Справа № 460/15553/24
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2025-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/15553/24 пров. № А/857/20179/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

за участю секретаря Березюка Д.О.,

представниці апелянта Шеремета В.О.,

представниці позивачки Кропивницька У.М.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року (ухвалене головуючим суддею Поліщук О.В., у м. Рівне о 14 год. 06 хв., повне судове рішення складено 18 квітня 2025 року) у справі № 460/15553/24 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просила визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.08.2024 № 12722/.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що порушено процедуру призначення та проведення фактичної перевірки, що є підставою для скасування результатів такої перевірки. Стверджує про відсутність порушень, передбачених п. 1, п. 2 та п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон № 265/95-ВР), оскільки на виконання вимог пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України ( далі - ПК України) після початку перевірки та під час проведення перевірки позивач надала контролюючому органу усі можливі первинні документи, обов`язковість ведення яких передбачена чинним законодавством та підтверджують факт реальності господарських операцій, у тому числі походження товарно-матеріальних цінностей, які знаходились в магазині, а також тих, про які вказує податковий орган в акті. Зауважує, що жодних доказів реалізації товару ГУ ДПС у Хмельницькій області під час перевірки не було надано, тоді як, у спірних правовідносинах має бути досліджена саме розрахункова операція, а отже безпосереднім доказом, що підтверджує її вчинення, є розрахунковий документ. Звертає увагу суду на те, що контролюючим органом без правових підстав проведено інвентаризацію товарів, позаяк проведення інвентаризації має здійснюватись саме платником, а контролюючий орган може лише вимагати її проведення.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 01.04.2025 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 12722/ від 29.08.2024.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними, допустимими та достовірними доказами підстави для проведення фактичної перевірки позивача та правомірність прийняття наказу № 2854-П від 08.07.2024, під час розгляду даної справи не надав відповідних документів, які б свідчили про наявність підстав для проведення перевірки на підставі п.п. 80.2.2 п.80.2 ст. 80 ПК України, а тому відсутність в матеріалах справи таких доказів свідчить про протиправність призначення фактичної перевірки позивача. Крім цього, суд зазначив, що висновок контролюючого органу про порушення позивачем пункту 12 статті 3 Закону № 265/95 повністю спростовується наявними у матеріалах справи та дослідженими судом доказами, є безпідставним та необґрунтованим, а тому правові підстави для притягнення позивача до фінансової відповідальності на підставі статті 20 Закону № 265/95 відсутні.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що доказів реалізації товару на загальну суму 1 072 641 грн кінцевим споживачам без застосування програмного реєстратора розрахункових операцій контролюючим органом суду не надано та судом у ході розгляду справи не здобуто, а тому суд дійшов висновку, що вказане твердження відповідача є лише припущенням посадових осіб контролюючого органу, що відображені в акті перевірки.

Суд наголосив, що факт вчинення правопорушення має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях суб`єкта владних повноважень, який виступає від імені Держави.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та в прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що під час проведення фактичної перевірки контролюючим органом встановлено факти порушення платником податків вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: на момент здійснення перевірки продавець позивача надав копію Договору комісії, копію Акту приймання-передачі товарів до Договору комісії, копію Форми ведення товарних запасів, при цьому інших документів щодо походження товарів не надано. За даними АІС «СОД РРО» у період з 09.07.2024 по 18.07.2024 через ПРРО суб`єктом реалізовано товарно-матеріальні цінності які не відображені в Акті приймання-передачі товарів до Договору комісії та відповідно до наданої Форми обліку товарних запасів не надходили на об`єкт торгівлі, відтак за позицією контролюючого органу, товар який отриманий позивачем згідно Акту приймання-передачі товарів до Договору комісії та відсутній на час проведення фактичної перевірки, реалізований кінцевим споживачам без застосування програмного реєстратора розрахункових операцій. Допущені порушення слугували підставою для винесення податкового повідомлення рішення від 29.08.2024 № 12722/.

