Справа № 160/34768/24
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 серпня 2025 року м. Дніпросправа № 160/34768/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року (суддя Ніколайчук С.В.) в справі № 160/34768/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - ГУ ПФУ в Одеській області) про:

визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Одеській області про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах від 02 липня 2024 року №77;

зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах;

зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 10 вересня 2001 року та довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відсутніх записів в ній №193 від 19 серпня 2024 року період з 01 червня 1990 року по 31 грудня 1997 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах від 02. 07. 2024 №77.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 згідно із трудовою книжки НОМЕР_1 від 10. 09. 2001 року та довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відсутніх записів в ній №193 від 19. 06. 2024 року: період з 01. 06. 1990 року по 31. 12. 1997 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24. 06. 2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням правової позиції суду та зарахованих цим судовим рішенням періодів роботи позивача.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ГУ ПФУ в Одеській області просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт зазначає, що позивачу не зараховано період з 01.06.1990 по 31.12.1997, оскільки трудова книжка «Дублікат» видана пізніше, ніж встановлено трудові відносини з підприємством, яке видавало трудову книжку. Крім того, вказаний період роботи в колгоспі «Авангард» потребує підтвердження, оскільки відсутня інформація про встановлений та відпрацьований мінімум трудової участі в громадському господарстві, а також відсутня довідка про зміну назви підприємства, а враховуючи приписи частини другої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», інформація про мінімум трудової участі в громадському господарстві та його виконання є необхідним, оскільки це впливає на зарахування стажу або повного або за фактичною тривалістю. Так, невиконання встановленого мінімуму трудової участі без поважних причин є підставою для врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю, а не повністю.

Крім того, до пільгового стажу позивача не зараховано періоди відповідно до довідки № 193 від 19 червня 2024 року.

До заяви про призначення пенсії позивачем надано пільгову довідку № 193 від 19 червня 2024 року ПАТ «Збагачувальна фабрика «Україна», яка складена з порушенням вимог до її оформлення, визначених Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Так, згідно з наведеним зразком (додаток №5) обов`язковими реквізитами довідки є дата її складання, номер реєстрації, посилання на статтю 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» про зловживання, підписи керівника, начальника відділу кадрів та головного бухгалтера.

Оскільки довідка № 193 від 19 червня 2024 року не відповідає Додатку 5 постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, тобто не містить підпис начальника відділу кадрів, підрозділ, вказаний у довідці, не відповідає назві посади, вказаній у постанові № 461 від 24.06.2016, цей період роботи зараховано за даними, наявними в відомостях по спеціальному стажу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Також позивачем не надавалася довідка про перереєстрацію підприємства з Донецької області в м. Київ.

Тому вважає, що у відповідача відсутні підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивачу.

Крім того, вважає, що зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням правової позиції суду та зарахованих цим судовим рішенням періодів роботи позивача втручанням в дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду, а оскільки завдання з розгляду заяви позивача про призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ГУ ПФУ в Одеській області виконано, надалі правовідносини з позивачем мають відбуватися з органом Пенсійного фонду за місцем реєстрації позивача - з Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України.

24.06.2024 року позивач звернувся з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 за своїм зареєстрованим місцем проживання до територіального органу Пенсійного фонду України - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

За принципом екстериторіальності заява позивача розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

Головним управлінням ПФУ в Одеській області прийнято рішення №77 від 02.07.2024 року про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 через відсутність необхідного страхового стажу.

В обґрунтування зазначеного рішення відповідачем вказано наступне:

- дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 .

- дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 24.06.2024.

- пенсійний вік визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Список № 2) становить 55 років.

- вік заявника 56 років 09 місяців.

- необхідний страховий стаж, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, (Список № 2) становить 29 років 06 місяців.

- страховий стаж особи становить 28 років 04 місяці 28 днів.

- необхідний пільговий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, (Список № 2) становить 12 років 06 місяців.

- особам які мають не менше половину стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам.

- пільговий стаж особи по списку № 2 становить 11 років 00 місяців 18 днів.

- за доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- період з 01.06.1990 по 31.12.1997 згідно із записами трудової книжки НОМЕР_2 від 10.10.2001, оскільки трудова книжка "Дублікат" видана пізніше ніж встановлено трудові відносини з підприємством яке видавало трудову книжку.

Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Одеській області прийнято рішення № 77 від 02.07.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно пункту 2 частини 2 статті 114 зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 29 років 06 місяців.

Згідно із записами в дублікаті трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 10.09.2001 року у спірний період, не зарахований відповідачем, ОСОБА_1 з 01.06.1990 по 31.12.1997 працював у колгоспі «Авангард».

