Справа № 440/6241/24
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2025-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2025 року м. ПолтаваСправа №440/6241/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, яка полягає у непроведенні виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні з 31.08.2023 по 28.04.2024 з урахуванням положень п. 1 ст. 117 КЗпП України за шість місяців;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні зі служби в поліції з 31.08.2023 (наступного дня, за періодом затримки розрахунку, визначеного у рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 23.11.2023 у справі №440/14320/23) по 28.04.2024 (день остаточного розрахунку при звільненні), виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення позивача 739,57 грн на загальну суму 135 341,31 грн (сто тридцять п`ять тисяч триста сорок одна гривня тридцять одна копійка).

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі також відповідач, ГУНП в Полтавській області) про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою від 29.05.2024 позовну заяву залишено без руху.

03.06.2024 позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 06.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Аргументи учасників справи

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання рішення суду у справі №440/16469/23 відповідач з порушенням строків остаточних розрахунків при звільненні виплатив позивачу грошову компенсацію податку з доходів фізичних осіб в сумі 4 102,88 грн та компенсацію втрати частини доходів в сумі 1 930,61 грн. Внаслідок вказаного позивач вважав, що з`явилися підстави для виплати йому відповідачем відповідно до приписів статті 117 КЗпП України середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, тобто за період з 31.08.2023 по 28.04.2024, але не більше ніж за шість місяців.

21.06.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування заперечень представник відповідача зазначив, що жодним зі судових рішень у справах №440/9417/22, №440/14320/23 та №440/16469/23 не було визначено розмір відшкодування за час затримки, тому відсутні підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 коштів за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП. Також відповідно до правової позиції, викладеної в постанові судової палати Верховного Суду з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян від 30.11.2020 у справі №480/3105/19, статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першої цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців. Отже, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми /а.с. 31-34/.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Обставини справи, встановлені судом

Наказом ГУНП в Полтавській області від 30.11.2021 №635о/с підполковника поліції ОСОБА_1 (0061085), начальника відділу правового забезпечення, з 30.11.2021 звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу) /а.с. 17/.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2023, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2023 у справі №440/9417/22, позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання дій та бездіяльності протиправними, стягнення недоплаченої частини одноразової грошової допомоги при звільненні з врахуванням грошової компенсації, невиплаченої суми індексації грошового забезпечення було задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року на підставі положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-ХІІ та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у неврахуванні індексації грошового забезпечення при здійсненні виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області перерахувати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби з урахуванням індексації грошового забезпечення та здійснити виплату суми перерахунку, з урахуванням проведених виплат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідно до витягу з карткового рахунку позивача, відкритого у Акціонерному товаристві "Ощадбанк", та платіжної інструкції від 28.08.2023 №2609 відповідачем 30.08.2023 здійснено зарахування грошових коштів (індексація грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року) в сумі 18 349,01 грн на виконання рішення суду у справі №440/9417/22 /а.с. 16/.

При цьому, при виплаті ГУНП в Полтавській області на користь позивача індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року зі суми цієї індексації було вирахувано ПДФО в сумі 4 102,88 грн та військовий збір в сумі 341,91 грн, що підтверджується платіжними інструкціями від 28.08.2023 №2610 та №2611 /а.с. 49, 49 зі звороту/.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.11.2023, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.03.2024 у справі №440/14320/23, позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії було задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасну виплату при звільненні зі служби індексації грошового забезпечення у розмірі 1 612,87 грн (одна тисяча шістсот дванадцять гривень вісімдесят сім копійок). У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідно до платіжних інструкцій від 25.04.2024 №1109, №1110 та №1111 відповідачем здійснено виплату позивачу (фактично зараховано на його картковий рахунок 30.04.2024) грошових коштів (виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні) в сумі 1298,36 грн на виконання рішення суду у справі №440/14320/23 (1612,87 грн - 290,32 грн /утримання ПДФО з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні/ - 24,19 грн /утримання військового збору) /а.с. 38 зі звороту, 39, 39 зі звороту/.

У подальшому, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2024, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.04.2024 у справі №440/16469/23, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії було задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області у виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації податку з доходів фізичних осіб при виплаті грошових коштів на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2023 у справі №440/9417/22. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату грошової компенсації податку з доходів фізичних осіб на суму, що була виплачена на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2023 у справі №440/9417/22. Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017.

Відповідно до платіжних інструкцій від 26.04.2024 №1151 та №1154 відповідачем здійснено виплату позивачу (фактично зараховано на його картковий рахунок 28.04.2024) грошових коштів в сумах 4 102,88 грн (ПДФО з індексації) та 1 930,61 грн (компенсація втрати частини доходів) на виконання рішення суду у справі №440/16469/23 /а.с. 48, 48 зі звороту/.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, яка полягає у непроведенні виплати йому середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні з 31.08.2023 по 28.04.2024 в частині сум ПДФО з індексації та компенсації втрати частини доходів з урахуванням положень п. 1 ст. 117 КЗпП України за шість місяців, звернувся до суду з цим позовом.