Позивач скористалася своїм правом та подала відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представниця апелянта в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та надала пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представниця позивачки, заперечила проти задоволення апеляційної скарги та надала пояснення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 09.07.2024 посадовими особами Головного управління ДПС у Хмельницькій області на підставі наказу № 2854-П від 08.07.2024 «Про проведення фактичної перевірки», направлень від 08.07.2024 № 4490, № 4491, згідно статті 20, підпункту пункту 75.1 статті 75 на підставі підпунктів 80.2.2, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України від 02.10.2010 № 2755-VІ, з метою здійснення контролю за дотриманням вимог законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками було проведено фактичну перевірку господарського об`єкту магазину магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 з 09 липня 2024 року, тривалістю 10 діб.

За результатами проведеної перевірки Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області складено акт фактичної перевірки № 17690/22-01-07-05/ НОМЕР_1 від 18.07.2024 (далі - акт фактичної перевірки).

У ході проведення вищезазначеної перевірки Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області встановлено наступні порушення податкового законодавства:

п. 1, 2, 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР , а саме:

1) порушення порядку ведення обліку товарних запасів (ТМЦ) за місцем їх реалізації (місцем здійснення господарської діяльності суб`єктом господарювання), а саме 09.07.2024 на момент здійснення перевірки у торговій точці (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , продавець ОСОБА_2 надав копію Договору комісії № КІ-29-04-24-ЗК від 29.04.2024 між Комітентом ФОП ОСОБА_3 (ПН НОМЕР_2 ) та Комісіонером ФОП ОСОБА_1 (ПН НОМЕР_1 ), копію Акту приймання-передачі товарів від 01.07.2024 до Договору комісії від 29.04.2024 відповідно до якого встановлено отримання Комісіонером на комісію товарів на суму 2 378 706 грн та копію Форми ведення товарних запасів

Згідно п.п.4.1 п.4 Договору комісії № КІ-29-04-24-ЗК від 29.04.2024, передання товарів Комітентом Комісіонеру для продажу відповідно до умов цього Договору здійснено Актом приймання-передачі, місце передання: АДРЕСА_1 . Інших документів щодо походження товарів не надано.

За даними АІС «СОД РРО» у період з 09.07.2024 по 18.07.2024 через ПРРО із фіскальним номером суб`єктом реалізовано товарно-матеріальні цінності на загальну суму 86 368 грн які не відображені в Акті приймання-передачі товарів від 01.07.2024 до Договору комісії від 29.04.2024 та відповідно до наданої Форми обліку товарних запасів не надходили ФОП ОСОБА_1 , на об`єкт торгівлі за адресою: АДРЕСА_1 , - як до початку так і під час фактичної перевірки. Підтверджуючі документи на товари, які реалізовано на суму 86 368 грн ФОП ОСОБА_1 (Форма ведення обліку товарних запасів та первині документи: податкові накладні, договори про прийом товару на комісію, тощо) в електронній та/або паперовій формі, що підтверджують походження та облік товарно-матеріальних цінностей не надано. Перелік реалізованих товарів наведено у відомості «Про результат перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (товарно-матеріальних цінностей)», яка є додатком до акту фактичної перевірки.

2) 09.07.2024 в ході перевірки було проведено інвентаризацію наявних залишків товарно-матеріальних цінностей на об`єкті торгівлі за адресою АДРЕСА_1 та проаналізовано отримані матеріали в день фактичної перевірки (в тому числі Акт приймання-передачі товарів від 01.07.2024 до Договору комісії № КІ-29-04-24-ЗК від 29.04.2024 відповідно до якого встановлено отримання Комісіонером на комісію товарів на суму 2 378 706 грн).

Згідно наданої ФОП ОСОБА_1 форми обліку товарних запасів, вибуття відсутнього на момент перевірки товару (продаж, внутрішнє переміщення, знищення або втрата, повернення товару постачальнику (комітенту), використання на власні потреби) з об`єкту торгівлі за адресою: АДРЕСА_1 не відбувалось, та згідно відомостей з наявних баз даних АІС «СОД РРО» реалізація відсутнього на момент перевірки товару не здійснювалась.

Відповідно до даних АІС «СОД РРО» через ГОРО «Вчасно.Каса» із фіскальним номером , який зареєстровано в органах ДПС України 24.04.2024 у період з 29.06.2024 та 09.07.2024 (день проведення контрольної розрахункової операції) реалізація товарів не здійснювалась.