Вказаний період не зараховано до страхового стажу оскільки трудова книжка "Дублікат" видана пізніше (10.01.2001) ніж встановлено трудові відносини з підприємством яке видавало трудову книжку.

Врахувавши, що дублікат трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.09.2001 видано відповідно до вимог законодавства, суд першої інстанції вважав, що тому підстава для відмови у зарахуванні вказаного періоду роботи з 01.06.1990 по 31.12.1997 (дата заповнення трудової книжки пізніше дати періоду роботи), є протиправною, а у відповідача були відсутні підстави для відмови у призначенні пенсії з наведених підстав.

За таких обставин суд першої інстанції вважав, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у зарахуванні спірних періодів роботи, а тому порушені позивачем права підлягають відновленню судом шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах від 02.07.2024 №77; зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 10.09.2001 року та довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відсутніх записів в ній №193 від 19.06.2024 року: період з 01.06.1990 року по 31.12.1997 року.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що підлягає задоволенню позовна вимога про зобов`язання пенсійний орган повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24. 06. 2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Оскільки заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності Головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області, за результатом якої прийнято рішення №77 від 02.07.2024 року, яке оскаржується в рамках цієї справи, а Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не приймалось рішення по суті заяви позивача, суд першої інстанції вважав, що відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області і саме його рішення оскаржується в судовому порядку, відтак на останнього має бути покладено й обов`язок відновлення порушених прав позивача.

Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 24 червня 2024 року звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області, яким заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності, №77 від 02 липня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 через відсутність необхідного страхового стажу 29 років 06 місяців.

У рішенні вказано наступне:

- пенсійний вік, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», (Список № 2) становить 55 років;

- вік заявника - 56 років 09 місяців;

- необхідний страховий стаж, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», (Список № 2) становить 29 років 06 місяців;

- страховий стаж особи становить 28 років 04 місяці 28 днів;

- необхідний пільговий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», (Список № 2) становить 12 років 06 місяців;

- особам, які мають не менше половину стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці пенсії на пільгових умовах, призначаються із зменшенням віку на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам;

- пільговий стаж особи по списку № 2 становить 11 років 00 місяців 18 днів;

- за доданими документами до страхового стажу не зараховано період з 01.06.1990 по 31.12.1997 згідно із записами трудової книжки НОМЕР_2 від 10.10.2001, оскільки трудова книжка «Дублікат» видана пізніше ніж встановлено трудові відносини з підприємством, яке видавало трудову книжку.

Записами в дублікаті трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 10 вересня 2001 року доводиться, що ОСОБА_1 у період з 01 червня 1990 року по 31 грудня 1997 року працював у колгоспі «Авангард».

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Стосовно питання незарахування до страхового стажу періоду роботи в колгоспі «Авангард» з 01 червня 1990 року по 31 грудня 1997 року суд зазначає наступне.

Приписами статті 48 Кодексу законів про працю України та статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Записами в дублікаті трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 10 вересня 2001 року доводиться, що ОСОБА_1 у період з 01 червня 1990 року по 31 грудня 1997 року працював у колгоспі «Авангард».

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Постановою Ради Міністрів СРСР № 310 від 21 квітня 1975 року «Про трудові книжки колгоспників» (далі - постанова №310) встановлено, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу (пункт 2).

До трудової книжки колгоспника вносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства у колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум трудової участі у громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань, нагородження та заохочення за успіхи в роботі, передбачені статутом та правилами внутрішнього розпорядку колгоспу, інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (пункт 5 постанови №310).

Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, (далі Інструкція №58) встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 58 трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

За змістом пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

За положеннями пункту 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Пунктом 2.6 Інструкції № 58 передбачено, що якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Пунктом 5.1 Інструкції № 58 установлено, що особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

Згідно з пунктом 5.2 Інструкції № 58 дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами (пункт 5.3 Інструкції № 58).

До 29 липня 1993 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена наказом Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року № 162, якою встановлені аналогічні вимоги до порядку заповнення трудових книжок.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відтак, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.

Дублікат трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10 вересня 2001 року видано та заповнено із дотриманням вимог Інструкції № 58, апелянтом не доведено, що записи у дублікаті трудової книжки не відповідають первинним документам, як й не надано доказів визнання цих записів недійсними.

Відтак, ГУ ПФУ в Одеській області протиправно не враховано період роботи позивача з 01 червня 1990 року по 31 грудня 1997 року з підстав того, що дублікат трудової книжки видано пізніше, ніж встановлено трудові відносини з підприємством, яке видавало трудову книжку.

