Справа № 580/12955/24
Суддя: Валентина ОРЛЕНКО
Дата ухвалення: 2025-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2025 року справа № 580/12955/24
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Орленко В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (в/ч) НОМЕР_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

26.12.2024 представник позивача, адвокат Бондар А.В. (згідно ордеру від 24.12.2024 №1586444) в інтересах позивача звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про заборону в`їзду в Україну громадянину Держави Ізраїль ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 30 вересня 2024 року строком на 3 (три) роки;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області письмово повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України (Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України) про скасування рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Держави Ізраїль ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 30 вересня 2024 року строком на 3 (три) роки, - протягом 2 (двох) робочих днів з дня набрання законної сили рішенням суду по даній справі;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_2 ) вчинити дії щодо скасування в паспортному документі громадянина Держави Ізраїль ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмітки "заборонено в`їзд в Україну строком на 3 (три) роки до 30 вересня 2027 р." шляхом проставлення на ньому штемпеля "Анульовано".

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 30.09.2024 про заборону в`їзду в Україну, є безпідставним та протиправним, тому вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 08.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити повністю, надав до суду письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що на підставі подання ГУНП в Одеській області від 30.09.2024 №15/2174 прийняте рішення від 30.09.2024 №015241 про заборону в`їзду в Україну позивачу. Відтак відповідач вважає, що діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, прийнявши оскаржуване рішення.

24.01.2025 від НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) надійшов відзив по справі, де зазначається, що проставлення в паспортному документі позивача відмітки про заборону вїзду, як і прийняття рішення про відмову в перетинанні державного кордону, відбулось не просто так, а через відповідну ініціативу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, яке в межах повноважень, наданих в/ч НОМЕР_2 як органу охорони державного кордону Законами України «Про Державну прикордонну службу України», «Про прикордонний контроль», тобто саме так як визначено статтею 19 Конституції України. Крім того зазначає, що чинним законодавством не передбачено механізм поставлення під сумнів доручень уповноважених органів, що і не входить також до компетений посадової особи в/ч НОМЕР_2 під час перевірки документів і відомостей щодо осіб як прямують на в?їзд в Україну, а тому в/ч НОМЕР_2 діяли абсолютно правомірно в тій частині оскаржуваних дій, вчинених відносно позивача. Рішення про заборону в?їзду, прийняте Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області, є чинним до того моменту як буде скасовано, або до моменту як закінчиться термін заборони, а тому вимога щодо зобов?язання в/ч НОМЕР_2 вчинити дії щодо скасування відмітки "Заборонено в?їзд в Україну терміном на 3 роки до 30 вересня 2027 року" є передчасною та такою що не підлягає задоволенню .

Ухвалою суду від 27.01.2025 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Національної поліції в Одеській області.

18.02.2025 до суду надійшли додаткові пояснення від третьої особи, з яких вбачається, що Головне управління Національної поліції в Одеській області заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що згідно наявної інформації від оперативного (блоку) підрозділу, громадянин Леві Орі, підтримує тісні стосунки з кримінальними елементами російської федерації, підтримуючи військову агресією проти України та у свою чергу може впливати на криміногенну обстановку в регіоні. Додатково у поясненнях заначає, що наявність ОРС № від 11.09.2019 є достатньою підставою для направлення подання до міграційного органу щодо заборони в?їзду в Україну, оскільки це передбачено п. 4 Інструкції №1235 (у разі встановлення підстав для заборони в?їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової висновками діяльності).

Ухвалою суду від 18.03.2025 постановлено подальший розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначене підготовче судове засідання на 10.04.2025 - оголошено перерву до 22.04.2025.

Враховуючи період тимчасової непрацездатності головуючого судді з 16.04.2025 по 30.05.2025, повістками про виклик призначене судове засідання на 18.06.2025 - протокольною ухвалою оголошено перерву до 25.06.2025, 21.07.2025-протокольною ухвалою суду від 21.07.2025 постановлено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, суд зазначає, що відповідно до пункту 122 розділу VI «Перехідні положення» Положення №1845/0/15-21 до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей. Електронні документи та електронні копії паперових документів вносяться до АСДС та зберігаються в централізованому файловому сховищі. Документи, що надійшли до суду в електронній формі, за потреби можуть роздруковуватися та приєднуватися до матеріалів справи у паперовій формі.