Норми права, які підлягають застосуванню

Згідно з правовою позицією, висловленою колегією суддів Верховного Суду України в постанові від 17 лютого 2015 року (справа № 21-8а15), за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи те, що нормами спеціального законодавства не врегульований порядок виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю України.

Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України у редакції, чинній на дату звільнення позивача зі служби в поліції) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України (в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати ( далі - Порядок № 100).

Абзацами першим, другим, четвертим пункту 2 Порядку №100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023 р., проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Пунктом 9 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 за № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799 (далі - Порядок № 260) передбачено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Отже, грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Висновки щодо правозастосування

Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

При цьому, оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №821/1083/17.

Позивач звільнений зі служби в поліції 30.11.2021 згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 30.11.2021 №635о/с /а.с. 17/.

28.04.2024 на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 у справі №440/16469/23, яке набрало законної сили, позивачу виплачено грошові кошти в сумі 4 102,88 грн (ПДФО з індексації) та 1 930,61 грн (компенсація втрати частини доходів) /а.с. 48, 48 зі звороту/.

Таким чином, належна при звільненні позивачу сума податку з доходів фізичних осіб в розмірі 4 102,88 грн відповідачем у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, не виплачена, при цьому нарахування та виплату позивачеві його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку всупереч вимогам статті 117 КЗпП України не здійснено.

Суд наголошує, що компенсація утриманої роботодавцем суми податку з доходів фізичних осіб є частиною заробітної плати, грошового утримання, що належить до виплати в момент звільнення працівника.

Відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Згідно з п. 3 Порядку № 44 виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Відповідно до п. 5 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

З аналізу вказаних пунктів 2 - 3 Порядку № 44 суд приходить до висновку, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, поліцейськими, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Таким чином, компенсація утриманого податку з доходів фізичних осіб мала бути вчинена ГУНП в Полтавській області одночасно з виплатою грошового забезпечення ОСОБА_1 , на яке цей податок був нарахований.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

З огляду на те, що при виплаті 28.04.2024 суми податку з доходів фізичних осіб в розмірі 4 102,88 грн відповідач не виплатив позивачу відповідно до положень статті 117 КЗпП України середній заробіток за весь час затримки цих коштів й по день фактичного розрахунку, суд приходить до висновку про наявність передбачених цієї нормою підстав для виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з дня, наступного за днем звільнення зі служби, тобто з 01.12.2021, по останній день затримки розрахунку при звільненні - 27.04.2024 включно, але не більш як за шість місяців.

Аргумент відповідача, викладений у відзиві, щодо того, що жодним судовим рішенням у попередніх судових справах, що стосувалися виплат ОСОБА_1 грошового забезпечення, не було визначено розмір відшкодування за час затримки, цього висновку не спростовує.

Правовою умовою стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є юридично встановлений факт затримки виплати будь-якої частини грошового забезпечення і в обставинах цієї справи він встановлений.

Окремо суд вказує на неможливість застосування ст.117 КЗпП України в частині нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення на суму виплаченої 28.04.2024 компенсації втрати частини доходів в розмірі 1930,61 грн.

Як вже зазначалося, 28.04.2024 на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 у справі №440/16469/23, яке набрало законної сили, позивачу у тому числі було виплачено грошові кошти в сумі 1930,61 грн - компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасно виплаченою на користь позивача індексацією грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року.

На переконання суду, основною умовою для виплати, передбаченої статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів.

Тобто компенсація за порушення строків виплати доходу виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата, індексація тощо) особи (працівника) з вини відповідача (роботодавця) не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи і пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари і послуги.

Дія норм Закону №2050-ІІІ та Порядку №159 поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Виплата компенсації втрати частини доходів проводиться незалежно від порядку і підстав їх (доходів) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Відтак, оскільки компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати по своїй суті вже сама являється компенсаційною виплатою, яка нараховується та виплачується у зв`язку з порушенням термінів виплати доходів; за своєю природою ця компенсація не є частиною заробітної плати - суд вважає, що на неї неможливо нараховувати ще одну таку компенсаційну виплату, як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Отже, прийшовши до висновку про наявність правових підстав для застосування ч. 2 ст. 117 КЗпП України щодо затримки виплати ОСОБА_1 внаслідок затримки виплати компенсації з доходів фізичних осіб після звільнення, суд приходить до питання про розмір суми середнього заробітку, що підлягає до стягнення з роботодавця.

Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 .02.1995 №100 (далі - Порядок №100).

Так, абзацами першим - третім пункту 2 Порядку №100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 5 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до пункту 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою ГУНП в Полтавській області від 14.06.2024 року, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 739,57 грн /а.с. 38/. Таким чином спір між сторонами цієї справи з приводу розміру середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_1 відсутній.

Шість місяців, за які застосовується штрафна санкція до роботодавця, становить 183 календарних дні (365/2).

З огляду на викладене, загальна сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні становить 135 341,31 грн (739,57 грн х 183 календарних дні).

У відзиві на позов відповідач з посиланням на ряд правових позицій Верховного Суду просив зменшення суми до стягнення співмірно до розміру затриманої суми виплати.