Крім того, 11.07.2024 під час перевірки суб`єктом господарювання на адресу ГУ ДПС у Хмельницькій області рекомендованим листом додатково надіслано копію Договору комісії № КІ-29-04-024-ЗК від 29.04.2024 між Комітентом ФОП ОСОБА_3 (ПН НОМЕР_2 ) та Комісіонером ФОП ОСОБА_1 копію Акту приймання-передачі товарів від 01.07.2024 до Договору комісії від 29.04.2024 відповідно до якого встановлено отримання Комісіонером на комісію товарів на суму 1 394 030,24 грн.

Отже, товар на загальну суму 1 072 641 грн. який отриманий ФОП ОСОБА_1 згідно Акту приймання-передачі товарів від 01.07.2024 до Договору комісії від 29.04.2024 та відсутній на час проведення фактичної перевірки, реалізований кінцевим споживачам без застосування програмного реєстратора розрахункових операцій. Перелік товарів наведено у відомості Про результат перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (товарно-матеріальних цінностей), яка є додатком до акту фактичної перевірки

Від підписання та отримання другого примірника акту ФОП ОСОБА_1 відмовилась. Інспекторами складено належний акт відмови від підписання та отримання акту фактичної перевірки.

Не погоджуючись з висновками акту фактичної перевірки, позивачем 06.08.2024 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області подано заперечення на акт перевірки до якого долучено копію договору комісії від 29.04.2024 № KI-29-04-24-ЗК; копію акту приймання-передачі товарів від 01.07.2024 до договору комісії від 29.04.2024 № KI-29-04-24-ЗК; копію договору комісії від 24.06.2024 № KI24-06/24ІЄ/0-02; копію акту приймання-передачі товарів від 09.07.2024 до договору комісії від 29.04.2024 № KI24-06/24ІЄ/0-02; копію форми ведення обліку товарних запасів, докази надсилання документів під час перевірки.

Згідно відповіді на заперечення № 12995/6/22-01-07-05-10 від 22.08.2024 висновки акту перевірки залишено без змін, а заперечення позивача без задоволення.

29.08.2024 на підставі акту перевірки Головним управлінням ДПС у Рівненській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 12722/ від 29.08.2024, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення вимог пунктів 1, 2, 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР в сумі 1695329,50 грн.

Не погодившись із оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, позивачем подано до Державної податкової служби України скаргу від 18.09.2024, за результатами розгляду якої рішенням ДПС України про результати розгляду скарги податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Позивач вважаючи спірне податкове повідомлення - рішення протиправним, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.

Як передбачено підпунктом 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 ПК України 20.1.10. контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Перелік підстав, які зумовлюють проведення фактичної перевірки, окреслений у відповідних підпунктах пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Відповідно до пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України);

письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування (підпункт 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України);

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (підпункт 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України).

Отже, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.

Підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України містить перелік сфер об`єктів податкового контрою, інформація про можливі порушення в яких має бути перевірена на предмет її підтвердження/спростування, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Разом з тим, аналіз абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником.

Підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 26.03.2024 у справі №420/9909/23, в якій сформовано такий правовий висновок, який має забезпечити єдині підходи до оцінки правомірності наказів про призначення фактичних перевірок. Верховний Суд зазначив, що випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки.

Застосовуючи такі висновки до спірних правовідносин у справі та перевіряючи питання наявності обґрунтованої підстави для проведення перевірки на підставі підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними, допустимими та достовірними доказами підстави для проведення фактичної перевірки позивача та правомірність прийняття наказу № 2854-П від 08.07.2024, під час розгляду даної справи не надав відповідних документів, які б свідчили про наявність підстав для проведення перевірки на підставі п.п. 80.2.2 п.80.2 ст. 80 ПК України, а тому відсутність в матеріалах справи таких доказів свідчить про протиправність призначення фактичної перевірки позивача.

Як зазначено у пункті 86.1 статті 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Отже, у разі недотримання вимог проведення податкової перевірки, у контролюючого органу відсутні підстави на прийняття рішення за результатами виявлених порушень і порушення процедури проведення перевірки нівелюють її наслідки.

Таким чином, порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої, а у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Зважаючи на підстави та предмет спору, слід надати правову оцінку висновкам акта фактичної перевірки, який слугував підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Перевіряючи доводи сторін стосовно наявності (відсутності) порушень Закону № 265/95-ВР), суд зазначає наступне.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон №265/95-ВР, дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 296.1 статті 296 ПК України фізичні особи - підприємці на загальній системі та фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку, які є платниками податку на додану вартість, зобов`язані вести облік доходів і витрат за типовими формами та в порядку, що встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді.

