Справа № 320/21072/25
Суддя: Вісьтак М.Я.
Дата ухвалення: 2025-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2025 року справа №320/21072/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Вісьтак М.Я., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області

про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся у Київський окружний адміністративний суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач), у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 57 від 11.04.2025 року про відмову у призначені пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи з 10.07.2002 року по 04.03.2009 року, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.11.1987 року та відповідно до довідки Державної установи «Київський слідчий ізолятор» № 192 від 02.04.2025 року, а саме в пільговому обчисленні - 08 років 10 місяців 12 днів, а також призначити пенсію ОСОБА_1 за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до положень статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 22.02.2025 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області їй відмовлено у призначенні пенсії за віком у віці 55 років згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС». Позивач вказує, що наявне у неї посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) та згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 02.11.1987 року та відповідно до довідки Державної установи «Київський слідчий ізолятор» № 192 від 02.04.2025 року, вона має відповідний стаж та проживала на території посиленого радіоекологічного контролю (постійно), що надає їй право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку.

Ухвалою від 29.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

13.05.2025 судом через підсистему Електронний суд одержано відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначає, що необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 32 роки, отже для призначення пенсій за віком відповідно до статті 55 Закону України соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи необхідно 27 років страхового стажу (32 роки - 5 років), натомість страховий стаж позивача становить 23 роки 11 місяців 14 днів, чого не достатньо для призначення пенсії.

Зважаючи на це відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 (позивач) є громадянкою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (категорія 4), виданим Київською обласною державною адміністрацією 08.02.1994.

04.04.2025 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком.

В квітні 2025 року за принципом екстериторіальності позивач отримала рішення від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач) про відмову у призначенні пенсії № 57 від 11.04.2025 року.

Обґрунтовуючи своє рішення, відповідач зазначив, що страховий стаж заявника становить 23 роки 11 місяців 14 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Позивач вважає таке рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 11.04.2025 року про відмову у призначенні пенсії незаконним та таким, що порушує право позивача на соціальний захист у вигляді призначення та отримання пенсії на пільгових умовах, а тому звернулась за захистом своїх прав до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров?я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 4 частини 1 статті 11 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону. Статтею 26 Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування" передбачено право на призначення пенсії за віком при досягненні віку 60 років, та за наявності необхідного страхового стажу починаючи з 1 січня 2025 року - по 31.12.2025 не менше 32 років, отже для призначення пенсій по віку відповідно до статті 55 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" необхідно досягнути віку 55 років (60 років - 5 років) та 27 років страхового стажу (32 роки - 5 років).

Так, відповідно до рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії №57 від 11.04.2025 року зазначено, що на момент звернення за призначенням пенсій страховий стаж заявника складає 23 роки 11 місяців 14 днів, а тому їй відмовлено в призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв?язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

У відповіді також зазначено, що до страхового стажу зараховано усі періоди роботи. Однак, при ознайомленні із вищевказаним рішенням та формою РС-право, копія якої міститься в матеріалах справи, було встановлено, що до страхового стажу позивача не було зараховано в повному обсязі та з урахуванням кратності період роботи позивача з 10.07.2002 року по 04.03.2009 рік, відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 (запис №4), а також довідки Державної установи «Київський слідчий ізолятор» №192 від 02.04.2025 року та наказу №9 о/с від 04.03.2009 року, що додані позивачем до позовної заяви.

Так, відповідно до вищевказаних документів, прапорщик внутрішньої служби ОСОБА_1 проходила службу в Державній кримінально-виконавчій службі України з 10.07.2002 року по 04.03.2009 рік.

Вислуга років на день звільнення складає: календарна - 06 років 07 місяців 24 дні, пільгова - 08 років 10 місяців 12 днів. Проте, як вбачається із форми РС-право відповідачем із 10.07.2002 року по 31.03.2009 рік зараховано до страхового стажу позивача тільки 3 роки 11 місяців 22 дні (розрахунок суми років міститься в матеріалах справи).

Натомість, стосовно періоду з 28.07.2003 по 30.09.2003 рік зазначено: «догляд за пенсіонером», що не підтверджується матеріалами справи і з чим позивач не погоджується.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Абзацами 1-2 п. 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Позивачем надано суду довідку Державної установи «Київський слідчий ізолятор» №192 від 02.04.2025 року та наказ №9 о/с від 04.03.2009 року, відповідно до яких, прапорщик внутрішньої служби ОСОБА_1 проходила службу в Державній кримінально-виконавчій службі України з 10.07.2002 року по 04.03.2009 рік. Вислуга років на день звільнення складає: пільгова - 08 років 10 місяців 12 днів.

