСОБА_1 включити до наказу на виплату додаткової винагороди за належні періоди».

Заступник командира з психологічної підтримки персоналу начальник відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 рапортом від 15.10.2024 повідомив командира військової частини НОМЕР_1 , що згідно наказу від 13.10.2024 №131 ним доведено інформацію щодо результатів службового розслідування стосовно невиплати додаткової винагороди особовому складу військової частини НОМЕР_2 , зокрема, солдату ОСОБА_1 засобами телефонного зв`язку.

Також в інтересах позивача сформовано адвокатський запит до командування військової частини НОМЕР_1 щодо надання інформації про розгляд рапорту позивача від 05.08.2024.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо нерозгляду рапорту протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку цим правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми чинного законодавства та робить висновки по суті спору.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби унормовує Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до ч. 1-2 ст. 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і триває донині.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах регулює Статут внутрішньої служби Збройних сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут ЗСУ).

Відповідно до ст. 9 Статуту ЗСУ військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом ст. 18 Статуту ЗСУ військовослужбовці перебувають під захистом держави і мають усю повноту прав і свобод, закріплених Конституцією України.

Статтею 14 Статуту ЗСУ передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Згідно зі ст. 31 Статуту ЗСУ начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут ЗСУ).

За приписами ст. 110 Дисциплінарного статуту ЗСУ усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі:

прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод;

незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.

Згідно зі ст. 117 Дисциплінарного статуту ЗСУ пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді.

Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з нерозглядом поданого позивачем рапорту від 05.08.2024 про проведення службового розслідування щодо виплати додаткової грошової винагороди за період з 31.10.2023 до 20.11.2023 та надання інформації щодо проведених виплат за цей період.

Відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, з метою впорядкування та належної організації роботи з рапортами військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорт Наказом Міністерства оборони України № 531 від 06.08.2024, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.08.2024 за № 1214/42559, затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (надалі - порядок №531), який набрав чинності 08.08.2024.

Відповідно до матеріалів справи, оскільки рапорт ОСОБА_1 від 05.08.2024 отриманий військовою частиною НОМЕР_1 та зареєстрований 03.09.2024 за вх №702, тобто такий підлягав розгляду за процедурою, передбаченою порядком № 531.

Порядок №531 визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту.

За приписами п. 2 розділу І порядку № 531 з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання, - до наступного прямого командира (начальника).

Згідно з п. 1, 2 розділу II порядку № 531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації. Усні рапорти розглядаються негайно, але не пізніше ніж у строки, для розгляду рапортів у паперовій формі, визначені пунктом 9 розділу III цього Порядку. Відповідь на усний рапорт надається усно.

Особливості подання та розгляду рапортів у паперовій формі регламентовані розділом III порядку № 531, а особливості подання та розгляду рапортів в електронній формі - розділом IV порядку № 531.

За змістом п. 1, 2, 3, 4, 5, 6, 8, 9 розділу III порядку №531 у рапорті у паперовій формі військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок «Рапорт»; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.

Командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.

Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку, а саме: погоджено або не погоджено (зазначається правова підстава та обґрунтування) посада безпосереднього командира (начальника), військове звання, підпис, ім`я прізвище; погоджено або не погоджено (зазначається правова підстава та обґрунтування) посада прямого командира (начальника), військове звання, підпис, ім`я прізвище; погоджено або не погоджено (зазначається правова підстава та обґрунтування) посада прямого командира (начальника), військове звання, підпис, ім`я прізвище.

Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту.

Відмова у задоволенні рапорту повинна бути вмотивованою.

Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.

Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника).

Усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства. Початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.

Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу. У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.

Розгляд рапорту військовослужбовця у паперовому вигляді всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:

1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;

2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.

Матеріалами справи стверджуються, що на підставі наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2024 №425ад «Про призначення службового розслідування стосовно невиплати додаткової винагороди особовому складу військової частини НОМЕР_2 » та від 03.10.2024 №478ад «Про продовження строку проведення службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2024 року №425ад», проведено службове розслідування стосовно невиплати додаткової винагороди особовому складу військової частини НОМЕР_2 .

Водночас суд зазначає, що командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Однак матеріали справи не містять рапорту ОСОБА_1 від 05.08.2024 з відповідною резолюцією командира військової частини НОМЕР_1 .

Більше того, рапорт, як офіційна форма звернення військовослужбовця до вищої посадової особи, передбачає його опрацювання та надання відповіді по суті порушених в ньому питань, однак відповідачем не повідомлено позивача про результати розгляду його рапорту від 05.08.2024.

Розглянутим вважається рапорт, по якому прийнято рішення та це рішення (відповідь) доведене до військовослужбовця належним чином.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08.07.2025 в справі №580/6020/22.

Відповідач, з покликанням на рапорт заступника командира з психологічної підтримки персоналу начальника відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 від 15.10.2024, констатує, що згідно наказу від 13.10.2024 №131 ним доведено інформацію щодо результатів службового розслідування стосовно невиплати додаткової винагороди особовому складу військової частини НОМЕР_2 до солдата ОСОБА_1 засобами телефонного зв`язку.

