Справа № 160/12493/25
Суддя: Сластьон Анна Олегівна
Дата ухвалення: 2025-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії.
Суть спору: 01 травня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій позивач просить суд:
-визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, викладену у повідомленні від 24.04.2025 №13/1/662Д;
-зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з урахуванням висновків суду та прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що має право на відстрочку від мобілізації на підставі абз. 4 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку із одноосібним вихованням ним дитини до 18 років. В квітні 2025 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, проте отримав відмову. Вважає відмову у наданні відстрочки від призову за мобілізацією протиправною, у зв`язку із чим звернувся до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
05.06.2025 через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти заявлених позовних вимог. Зокрема, відповідач вказав, що у наданні відстрочки відмовлено з підстав ненадання позивачем доказів на підтвердження обставин самостійного виховання та утримання дитини ОСОБА_1 . Так, відповідач у повідомленні про відмову в наданні відстрочки зазначив, що мати дитини не позбавлена права брати участь у вихованні та утриманні дитини. З цих підстав просить відмовити у задоволенні позову.
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
17 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про надання відстрочки від призову за мобілізацією на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію у зв`язку з тим, що він самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду.
В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), де в графі батько зазначено « ОСОБА_1 », мати - « ОСОБА_4 ».
Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 07.06.2017 у справі №242/1839/17 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 20.01.2025 у справі №237/3355/21 за позовом ОСОБА_5 (прізвище у шлюбі з позивачем ОСОБА_6 ) до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини - визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_2 разом з батьком - ОСОБА_1 , залишивши її на утриманні та вихованні ОСОБА_1

24.04.2025 ІНФОРМАЦІЯ_1 листом №13/1/662Д на підставі протоколу від 18.04.2025 №43 відмовлено позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу з підстав відсутності в наданому позивачем пакеті документів доказів на підтвердження наявності права на відстрочку на підставі абз.4 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

Зокрема, як вбачається з листа ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач відмовив у наданні відстрочки у зв`язку з тим, що мати не позбавлена права брати участь у виховуванні та утриманні дитини.

Не погодившись із відмовою відповідача у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі Закон №3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно статті 1 вищезазначеного Закону, встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно частини другої статті 4 Закону №3543-XII встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

У відповідності до частин п`ятої та шостої статті 4 Закону №3543-XII передбачено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.

Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.

Статтею 22 Закону №3543-XII встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Статтею 23 Закону №3543-XII визначено умови, за яких військовозобов`язані не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Так, відповідно до вимог вищевказаної статті, а саме пункту 4 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Також, Додатком 5 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, визначено перелік документів, що підтверджують право на відстрочку.

Зокрема, підтвердженням обставин, визначених пунктом 4 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII, є наступні документи: свідоцтво про народження дитини (дітей) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про смерть одного з батьків або рішення суду про оголошення одного із батьків померлим, або рішення суду про позбавлення одного з батьків батьківських прав, або рішення суду про визнання одного із батьків безвісти відсутнім, або витяг із Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, або вирок суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі, або документи, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину (рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України)

З цих підстав суд вказує на альтернативність документів, якими можна підтвердити обставини, що дають право на відстрочку на підставі пункту 4 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII.

Позивач на підтвердження права на відстрочку від призову на військову службу, надав наступні додатки: копію свого паспорта, копію довідки про присвоєння йому ідентифікаційного номера, копію свідоцтва про народження дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , копію довідки про присвоєння РНОКПП дитині, копію рішення Селидівського міського суду Донецької області від 07.06.2017 у справі №242/1839/17 про розірвання шлюбу, копію рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 20.01.2025 у справі №237/3355/21, яким визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_2 разом з батьком - ОСОБА_1 , залишивши її на утриманні та вихованні ОСОБА_1 , оригінал акта №27 обстеження житлових умов від 01.04.2025, складеного Службою у справах дітей виконавчого комітету Покровської селищної ради, копії довідок ВПО від 10.04.2025 про взяття на облік ВПО ОСОБА_1 (довідка №1229-) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (довідка №1229-) із зазначенням відомостей про законного представника, що супроводжує дитину - ОСОБА_1 .