Відповідно до статті 20 Закону № 265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян

Дана норма визначає кілька правових підстав для застосування фінансової санкції:

(1) реалізація товарів, які не обліковані у встановленому порядку, (2) не надання під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Отже, обов`язок суб`єкта господарювання, передбачений пунктом 12 статті 3 Закону № 265/95, полягає у веденні в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів, здійсненні продажу лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Водночас вказаною нормою права визначено, що на початок проведення перевірки суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючому органу документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). У разі невиконання суб`єктом господарювання зазначених обов`язків до нього застосовується фінансова санкція на підставі статті 20 Закону № 265/95.

Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. платників єдиного податку, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 № 496, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.11.2021 за №1411/37033 (далі - Порядок № 496), визначає правила ведення обліку товарних запасів та поширюється на фізичних осіб-підприємців, які відповідно до Закону № 265/95-ВР зобов`язані вести облік товарних запасів та здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку, та осіб, які фактично здійснюють продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такого фізичного особи-підприємця.

У Порядку № 496 терміни вживаються в таких значеннях:

документи, які підтверджують облік та походження товарів - Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку (далі - Форма обліку), та первинні документи;

первинні документи - опис залишку товарів на початок обліку, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (найменування суб`єкта господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) або код згідно з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, серія та номер паспорта / номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.

Опис залишку товарів на початок обліку складається в довільній формі та має містити інформацію про: найменування товарів, наявних у такої ФОП на дату набуття ним обов`язку щодо ведення обліку товарних запасів, кількості таких товарів (із зазначенням одиниці виміру) та їх вартості, самостійно визначеної ФОП.

У первинних документах, що засвідчують знищення, втрату або використання товарів на власні потреби, зазначається вартість товару за ціною придбання, підтвердженою обліком товарів, визначеним цим Порядком, та не зазначаються реквізити постачальника і отримувача товару;

товарні запаси - сукупність товарів, що утримуються ФОП для подальшого продажу (надання послуг).

Пунктами 1, 2 розділу ІІ Порядку № 496 визначено, що облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку.

ФОП, яка здійснює діяльність у декількох місцях продажу (господарських об`єктах), веде облік товарних запасів також за кожним окремим місцем продажу (господарським об`єктом) на підставі первинних документів, які підтверджують отримання товарів такою ФОП або окремим місцем продажу (господарським об`єктом), та/або первинних документів на внутрішнє переміщення товарів між ФОП та його окремими місцями продажу (господарськими об`єктами). Первинні документи на внутрішнє переміщення товарів є невід`ємною частиною такого обліку.

Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації.

Форма обліку ведеться за вибором ФОП у паперовій або в електронній формі.

Форма обліку має містити зазначені в довільному порядку дані ФОП: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки ФОП або серія та номер паспорта/номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті, податкова адреса, назва та адреса місця продажу (господарського об`єкта) або місця зберігання, в межах якого ведеться облік. Для паперової форми обліку зазначені дані мають міститися на титульному аркуші.

Під час ведення обліку товарних запасів у паперовій формі записи у Формі обліку виконуються розбірливо чорнилом темного кольору або кульковою ручкою (пункт 7 розділу ІІ Порядку № 496).

За змістом пунктів 9 - 11 Порядку № 496 заборонено продаж товарів, на які у місцях продажу таких товарів (господарських об`єктах) відсутні:

1) первинні документи, записи про які внесено до Форми обліку;

2) відповідні записи у Формі обліку про наявні первинні документи;

3) первинні документи і записи у Формі обліку про такі первинні документи.

Форма обліку, первинні документи на товари мають зберігатись у місці продажу (господарському об`єкті) до моменту вибуття останньої одиниці товару, відображеної в таких первинних документах.

Такі документи щомісячно групуються в хронологічному порядку їх відображення у Формі обліку та/або підшиваються для подальшого зберігання разом із Формою обліку, в якій інформацію про такі документи відображено.

Форма обліку, первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки. У разі якщо оригінали первинних документів відсутні у місці продажу, посадовій особі контролюючого органу можуть бути надані копії таких первинних документів з подальшим пред`явленням їх оригіналів до закінчення перевірки (за потреби).

