Справа № 420/1641/25
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/1641/25

Перша інстанція: суддя Самойлюк Г.П.,

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Єщенка О.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2025р. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення за №82 від 10.01.2025р. ГУ ПФУ в Одеській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву від 3.01.2025р. ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та: зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 6.05.2000р. по 2.12.2001р. згідно довідки від 24.10.2024р. №05-1/20/825; зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 14.07.2016р. по 3.03.2022р. згідно довідки від 24.10.2024р. №05-1/825; призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за Списком №2 з 28.11.2024р. на підставі пункту «б» ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 2 березня 2015р. №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020р. та рішенні Верховного Суду по справі №360/3611/20.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що досягнувши віку 50 років, 3.01.2025р. вона звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

За принципом екстериторіальності вказану заяву розглянуло ГУ ПФУ в Одеській області та прийняло рішення від 10.01.2025р., яким відмовило у призначенні пенсії, з посиланням на недосягнення пенсійного віку, а саме 55 років.

Позивачка не погоджується із вказаною відмовою, вважає її протиправною та незаконною, у зв`язку із чим звернулась до суду із даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах №82 від 10.01.2025р. ОСОБА_1 ..

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 3.01.2025р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 2 березня 2015р. №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», зарахувавши до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 6.05.2000р. по 2.12.2001р. згідно довідки від 24.10.2024р. №05-1/20/825, з 14.07.2016р. по 3.03.2022р. згідно довідки від 24.10.2024р. №05-1/825, з урахуванням висновків суду.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96грн..

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Одеській області, посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 частково, суд першої інстанції зазначив, що у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV. Таким чином, позивачка досягла пенсійного віку та має право на пенсії на пільгових умовах.

Крім того, суд зазначив, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є констатація факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. У даному випадку, як було встановлено судом, трудова книжка позивачки включає в себе відповідні записи, та наявна відповідна довідка, у якій підтверджено факт роботи позиваки а на посаді, передбаченій Списком №2.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву позивачки від 3.01.2025р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувати до пільгового стажу спірні періоди роботи та призначити пенсію на пільгових умовах за Списком №2 з 28.11.2024р. на підставі пункту «б» ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 2 березня 2015р. №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020р. та рішенні Верховного Суду по справі №360/3611/20, суд вказав, що оскільки відповідачем протиправно відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через недосягнення нею пенсійного віку та відсутністю підтвердження пільгового стажу, що встановлено судом, поряд з цим встановлено, що позивачка на момент звернення із заявою про призначення пенсії досягла необхідного пенсійного віку, мала необхідний страховий стаж, водночас на час судового розгляду матеріали справи не містять доказів обрахунку пенсійним органом пільгового стажу, суд з метою належного та ефективного захисту прав позивачки вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивачки від 3.01.2025р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 2 березня 2015р. №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», зарахувавши до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 6.05.2000р. по 2.12.2001р. згідно із довідкою від 24.10.2024р. №05-1/20/825, з 14.07.2016р. по 3.03.2022р. згідно із довідкою від 24.10.2024р. №05-1/825.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що 3.01.2025р. ОСОБА_1 звернулась до органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно зі Списком №2.

За принципом екстериторіальності вказана заява була розглянута ГУ ПФУ в Одеській області.

За результатами розгляду вказаної заяви, ГУ ПФУ в Одеській області прийняло рішення за №82 від 10.01.2025р., яким відмовило у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п.2 ч.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки вона не набула пенсійного віку. Також відповідач зазначив, що за наданими документами загальний страховий стаж склав - 31 рік 08 місяців 11 днів, в тому числі пільговий 18 років 07 місяців 17 днів. Не зараховано до пільгового стажу період роботи з 6.05.2000р. по 2.12.2001р. згідно довідки від 24.10.2024р. №05-1/20/825, оскільки наявні перерви між наказами про затвердження результатів атестацій робочих місць (від 6.05.1995р. №157 та від 3.12.2001р. №299-к); з 14.07.2016р. по 3.03.2022р. згідно довідки від 24.10.2024р. №05-1/20/825, оскільки посада дробильника дробильно - дозувального відділення відсутня в довіднику списків переліку посад, який надано до наказу про результати атестацій робочих місць від 2.08.2016р. №797 (а.с.18 зв.).