Судом відхиляються доводи апелянта про те, що вказаний період роботи в колгоспі «Авангард» потребує підтвердження, оскільки відсутня інформація про встановлений та відпрацьований мінімум трудової участі в громадському господарстві, а також відсутня довідка про зміну назви підприємства, а враховуючи приписи частини другої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», інформація про мінімум трудової участі в громадському господарстві та його виконання є необхідним, оскільки це впливає на зарахування стажу або повного або за фактичною тривалістю, адже невиконання встановленого мінімуму трудової участі без поважних причин є підставою для врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю, а не повністю.

З цього питання суд зазначає, що відсутність в трудовій книжці позивача інформації про мінімум трудової участі в громадському господарстві та його виконання не було підставою для неврахування цього періоду роботи до страхового стажу відповідно до рішення про відмову у призначенні пенсії, тому наявність чи відсутність в трудовій книжці інформації про мінімум трудової участі в громадському господарстві та його виконання не є предметом доказування у цій справі.

Стосовно питання неврахування ГУ ПФУ в Одеській області до пільгового стажу позивача періодів відповідно до довідки № 193 від 19 червня 2024 року суд зазначає наступне.

Дійсно, до заяви про призначення пенсії позивачем надано пільгову довідку № 193 від 19 червня 2024 року ПАТ «Збагачувальна фабрика «Україна».

За позицією апелянта довідка складена з порушенням вимог до її оформлення, визначених Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а саме довідка не містить підпису начальника відділу кадрів, підрозділ, вказаний у довідці, не відповідає назві посади, вказаній у постанові № 461 від 24.06.2016.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, (далі - Порядок №637) встановлено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Суд зазначає, що подана позивачем довідка № 193 від 19 червня 2024 року ПАТ «Збагачувальна фабрика «Україна» містить усю необхідну інформацію, яка кореспондується із відомостями про цей період роботи, який міститься у трудовій книжці, а окремі недоліки у заповненні довідки не дають підстав для неврахування такої довідки при визначенні права позивача на пенсію.

За правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі № 423/1881/17, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Отже, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Неточність в записах в трудовій книжці та інших документах не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу, що дає особі право на призначення пенсії, оскільки працівник не повинен відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Також є цілком незмістовним аргумент апелянта про неподання позивачем довідки про перереєстрацію підприємства з Донецької області в м. Київ, адже ця обставина жодним чином не впливає на визначення права позивача на пенсію.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що віднесення роботи позивача до спеціального стажу, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення також підтверджено Індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5) як кодом підстави ЗП3013Б1.

Так, індивідуальні відомості про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) містять інформацію про спеціальний стаж позивача за періоди роботи з грудня 2010 року по липень 2020 року, з січня по квітень, вересень-грудень 2022 року, 2023 року, січень-березень 2024 року за кодом підстави для обліку спеціального стажу ЗП3013Б1.

Довідником кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства встановлено, що під кодом ЗПЗ013Б1 обліковується спеціальний стаж працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення», постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» і від 16 січня 2003 року № 36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», і за результатами атестації робочих місць.

Отже, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Щодо обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача суд зазначає наступне.

Апелянт вважає, що зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням правової позиції суду та зарахованих цим судовим рішенням періодів роботи позивача є втручанням в дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду.

Згідно зі статтею 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини вказав, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

У рішенні в справі «Рисовський проти України» (Rysovskyyv. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04) ЄСПЛ вказав, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Частинами третьою - четвертою статті 245 КАС України установлено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд зазначає, що в розглядуваному випадку відсутні підстави вважати, що повноваження органу Пенсійного фонду у питанні зарахування спірних періодів до страхового стажу є дискреційними, позаяк для прийняття рішення на про зарахування певних періодів до страхового стажу виконано усі умови, визначені законом, й прийняття рішення про зарахування цих періодів не передбачає право відповідача діяти на власний розсуд.

З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції суд дійшов висновку про обґрунтованість обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача.

Стосовно територіального органу Пенсійного фонду, який має здійснити повторний розгляд заяви позивача, суд враховує, що згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі - постанова № 25-1).

Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі постанови № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно з пунктом 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Положеннями пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку № 22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Враховуючи вимоги Порядку № 22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Отже, з огляду на пункти 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем у правовідносинах щодо повторного розгляду заяви про призначення пенсії позивачу є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у її призначенні.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року в справі № 160/34768/24 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року в справі № 160/34768/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 07 серпня 2025 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 07 серпня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко