Справа № 755/13250/25
Суддя: Коваленко І. В.
Дата ухвалення: 2025-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/755/392/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позову без руху

"21" липня 2025 р. м.Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Коваленко І.В., вивчивши матеріали адміністративного позову громадянина Нігерії ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження, -

в с т а н о в и в :

15.07.2025 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява громадянина Нігерії ОСОБА_1 , подана його представником - адвокатом Мурдієм Андрієм Володимировичем, до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області, у якій позивач просить суд:

«1. Поновити строк на оскарження;

2. Скасувати постанову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області серії: ПН МКМ №017175, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн.

3. Визнати протиправним дії та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Нігерії ОСОБА_1 .

4. Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області видалити із відповідних баз даних осіб відомості про заборону вїзду в Україну щодо громадянина Нігерії ОСОБА_1 .»

11.08.2023 року матеріали справи за вказаною позовною заявою передані у провадження судді Коваленко І.В. в порядку визначеному ст. 18 КАС України.

Вивчивши матеріали позовної заяви встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 160 КАС України та підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, яку відповідно до частини першої статті 122 КАС України може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Позивач просить поновити строк на звернення до суду із позовною заявою.

Вирішуючи питання можливості поновлення строку звернення до суду з позовом про скасування постанови Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області серії: ПН МКМ №017175 від 02.07.2025 року, суд звертає увагу на наступне.

Предметом спору, серед іншого, є скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 02.07.2025 серії ПН МКМ №017175 про притягнення позивача громадянина Нігерії ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 203 КУпАП.

Положеннями ч. 1 ст. 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Спірна постанова винесена 02.07.2025, при цьому позовна заява до суду подана 15.07.2025, тобто після закінчення встановленого законом десятиденного строку для оскарження постанови.

Окрім того, як убачається зі змісту оскаржуваної постанови, 07.07.2025 року вона вже виконана, тобто позивач сплатив штраф згідно квитанції №0.0..1.

Відповідно до частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

У свою чергу, згідно ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Позивач оскаржує постанову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області серії: ПН МКМ №017175, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн., від 02.07.2025 року, а позовна заява надійшла до суду 15.07.2025 року, тобто позов подано з пропуском десяти днів з дня ухвалення оскаржуваної постанови.

Позивач просить поновити строк на звернення до суду із позовною заявою, однак будь-яким чином не обґрунтовує причини пропущеного ним процесуального строку на оскарження постанови серії: ПН МКМ №017175, винесеної 02.07.2025 року.

Як убачається з усталеної практики Верховного Суду, встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

Встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийняття заяви від 30 серпня 2006 року (справа «Каменівська проти України»), право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Чинним процесуальним законодавством визначений порядок вирішення питання поважності причин пропуску строку на звернення до суду та його поновлення, а також застосування наслідків пропущення строків звернення до адміністративного суду (постанова Верховного Суду від 30.11.2022 по справі № 607/15025/21).

Відповідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 02.02.2023 по справі № 160/22256/21, під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Усталеною також є практика Верховного Суду, що при вирішенні питання про поновлення строку в межах кожної конкретної справи суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Відсутність будь-яких доводів позивача для поновлення пропущеного строку звернення до суду, позбавляє суд можливості їх оцінити, визнати дійсно поважними та вирішити питання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Частиною 1 статті 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

З урахуванням положень п. 1 ст. 123 КАС України, суд вважає за необхідне залишити позов без руху та запропонувати позивачу в п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вищезазначені недоліки - подати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, в якій зазначити причини його пропуску та до якої додати докази на підтвердження поважності цих причин.

Окрім того, в позовній заяві не зазначено відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою, у разі їх наявності; щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви, що передбачено п. п. 7, 8 ч. 5 ст. 160 КАС України.

Відповідно до положень п. 9 ч. 5 ст. 160 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень в позовній заяві зазначаються обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Разом з тим, позовна заява не містить обґрунтувань порушення оскаржуваною постановою та рішенням прав, свобод та інтересів позивача ОСОБА_1 з посиланням на відповідні норми законодавства, які позивач вважає порушеними відповідачем, оскільки зі змісту позовної заяви убачається, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги лише власною незгодою із діями посадової особи відповідача.