Не погодившись із вказаним рішення відповідача, позивачка звернулася до суду із даним позовом.

Перевіряючи правомірність та законність дій пенсійного органу у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивачка пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від 5.11.1991р. №1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) та ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9.07.2003р. №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).

Верховною Радою України 3.10.2017р. було ухвалено ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VІІІ, що доповнив Закон №1058-ІV розділом ХІV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 14 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

Статтею 12 Закону №1788-ХІІ передбачено, що право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно з п. «б» ст.13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 1.04.2015р., збільшено раніше передбачений пунктом «б» ст.13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України, ст.13, ч.2 ст.14, пункти «б»- «г» ст.54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VІІІ (пункт 1 Рішення №1-р/2020).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають ст.13, ч.2 ст.14, пункти «б»-«г» ст.54 Закону №1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом №213-VІІІ для осіб, які працювали до 1.04.2015р. на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Рішенням №1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VІІІ.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення №1-р/2020, встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

На час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий у 55 років.

Апеляційним судом встановлено, що між сторонами виник спір, оскільки позивачка вважає, що під час призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідач повинен керуватися положення ст.13 Закону №1788-ХІІ у редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VІІІ. Водночас пенсійний орган під час розгляду заяви позивачки про призначення їй пенсії керувався нормами ст.114 Закону №1058-ІV.

Судова колегія враховує правову позицію Верховного Суду, сформовану за результатами розгляду справи №360/3611/20.

У постанові від 3.11.2021р. по справі №360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Відтак, застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.3 ст.291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Враховуючи положення ч.3 ст.291 КАС України, при ухваленні рішення у цій справі суд має керуватися тими правовими висновками, що наведені Великою Палатою Верховного Суду у постанові за результатами розгляду справи №360/3611/20.

Оскільки ключовим питанням для правильного вирішення цієї справи є питання нормами якого саме закону слід застосовувати при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, і цьому питанню вже надано оцінку Верховним Судом під час розгляду справи №360/3611/20, судова колегія вважає обґрунтованими доводи позивачки та висновки суду першої інстанції щодо застосування положень ст.13 Закону №1788-ХІІ під час призначення пенсії позивачці.

Щодо посилань пенсійного органу, що відсутні підстави до пільгового стажу зарахувати період роботи з 6.05.2000р. по 2.12.2001р. згідно із довідкою від 24.10.2024р. №05-1/20/825, оскільки наявні перерви між наказами про затвердження результатів атестацій робочих місць (від 6.05.1995р. №157 та від 3.12.2001р. №299-к); з 14.07.2016р. по 3.03.2022р. згідно з довідкою від 24.10.2024р. №05-1/20/825, оскільки посада дробильника дробильно - дозувального відділення відсутня в довіднику списків переліку посад, який надано до наказу про результати атестацій робочих місць від 2.08.2016р. №797, судова колегія зазначає наступне.

Так, Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджений Постановою КМУ від 1 серпня 1992р. №442 (далі- Порядок №442).

На виконання пунктів 1, 2 Порядку №442 атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з п.6 Порядку №442 атестація робочих місць передбачає, зокрема. обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці, визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах.

За визначенням, наведеним у п.4 Порядку №442 та п.п.1.5 п.1 Методичних рекомендації для проведення атестації робочих місць за умовами праці, атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

З наведеного слідує, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Як вбачається з відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 , у період з 11.03.1996р. по 21.01.2004р. позивачка працювала на посаді машиніста по обслуговуванню силосів і вугільних башт в ВАТ «Авдіївський коксохімічних завод» (а.с.17).