Таким чином, позивачем підтверджено, що період роботи з 10.07.2002 року по 04.03.2009 рік, з урахуванням кратності не зарахований в повному обсязі органом ПФУ до страхового стажу позивача, водночас у своїй відповіді відповідач ігнорує вказану обставину.

Підсумовуючи усе вищезазначене, суд констатує, що особа має право виходу на пенсію зі зниженням пенсійного віку на 5 років за сукупності наступних умов, а саме: така особа має бути потерпілим від Чорнобильської катастрофи; станом на 1 січня 1993 року вона проживала чи пропрацювала на території зони посиленого радіологічного контролю не менше ніж 4 роки ; у такої особи наявний страховий стаж не менше ніж 27 років, що підтверджується відповідними документами.

Як вбачається з письмових доказів, які додані до даного позову та які подавалися при першочерговому зверненні за призначенням пенсії до відповідача, позивачем дотримано дані умови повністю, на що вказує копія паспорту позивача (засвідчує її вік), копія Чорнобильського посвідчення (потерпіла, 4 категорія), копія трудової книжки, довідки Державної установи «Київський слідчий ізолятор» №192 від 02.04.2025 року та наказу №9 о/с від 04.03.2009 року (необхідний стаж), а також довідка видана Гостомельською селищною військовою адміністрацією Бучанського району Київської області від 12.02.2025 року №4033697 (вказує період та місце проживання).

При вирішенні даної справи слід також звернути увагу на висновки Верховного Суду викладеного у постановах від 23.05.2018 у справі №398/3509/16-а та від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, де сформульовано правові висновки щодо застосування положень статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Верховний Суд вказав, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо, є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи. Вказаний правовий висновок підтримано Шостим апеляційним адміністративним судом у постанові від 26.03.2019 у справі №320/5558/18.

Так, суд встановив, що позивач є громадянкою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (категорія 4), виданим Київською обласною державною адміністрацією 08.02.1994 року. Вказане посвідчення та його автентичність під сумнів не ставиться, є діючим та оформленим на підставі первинних документів. Таким чином, наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи є єдиним документом, що підтверджує такий статус та надає право користуватися пільгами, в тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

За таких обставин, позивач виконала всі вимоги законодавства для призначення їй пенсі на пільгових умовах, зокрема, є особою яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, на момент подачі заяви про призначення пенсій їй вже виповнилося 55 років, вона має більше 27 років страхового стажу, проживала у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 повних 5 років, загальний термін проживання у зазначеній зоні складає більше 27 років, а отже має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та статті 26 Закону У країни "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування".

Також, відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

У пункті 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування" , затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 встановлено, що днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 виповнилося 55 років, а 04.04.2025 року позивач звернулася до органів пенсійного фонду з заявою про призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, тобто в межах трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється відповідачем.

Отже, рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії позивачу - є протиправним та підлягає скасуванню, а порушене право позивача підлягає захисту судом шляхом зобов?язання відповідача призначити їй пенсію на пільгових умовах на підставі наданих до територіальних органів ПФУ документів, з дня що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 22.02.2025 року.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, рішенням якого позивачу відмовлено в призначенні пенсії.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо вирішення питання про зарахування стажу має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про перерахунок пенсії, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.05.2024 у справі №460/38580/22 та 24.05.2024 №460/17257/23 .

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження правомірності прийнятого рішення.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Під час звернення до суду із цим позовом позивачем сплачено судовий збір на суму 1211,20 грн, а оскільки адміністративний позов підлягає задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати по сплаті судового збору у повному розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 78, 90, 122, 123, 139, 143, 205, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 57 від 11.04.2025 року про відмову у призначені пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) до загального страхового стажу період роботи з 10.07.2002 року по 04.03.2009 року, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.11.1987 року та відповідно до довідки Державної установи «Київський слідчий ізолятор» № 192 від 02.04.2025 року, а саме в пільговому обчисленні - 08 років 10 місяців 12 днів, а також призначити пенсію ОСОБА_1 за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до положень статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 22.02.2025 року.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Код , 49094, м. Дніпро, проспект О. Поля, 1, Дніпропетровська область, Україна) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.