На виконання вимог ухвали позивачу необхідно надати виправлену позовну заяву, її копію для вручення відповідачу та додані до неї документи у кількості учасників судового розгляду.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним дії та скасування рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Нігерії ОСОБА_1 .

Частиною 7 ст. 161 КАС України передбачено, що до заяви про визнання індивідуального акта протиправним чи адміністративного договору недійсним додається також оригінал або копія оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування.

Поряд із цим, до позовної заяви не додано копію оскаржуваного рішення про примусове повернення до країни походження.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 80 КАС України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом, у якому повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Разом з тим, клопотання про витребування доказів позивач не заявив, як і не надав доказів вжиття заходів для отримання цього доказу самостійно та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Окрім того, у позовній заяві позивач не повідомляє про дату винесено рішення, не зазначає жодного обґрунтування порушення оскаржуваним рішенням прав, свобод чи інтересів позивача.

Відсутність рішення про примусове повернення іноземця до країни походження або третьої країни, а також відсутність у позовній заяві будь-яких обґрунтувань своїх вимог та доказів, що підтверджують вказані обставини, позбавляє суд можливості перевірити факти та обставини, дійти висновку про наявність або відсутність підстав для скасування вище зазначеного рішення.

Відповідно до частини третьої статті 161 КАС України до позовної заяви додаються документи про сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як убачається із позовної заяви позивач звертається до суду та висуває три позовні вимоги немайнового характеру, а саме: про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення; про скасування рішення суб`єкта владних повноважень щодо зобов`язання її покинути територію України; про зобов`язання вчинити дії.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розмір ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється на всій території України за подання заяви, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбаченим цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземці) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалено судове рішення, передбачено цим Законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Згідно з ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 18 березня 2020 року (справа №543/775/17) висловила позицію щодо необхідності сплати судового збору при подачі адміністративного позову з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Розмір судового збору складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що, відповідно, становить 605,60 грн.

Частиною 3 статті 6 КАС України визначено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

У відповідності до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», розмір судового збору за подання до адміністративного суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на день подачі позову до суду становить 1211,20 грн.

Отже, розмір судового збору за подачу вказаного позову має складати 1816,8 грн (605,6 грн+1211,20грн).

Натомість позивачем додано квитанцію про сплату судового збору лише в розмірі 605,6 грн.

На виконання вимог ухвали суду позивач має доплати судовий збір за дві позовні вимоги немайнового характеру в розмірі 1211,20 грн, на підтвердження чого надати суду оригінал платіжного документу..

Додатково роз`яснюю, що при зверненні з позовом до Дніпровського районного суду міста Києва судовий збір сплачується за наступними реквізитами: отримувач коштів: УК у Дніпровському районі м. Києва, Код отримувача (код ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача Державне Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA 0026005, код класифікації доходів бюджету: 22030101.

Також суд звертає увагу: якщо позивач є громадянином іншої країни, йому слід подати власне письмове підтвердження того, що останній володіє українською мовою та в повній мірі розуміє викладене у позовній заяві, або надати засвідчення перекладача про те, що подана позовна заява перекладена позивачу на мову, якою він відповідно володіє.

За таких обставин суддя приходить до висновку про необхідність залишення заяви без руху та надання позивачці строку для усунення недоліків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За таких обставин, суддя доходить висновку про необхідність залишення позовної заяви без руху та надати строк позивачу для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 160, 161, 169 КАС України, суддя -

п о с т а н о в и в:

Позов громадянина Нігерії ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження, - залишити без руху.

Надати можливість позивачу виправити недоліки в строк не більш, як п`ять днів з часу отримання позивачем копії ухвали, про що у вказаний термін надати суду документальні підтвердження.

Попередити, що у випадку не виконання вимог цієї ухвали, позовна заява буде вважатися неподаною та підлягає поверненню.

Суддя :