Вказана посада - машиніст по обслуговуванню силосів і вугільних башт (код 2050000а-14037), передбачена Списком №2, затвердженим Постановою КМУ від 11 березня 1994р. №162.

Вказане підтверджується довідкою, виданою ПАТ «Авдіївський коксохімічних завод» 24.10.2024р. за №05-1/201825.

Відповідно до наказу ВАТ «АКХЗ» від 6.05.1995р. за №157 вперше була проведена атестація робочих місць з шкідливими умовами праці (а.с.20).

Чергова атестація проводилась згідно із наказом ВАТ «АКХЗ» від 3.12.2001р. №299-к (а.с.20).

Колегія суддів зазначає, що перерва між наказами про затвердження результатів атестацій робочих місць (від 6.05.1995р. №157 та від 3.12.2001р. №299-к) не може бути визначальною обставиною, яка обумовлює право позивачки на пільгову пенсію.

Апеляційний суд зауважує, що на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 19.02.2020р. по справі №520/15025/16-а, позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 16.04.2020р. по справі №555/2250/16-а.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про необхідність зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивачки з 6.05.2000р. по 2.12.2001р..

Щодо періоду трудової діяльності позивачки з 14.07.2016р. по 3.03.2022р., судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до ст.62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як вбачається з відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 , у період з 14.07.2016р. по 3.03.2022р. позивачка працювала дробильником дробильно - дозувального відділення в ПАТ «АКХЗ» (а.с.17 зв.б.).

Накази про атестацію робочих місць: від 1.12.2011р. за №830, від 2.08.2016р. за №797, від 30.07.2021р. за №424-л.

Відповідні відмітки про атестацію робочих місць проставлені і у трудовій книжці позивачки.

У рішенні про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, пенсійний орган зазначав, що відсутні підстави для зарахування вищевказаного періоду роботи до пільгового стажу, оскільки посада дробильника дробильно - дозувального відділення відсутня в довіднику списків переліку посад, який надано до наказу про результати атестацій робочих місць від 2.08.2016р. №797.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до довідки, виданої ПАТ «АКХЗ» від 24.10.2024р. за №05-1/201825, позивачкою за період з 14.07.2016р. по 3.03.2022р. фактично відпрацьовано за Списком №2 - 04 роки 03 місяці 05 днів, виконувала роботи у виробництві вуглепідготовчий цех №1/ вуглепідготовка/ дробильно-дозувальне відділення за професією-дробильник, що передбачена Списком №2, розділом ІV, Постановою КМУ від 24.06.2016р. №461.

Окрім того, наказом гендиректора ПРАТ «АКХЗ» від 30.07.2021р. №424-л затверджений перелік робочих місць, виробництв і професій ПРАТ «АКХЗ», надають право на пільги і компенсації за результатами атестації робочих місць, відповідно до якого за №4 вказано, що професія дробильник вуглепідготовчого цеху №1/ вуглепідготовка/ дробильно-дозувального відділення передбачена Списком №2.

Таким чином, записами у трудовій книжці та довідкою підтверджено характер роботи і стаж, який дає позивачці право на зарахування до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 14.07.2016р. по 3.03.2022р..

З урахуванням наведеного, судова колегія дійшла висновку, що рішення ГУ ПФУ в Одеській області за №82 від 10.01.2025р. про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в даному випадку з метою відновлення порушеного відповідачем права позивача, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу, необхідно зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву позивачки від 3.01.2025р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «б» ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 2 березня 2015р. №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», зарахувавши до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 6.05.2000р. по 2.12.2001р. та з 14.07.2016р. по 3.03.2022р. згідно із довідкою від 24.10.2024р. №05-1/20/825, з урахуванням висновків суду.

Отже, враховуючи вищевказане та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку наявні законні підстави для часткового задоволення позовних вимог.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Отже, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025р. залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: О.В. Єщенко

В.О. Скрипченко