Відтак, на підтвердження обставин самостійного виховання та утримання позивачем дитини надано копію рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 20.01.2025 у справі №237/3355/21, яким визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_2 разом з батьком - ОСОБА_1 , залишивши її на утриманні та вихованні ОСОБА_1 . Також, зазначеним рішенням суду на користь ОСОБА_1 стягнуто з ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи з 16.11.2021 та до досягнення дитиною повноліття.

Фактично, визначаючи місце проживання неповнолітньої дитини з позивачем, суд у справі №237/3355/21 керувався встановленими в ході розгляду справи обставинами щодо самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 своєї неповнолітньої доньки.

Також, з огляду на наведене в резолютивній частині рішення у справі №237/3355/21 формулювання позивач позбавлений права повторно звернутися до суду за встановленням факту самостійного виховання його неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , мотивуючи необхідністю реалізувати право на відстрочку, оскільки такий юридичний факт вже встановлений рішенням суду, яке набрало законної сили.

Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 20.01.2025 у справі №237/3355/21 в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили 20.02.2025.

Суд звертає увагу, що наявність зазначеного рішення суду у справі №237/3355/21, з огляду на встановлені в ньому обставини, є самостійною підставою для реалізації особою права на відстрочку від призову на військову службу з огляду на положення пункту 4 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII та додатку 5 Порядку №560.

Доводи відповідача в оскаржуваному рішенні про те, що мати не позбавлена права брати участь у вихованні та утриманні дитини, судом до уваги не беруться, з огляду на таке.

Дійсно, Законом України «Про охорону дитинства» та Сімейним кодексом України передбачено рівні права та обов`язки батьків (матері і батька) щодо дітей, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

При цьому один із батьків, який проживає окремо від дітей, зобов`язаний брати участь у її вихованні та має право на особисте спілкування з ними. Сплата аліментів є одним із способів виконання батьками обов`язку з утримання дітей. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

З огляду на зміст п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти є підставою для позбавлення батьківських прав.

При цьому, позбавлення одного з батьків батьківських прав є іншою самостійною підставою для отримання відстрочки.

Натомість, позивач, звертаючись до відповідача із заявою про надання відстрочки, посилався на іншу підставу, яка не стосується позбавлення батьківських прав, а саме самостійне виховання та утримання дитини за рішенням суду.

Відтак, в контексті спірних правовідносин обставини того, що мати не позбавлена права брати участь у вихованні та утриманні дитини, не мають вирішального значення.

Натомість, згідно з частинами 1, 4 ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Суд звертає увагу, що залишаючи неповнолітню дитину ОСОБА_2 на утриманні та вихованні ОСОБА_1 , Мар`їнський районний суд Донецької області виходив, серед іншого, з висновку експерта про проведення судово-медичної експертизи від 01.03.2021 щодо факту нанесення тілесних ушкоджень дитині ОСОБА_2 співмешканцем її матері ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ).

Беручи до уваги викладене, в тому числі проживання батьків дитини окремо, розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини з батьком, залишення дитини на утриманні та вихованні позивача за рішенням суду, суд вважає доведеними обставини самостійного виховання та утримання дитини позивачем, що є підставою для надання відстрочки на підставі пункту 4 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII.

За викладених обставин, відмова ІНФОРМАЦІЯ_1 у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу на підставі пункту 4 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII є протиправною.

Отже, в цій частині позов підлягає задоволенню.

Визначаючись щодо способу поновлення порушеного права позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 та від 22.01.2020 у справах № 1640/2594/18 та № 826/9749/17 відповідно.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 31.08.2022 у справі №640/22426/20, адміністративний суд, перевіряючи правомірність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд звертає увагу, що під час розгляду справи, відповідач вчинив дії та надав оцінку заявленим підставам та документам, що додані до заяви, а його рішення суд визнав протиправним, а відтак суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

З огляду на наведене, зважаючи на встановленні під час розгляду цієї справи обставини, керуючись повноваженнями, визначеними ст.245 КАС України, суд приходить до висновку, що належним та ефективним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача прийняти рішення, яким надати позивачу відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу вимог частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що заявлений позов підлягає задоволенню з мотивів, наведених вище.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки, позов задоволено повністю, суд присуджує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, викладену у повідомленні від 24.04.2025 №13/1/662Д.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя А.О. Сластьон