Згідно з абзацом 21 пункту 1 розділу VII Формування і оформлення судових справ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року № 485) у випадку прийняття суддею (суддею-доповідачем), у провадженні якого перебуває судова справа, рішення щодо розгляду (формування та зберігання) судової справи (матеріалів кримінального провадження) в електронній чи змішаній (паперовій та електронній) формі, формування матеріалів судової справи здійснюється у відповідній(их) формі(ах) (паперовій та/або електронній).

Отже, процесуальне законодавство передбачає можливість розгляду справи у змішаній формі (паперовій та електронній) та прийняття рішення про такий розгляд суддею, у провадженні якого перебуває судова справа.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за доцільне здійснити розгляд справи у змішаній (паперовій та електронній) формі.

Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є громадянином Держави Ізраїль, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорту громадянина Держави Ізраїль за № НОМЕР_3 .

Головним управлінням Національної поліції в Одеській області сформовано подання від 30.09.2024 №15/2174 про заборону в?їзду в Україну строком на 3 роки громадянину Держави Ізраїль ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У поданні зазначається: «З метою недопущення розповсюдження кримінального впливу іноземними громадянами на території м. Одеси та Одеської області, управлінням міграційної поліції ГУНП в Одеській області проведено перевірку, в ході якої встановлено, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Ізраїлю, має посвідку на тимчасове проживання на території України № НОМЕР_4 від 15.08.2024 до 15.08.2025, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Раніше неодноразово потрапляв у поле зору правоохоронних органів, підозрювався в організації злочинів, має зв`язки у кримінальному середовищі та впливає на загострення криміногенної обстановки в Україні, зокрема в Одеському регіоні, при цьому надає допомогу кримінальним елементам під час військового стану.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліця, відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичу діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення, вживає заходів з метав виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров?ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення та інші повноваження, встановленні цим законом.

Встановлено, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) під час перебування на території України, порушує законодавство України та обґрунтовано підозрюється у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, відомості про що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000390 від 25.03.2024.

В ході перевірки громадянина ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), стосовно останнього була зібрана інформація, яку відповідно до п. 10 ст. 9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» забороняється оприлюднювати або надавати зібрані відомості, а також інформацію щодо проведення або не проведення стосовно певної особи оперативно-розшукової діяльності до прийняття рішення за результатами такої рішення регулюється законом.

3 огляду на вищевикладене, керуючись ч. 2 ст. 6 та ст. 21 ЗУ «Про інформацію», ст. 9, 10 ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність» надати інформацію, яка міститься в ОРС неможливо, так як така інформація має гриф - обмеженого доступу.

Крім того, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , систематично порушує норми адміністративного права: Закон України «Про дорожній рух», Постанову Кабінету Міністрів України N? 1306 від 10.10.2001 року «Про правила дорожнього руху», за що поліцейськими складалися матеріали про порушення норм Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), а саме: постанова ЕНА №1137206 від 21.12.2023 за порушення 9. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху; постанова ЕНА №1759893 від 27.03.2024 за порушення у. 4 ст. 122 КУпАП (перевищення встановлених обмежень швидкості руху); протокол ЕНА №2941020 від 30.08.2024 за порушення ч. 1 ст. 122КУпАП (перевищення встановлених обмежень швидкості руху); постанова ЕНА №2716313 від 30.07.2024 за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху); постанова ЕНА № 2706562 від 29.07.2024 за порушення ч. 1 ст. 122 КУПАП (перевищення встановлених обмежень швидкості руху).

Разом з тим, повідомляємо, що згідно рішення ГУ ДМС в Одеський області від 26.09.2024 громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасовано посвідку на тимчасове поживання на територи україни № НОМЕР_4 .

Таким чином, є підстави вважати, що перебування на території України громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), суперечить інтересам національної безпеки та охорони громадського порядку, охорони здоров?я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні. Крім того, зазначена особа належить до категорії порушників адміністративного законодавства України.