Дійсно, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених, наприклад, в постановах від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц та від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, суд за певних умов, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах; співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Такі ж висновки щодо правозастосування були зроблені Великою Палатою Верховного Суду та викладені у постановах від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц та від 26.02.2020 у справі №821/1083/17.

Однак, приймаючи рішення у цій справі, суд вказує, що Верховний Суд відступив від цієї правової позиції.

Релевантна правова позиція з даного питання сформована судовою палатою з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06.12.2024 року у справі № 440/6856/22.

У цій постанові суд відступив від попередніх правових позицій Верховного Суду та сформував підходи до застосування різних часових редакцій ст. 117 КЗпП України.

Так, період з 30.12.2020 до 19.07.2022 регулюється редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців.

Проте період з 19.07.2022 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

У пункті 67 згаданої постанови Суд вказав: « 67. У зв`язку з обмеженням законодавцем строку звернення до суду у таких спорах та можливістю отримання середнього заробітку шістьма місяцями, судова палата вважає, що застосовувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.09.2019 у справі № 761/9584/15-ц, на правовідносини, які регулюються статтею 117 Кодексу законів про працю України в редакції Закону № 2352-IX, не є можливим». (про пропорційне зменшення розміру середнього заробітку, що стягується, судом).

У пункті 73 цієї постанови Суд зазначив: «Належить також враховувати приписи чинної редакції статті 117 Кодексу законів про працю України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові».

Таким чином, дійсна наразі судова практика вказує на відсутність підстав для застосування принципу співмірності щодо періоду з 19.07.2022 року.

В обставинах даної справи підстави для звернення до суду у позивача виникли під час дії саме останньої редакції ст. 117 КЗпП України, оскільки виплата йому коштів для повного розрахунку, затриманого під час звільнення, відбулася 28.04.2024 року і саме цієї дати виникли юридичні підстави для застосування ст.117 КЗпП України..

Тому суд застосовує розрахунок повної суми середнього заробітку ОСОБА_1 за 6 місяців затримки розрахунку, що ними обмежив період застосування цієї штрафної санкції законодавець, й без урахування принципу співмірності.

Окремо суд вважає доцільним зауважити, що на користь ОСОБА_1 вже були стягнуті кошти з ГУНП в Полтавській області судовим рішенням внаслідок несвоєчасного розрахунку при звільненні.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.11.2023, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.03.2024 у справі №440/14320/23, позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії було задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасну виплату при звільненні зі служби індексації грошового забезпечення у розмірі 1 612,87 грн.

Суд вказує на правову позицію Верховного Суду, сформульовану у постанові від 17.07.2025 року у справі 160/18656/22, де Суд виснував, "....що кожне з наведених порушень [затримки розрахунку при звільненні з одної зі складових грошового забезпечення та затримка розрахунку з іншої складової] є самостійним порушенням трудових прав працівника, які мають різний предмет, підставу та наслідки, що унеможливлює зменшення відповідальності за одним із цих порушень шляхом врахування відповідальності за інше.

Кожне з цих порушень породжує окрему відповідальність відповідно до статті 117 КЗпП України, яка передбачає компенсацію у вигляді середнього заробітку за весь час затримки виплати належних сум, незалежно від періоду чи суб`єктного складу.

Таким чином, Верховний Суд сформував правову позицію, за змістом якої застосування санкції, передбаченої ст.117 КЗпП України щодо затримки з розрахунку однієї за складових виплати при звільненні, не є перешкодою для застосування цієї ж санкції у разі встановлення більш пізньої в часі затримки виплати іншої складової грошового забезпечення.

Підсумовуючи, суд констатує, що підлягає стягненню з ГУНП в Полтавській області на користь ОСОБА_1 за 6 місяців затримки повного розрахунку при звільненні загальна сума середнього заробітку 135 341,31 грн.

Позивач просив у позові засобу захисту свого порушеного права у вигляді зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області здійснити нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні.

Суд вважає позов обґрунтованим, але засіб захисту порушеного права обраний позивачем невірно. Сума компенсаційної виплати, середнього заробітку, визначена вищенаведеними розрахунками суду. Зазначене не свідчить про вихід суду за межі заявлених позовних вимог, а є одним способом ефективного захисту порушеного права.

На необхідність застосування засобу захисту у вигляді саме стягнення, а не зобов`язання нарахувати та виплатити відповідні суми коштів неодноразово наголошував Верховний Суд, наприклад, у постанові від 21 березня 2023 року у справі № 640/11699/21.

Беручи до уваги вищевикладене, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, при задоволенні позову позивача суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1353,41 грн.

Керуючись статтями 139, 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (вул. Матвійчука Юліана, буд. 83, м. Полтава, 36014, ) про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 відповідно до положень статті 117 КЗпП України середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме: з 01.12.2021 по останній день затримки розрахунку при звільненні - 27.04.2024 включно, але не більш як за шість місяців.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 135 341,31 грн (сто тридцять п`ять тисяч триста сорок одну гривню тридцять одну копійку).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1353,41 грн (одну тисячу триста п`ятдесят три гривні сорок одну копійку).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.С. Шевяков