Однак, зважаючи на приписи п.3 Розділу ІІ порядку №531, суд зазначає, що лише відповідь на усний рапорт надається усно. Водночас рапорт позивача надійшов засобами поштового зв`язку (трек-номер 172) та відповідно до витягу з журналу реєстрації вхідних документів №1 отриманий військовою частиною НОМЕР_1 та зареєстрований 03.09.2024 за вх. №702.

Належними і допустимими доказами відправлення відповіді є список згрупованих поштових відправлень із відміткою працівника зв`язку про його прийняття, опис вкладення у цінний лист, зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення, докази направлення електронною поштою або розписка про отримання у разі вручення заявнику особисто.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26.02.2021 у справі 520/421/20, від 13.06.2018 у справі № 802/211/16-а, від 06.09.2019 у справі №128/4752/15-а, від 25.06.2020 у справі № 802/1442/15-а.

З огляду на зазначене, суд відхиляє покликання відповідача про повідомлення позивача про результати службового розслідування та надсилання довідки про доходи 14.01.2025 з відділення «нової пошти №10 у м. Полтава», оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження такої обставини матеріали справи не містять. Пояснення військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , відібрані помічником командира цієї частини з правової роботи, у контексті розглядуваної справи, не можуть вважатися належним джерелом доказової інформації, з огляду на вищенаведене, та є лише твердженням посадової особи відповідача.

Варто звернути увагу, що у своєму рапорті позивач, крім поштової адреси, також вказав електронну пошту, за допомогою якої з ним можна зв`язатися. Проте відповідач не скористався таким альтернативним засобом доведення змісту відповіді до заявника та повідомлення про результати розгляду рапорту.

Також суд акцентує на тому, що рапорт позивача містив вимогу надати інформацію щодо проведених йому виплат за період з 31.10.2023 до 20.11.2023, однак підтверджень про направлення та отримання позивачем такої інформації матеріали справи не містять.

Долучена до матеріалів справи, разом з відзивом на адміністративний позов, довідка про доходи за жовтень-листопад 2023 року не містить підтвердження її вручення позивачеві.

Суд підкреслює, що вимогою Дисциплінарного статуту ЗСУ та порядку №531 є повідомлення військовослужбовця про наслідки розгляду його рапорту у формі пропозиції, заяви чи скарги, тобто доведення змісту відповіді до заявника.

Встановлені та викладені вище судом обставини свідчать про відсутність будь-яких належних доказів своєчасного надання або направлення ОСОБА_1 відповіді на його рапорт від 05.08.2024.

Відтак суд дійшов висновку про недотримання відповідачем встановленого законодавством порядку розгляду рапорту від 05.08.2024, що свідчить про його протиправну бездіяльність.

У той же час суд звертає увагу на відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про зобов`язання розглянути рапорт ОСОБА_1 від 05.08.2024 щодо необхідності надання інформації про причини і відсутність виплати додаткової грошової винагороди та надати відповідь з огляду на те, що витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.10.2024 №131 «Про результати службового розслідування стосовно невиплати додаткової винагороди особовому складу військової частини НОМЕР_2 » та довідка про доходи за жовтень-листопад 2023 року містяться в матеріалах справи та зміст яких став відомим позивачу станом на час розгляду справи у суді.

Такий підхід до правозастосування підтриманий Верховним Судом в постанові від 31.10.2023 у справі № 380/15723/22.

Тому, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності судом встановлено, що фактично звернення позивача розглянуто, проте не доведено до відома у встановленому чинним законодавством порядку та строки.

Водночас не підлягають задоволення позовні вимоги про нарахування і виплату грошової винагороди, оскільки спірні правовідносини виникли щодо неналежного розгляду та надання відповіді на рапорт позивача, який стосувався необхідності проведення службового розслідування та надання інформації (звіту, довідки) про виплачене грошове забезпечення. Жодних доводів про обставини, характер та суми неотриманих коштів позивач не наводить, а судом такі не встановлено.

Саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає предмет та підставу позову, а також визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову.

Тобто підставу позову повинен довести саме позивач. Позивач повинен подати докази, на яких ґрунтуються його вимоги разом з поданням позовної заяви.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06.06.2024 в справі № 400/1217/23, від 20.06.2024 у справі № 400/249/23 та від 06.08.2024 у справі №400/10311/23.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірність поведінки щодо недотримання порядку розгляду рапорту позивача від 05.08.2024.

За правилами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, водночас обравши ефективний спосіб захисту порушених прав позивача, незалежно від формулювання позовних вимог, яке зазначене у позовній заяві.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за пред`явлення цього адміністративного позову, доказів понесення інших судових витрат він до суду не подав, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд

у х в а л и в:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання відповіді на рапорт ОСОБА_1 від 05 серпня 2024 року (зареєстрований військовою частиною НОМЕР_1 03 вересня 2024 року за вх. №702).

3. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

4. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_7 ).

Відповідач - військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_8 ).

СуддяАндрусів Уляна Богданівна