З огляду на це, з метою забезпечення вимог законодавства України про права статус іноземців та осіб без громадянства, інтересів національної безпеки Украи охорони громадського порядку, захисту прав і законних інтересів громадян Украіни та інших осіб, які проживають в Україні та відповідно до пункту 1 статті 1, пунктів статті 2, підпунктів 1, 2 пункту 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію" статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб громадянства», просили прийняти рішення про заборону в?їзду на територію Украіни терміном на 3 (три) роки - відносно громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

30.09.2024 Головним управлінням Державної міграційної служби в Одеській області, після отримання зазначеного подання ГУ НП в Одеській області від 30.09.2024 прийнято рішення №015241 про заборону в`їзду в Україну на підставі ч. 1 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» №3773-VI від 22.09.2011 року, а саме в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю та якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб.

У рішенні було зазначено: "До Головного упртрління Державної міграційної служби України в Одеській області надійшло Подання Управління міграційної поліції ГУНП в Одеській області від 30.09.2024 року №15/2174. В Поданні зазначено, що вказана особа неодноразово потрапляла у поле зору провоохоронних органів, підозрювався в організації злочинів, має зв`язки у кримінальному середовищі та впливає на загострення криміногенної обстановки в Україні, зокрема в Одеському регіоні, при цьому надає допомогу кримінальним елементам під час військового стану. Під час перебування на території України порушує законодавство України та обгрунтовано підозрюється у скоєні кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального Кодексу України, відомості про що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань".

На виконання рішення Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області від 30.09.2024 міграційним органом було сформовано доручення №5100.20.1-10836/51.2-24 щодо заборони в`їзду позивачу в Україну строком на 3 роки та направлено вказане доручення до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України.

16.10.2024 під час перетину позивачем кордону з Україною та здійснення прикордонного контролю, відбулося спрацювання бази даних Державної прикордонної служби України, та на виконання вищевказаного доручення №5100.20.1-10836/51.2-24 Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, винесене рішення про відмову в перетинанні позивачем державного кордону України.

Не погодившись із вищевказаними рішеннями міграційного органу та органу прикордонної служби про заборону виїзду на територію України строком на 3 роки, позивач звернувся до адміністративного суду із позовом в межах даної справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов, відзиви відповідачів, пояснення третьої особи, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі статтею 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлення порядку їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року №3773-VI (далі - Закону №3773-VI).

Відповідно до п. 6 ст. 1 Закону №3773-VI іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Приписи статті 3 Закону №3773-VI, які кореспондуються з положеннями статті 26 Конституції України, визначають, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, мають право у встановленому порядку вільно залишити територію України, крім випадків, встановлених законом.

Підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну регламентовані статтею 13 Закону України №3773-VI, згідно якої в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Вказаний перелік підстав для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №360 (далі - Положення), Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пунктом 7 Положення визначено, що ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, перебування яких на території України не дозволяється, визначено Інструкцією про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженою Наказом МВС України від 17.12.2013 року №1235 (надалі Інструкція №1235).

Відповідно до п. 3 Інструкції №1235 рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС України та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Аналізуючи вищезазначене суд зазначає, що територіальний орган ДМС України приймає рішення про заборону в`їзду в Україну особі, зокрема, в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю.

Згідно із п. 4 Інструкції №1235 рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС України та її територіальними органами за ініціативою:

а) підрозділів Робочого апарату Укрбюро Інтерполу - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам у процесі співробітництва з правоохоронними органами інших держав та міжнародних правоохоронних організацій;

б) підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності;

в) органів досудового розслідування поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення кримінального провадження;

г) підрозділів патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку;

ґ) органів охорони здоров`я - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

д) за власною ініціативою або за поданням державного, приватного виконавця у разі якщо під час попереднього перебування на території України особа не виконала рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або має інші невиконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Відповідно до п. 5 Інструкції №1235 після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: громадянство (підданство); прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); дата народження (день, місяць, рік); стать; місце проживання; серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну; запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

На підтвердження існування даних, які обґрунтовують необхідність заборони позивачу вїзду в Україну через наявність обставин, визначених ч.1 статті 13 Закону України №3773-VI, відповідачем надано подання ГУ НП в Одеській області №15/2174 від 30.09.2024 бґрунтоване тим, що «З метою недопущення розповсюдження кримінального впливу іноземними громадянами на території м. Одеси та Одеської області, управлінням міграційної поліції ГУНП в Одеській області проведено перевірку, в ході якої встановлено, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Ізраїлю, має посвідку на тимчасове проживання на території України № НОМЕР_4 від 15.08.2024 до 15.08.2025, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Раніше неодноразово потрапляв у поле зору правоохоронних органів, підозрювався в організації злочинів, має зв`язки у кримінальному середовищі та впливає на загострення криміногенної обстановки в Україні, зокрема в Одеському регіоні, при цьому надає допомогу кримінальним елементам під час військового стану.

У поданні від 30.09.2024 органом поліції також зазначено, що наразі існують підстави вважати, що перебування на території України громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), суперечить інтересам національної безпеки та охорони громадського порядку, охорони здоров?я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні. Крім того, зазначена особа належить до категорії порушників адміністративного законодавства України.

Статтею 2 Закону України «Про Національну поліцію України» від 02.07.2015 року №580-VIII визначено основні завдання поліції, поміж яких, забезпечення публічної безпеки і порядку; охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидія злочинності.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5 частини першої статі 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виники внаслідок чинення кримінального, адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Згідно ст. 2 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» №2135-ХІІ від 18.02.1992 року оперативно-розшукова діяльність - це система гласних і негласних пошукових та контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів.

Завданням оперативно-розшукової діяльності є пошук і фіксація фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб та груп, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, розвідувально-підривну діяльність спеціальних служб іноземних держав та організацій з метою припинення правопорушень та в інтересах кримінального судочинства, а також отримання інформації в інтересах безпеки громадян, суспільства і держави (ст. 1 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність»).

Підрозділами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність Законом України №2135-ХІІ визначені, зокрема, підрозділи Національної поліції (підрозділи кримінальної та спеціальної поліції).

Підставами для проведення оперативно-розшукової діяльності згідно ст. 6 цього Закону є, зокрема, наявність достатньої інформації, одержаної в установленому законом порядку, що потребує перевірки за допомогою оперативно-розшукових заходів і засобів, про: кримінальні правопорушення, що готуються; осіб, які готують вчинення кримінального правопорушення; розвідувально-підривну діяльність спецслужб іноземних держав, організацій та окремих осіб проти України.

Не підлягають передачі і розголошенню результати оперативно-розшукової діяльності, які відповідно до законодавства України становлять державну таємницю, а також відомості, що стосуються особистого життя, честі, гідності людини. За передачу і розголошення цих відомостей працівники оперативних підрозділів, а також особи, яким ці відомості були довірені при здійсненні оперативно-розшукової діяльності чи стали відомі по службі або роботі, підлягають відповідальності згідно з чинним законодавством, крім випадків розголошення інформації про незаконні дії, що порушують права людини (ст. 9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність»).

Як вже було з`ясовано судом вище, оперативні дані, викладені у поданні ГУ НП в Одеській області від 30.09.2024, були отримані в ході здійснення оперативно-розшукових заходів Управління ГУ НП в Одеській області.

Згідно із роз`ясненням у пункті 18 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 року №1 "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка погребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні" при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в`їзду в Україну слід враховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". При цьому необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд. Судам під час розгляду спорів про заборону в`їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в`їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передумовою для прийняття органом Державної міграційної служби України постанови про заборону в`їзду є, зокрема, відомості про обставини, що є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду, викладені у зверненні підрозділів Національної поліції у разі встановлення ними підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності.

При цьому рішення про заборону в`їзду на територію України має превентивний характер, відповідно, прийняттю такого рішення не обов`язково має передувати факт вчинення особою певних дій з порушення законодавства України та наявність будь-яких кримінальних проваджень.

Право ж на обмеження доступу до території держави для осіб, які не є громадянами цієї держави, є суверенним правом Держави Україна, і, обґрунтовуючи застосування такого права певними загрозами інтересам держави, відповідні державні органи діють в межах наданих повноважень.

Крім того, положеннями Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства №1235 від 17.12.2013 року не визначено повноважень міграційного органу здійснення ним перевірки отриманої ним від уповноважених правоохоронних органів інформації щодо наявності зазначених у ній порушень, або обґрунтованості викладених загроз або ризиків.

Позивачем (за умов його незгоди з відомостями, наданими ГУ НП в Одеській області до міграційного органу, що є підставами для заборони в`їзду на територію України) дії зазначеного правоохоронного органу не оскаржуються.

Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області доведено, що оскаржуване рішення від 30.09.2024 №015241 прийнято відповідачем за наявності підстав, визначених ст. 13 Закону України №3773-VІ та відповідно до положень Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, а тому судом не вбачається підстав для визнання протиправним та скасування вищевказаного рішення міграційного органу.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України врегульовані Законом України «Про прикордонний контроль» №1710-VI від 05.11.2009 року (далі Закон України №1710-VI).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України №1710-VI прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон (ч.2 ст.2 Закону України №1710-VI).

Відповідно до ч.3 ст.2 Закону України №1710-VI прикордонний контроль здійснюється щодо:

1) осіб, які перетинають державний кордон;

2) транспортних засобів, що перевозять через державний кордон осіб та вантажі;

3) вантажів, що переміщуються через державний кордон.

Згідно ч.4 ст.2 Закону України №1710-VI прикордонний контроль включає: 1) перевірку документів; 2) огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; 3) виконання доручень правоохоронних органів України; 4) перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; 5) реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; 6) перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.

Відповідно до ч.5 ст.2 Закону України №1710-VI прикордонний контроль забезпечується шляхом: 1) установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон та здійснення контролю за його додержанням; 2) застосування технічних засобів прикордонного контролю, використання службових собак та інших тварин; 3) створення і використання баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, яким не дозволяється в`їзд в Україну або яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені і втрачені паспортні документи, а також інших передбачених законом баз даних; 4) спостереження за транспортними засобами і в разі потреби їх супроводження; 5) здійснення адміністративно-правових, а також оперативно-розшукових заходів; 6) організації і забезпечення взаємодії з підприємствами, установами та організаціями, діяльність яких пов`язана з міжнародним сполученням; 7) координації дій контрольних органів і служб.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України №1710-VI пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документам.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України №1710-VI паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон (ч.2 ст. 7 Закону України №1710-VI).

Згідно п.2 ч.1 ст.8 Закону України №1710-VI уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови, зокрема, відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну.

Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №407 від 05.06.2012 року було затверджено Інструкцію з організації і здійснення перевірки документів громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон (далі - Інструкція №407).

Згідно п.2.4 Інструкції №407 початком здійснення стандартної перевірки документів вважається момент подання особою паспортного або іншого визначеного законодавством документа для перевірки прикордонному наряду "Перевірка документів".

Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №810 від 30.09.2008 року затверджено Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему прикордонного контролю «Гарт-1» Державної прикордонної служби України (далі Положення №810).

Відповідно до ст.14 Закону України №1710-VI іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення.

Враховуючи, що суд не встановив підстав для визнання протиправним та скасування вищевказаного рішення міграційного органу від 30.09.2024 №015241 про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, тому відсутні підстави для задоволення позовної вимоги позивача про зобов`язання НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_2 ) вчинити дії щодо скасування в паспортному документі громадянина Держави Ізраїль ОСОБА_1 , 10.11.1979, відмітки "заборонено в`їзд в Україну строком на 3 (три) роки до 30 вересня 2027 р." шляхом проставлення на ньому штемпеля "Анульовано", оскільки вказана вимога є похідною від попередніх вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Виходячи з необхідності відмови судом у задоволенні позовних вимог позивача, у суду відсутні підстави, передбачені ст. 139 КАС України, для стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судових витрат.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 291, 293, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ :

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Судові витрати не розподіляються.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи».

Копію рішення направити сторонам справи.

Рішення складене 08.08.2025.

Суддя Валентина ОРЛЕНКО