Такі документи надаються особисто ФОП або особою, яка фактично здійснює продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такої ФОП.

Форма обліку в електронній формі на вимогу посадових осіб контролюючого органу має бути візуалізована у форматі, який дозволяє такій особі здійснити його перегляд та/або копіювання.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що за змістом акту фактичної перевірки контролюючим органом було встановлено, що за даними АІС «СОД РРО» у період з 09.07.2024 по 18.07.2024 через ПРРО із фіскальним номером суб`єктом реалізовано товарно-матеріальні цінності на загальну суму 86 368 грн які не відображені в Акті приймання-передачі товарів від 01.07.2024 до Договору комісії від 29.04.2024 та відповідно до наданої Форми обліку товарних запасів не надходили ФОП ОСОБА_1 , на об`єкт торгівлі за адресою: АДРЕСА_1 , - як до початку так і під час фактичної перевірки. Підтверджуючі документи на товари, які реалізовано на суму 86 368 грн. ФОП ОСОБА_1 (Форма ведення обліку товарних запасів та первині документи: податкові накладні, договори про прийом товару на комісію, тощо) в електронній та/або паперовій формі, що підтверджують походження та облік товарно-матеріальних цінностей не надано.

Судом також встановлено, що на початок проведення фактичної перевірки позивач надав контролюючому органу такі документи, які підтверджують облік та походження товарів за місцем їх реалізації: договір комісіії № КІ-29-04-24-ЗК від 29.04.2024, акт прииймання-передачі товарів 01.07.2024 до договору комісіії № КІ-29-04-24-ЗК, відповідно до якого встановлено отримання комісіонером на комісію товарів на суму 2 378 706 грн, копію Форми ведення товарних запасів.

Факт надання вказаних документів відображений контролюючим органом в акті фактичної перевірки № 17690/22-01-07-05/ НОМЕР_1 від 18.07.2024.

Крім того, ці ж документи (в т.ч., копія договору комісіі № КІ24-06.24ІЄ/0-02 від 24.06.2024, акт прииймання-передачі товарів від 09.07.2024 до договору комісіії № КІ24-06.24ІЄ/0-02 від 24.06.2024, Форма ведення обліку товарних запасів) були направлені на адресу ГУ ДПС у Хмельницькій області разом із запереченнями від 06.08.2024 на акт фактичної перевірки, які було подано в межах передбаченого п. 86.7. ст. 86 Податкового кодексу України.

Верховний Суд у своїй постанові від 21.09.2023 по справі № 280/11956/21 дійшов наступних висновків: «Відповідно до пункту 86.1. статті 86 ПК України у разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із запереченнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом. Матеріали перевірки - це: акт (довідка) перевірки з інформативними додатками, які є його невід`ємною частиною; заперечення, надані платником податків до акта (довідки) перевірки (у разі їх наявності на час розгляду); пояснення та їх документальне підтвердження, які надані платником податків відповідно до підпункту 16.1.15 пункту 16.1 статті 16 та відповідно до абзацу другого підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 розділу I цього Кодексу. Згідно з підпунктом 86.7.4. пункту 86.7. статті 86 ПК України при розгляді матеріалів перевірки контролюючим органом досліджуються всі наявні фактичні дані, що стосуються предмета розгляду, у тому числі документи, надані платником податків або витребувані у нього, письмові та усні пояснення платника податку, інші фактичні дані, що наявні або доступні контролюючому органу. За результатами розгляду матеріалів перевірки комісія з розгляду заперечень приймає висновок, що є невід`ємною частиною матеріалів перевірки. Враховуючи, що надані позивачем до заперечень на акт перевірки документи є невід`ємною частиною матеріалів перевірки і мають бути враховані контролюючим органом під час прийняття рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що позивач надав під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), що виключає можливість застосування до позивача фінансової санкції, встановленої статтею 20 Закону № 265/95-ВР».

Суд першої інстанції слушно зазначив, що оскільки Форма обліку товарних запасів та документи, що підтверджують придбання та походження товарів, які представники контролюючих органів відмовились брати до уваги під час складення акту фактичної перевірки № 17690/22-01-07-05/ від 18.07.2024, були долучені до заперечень на акт перевірки, то, виходячи з вищевказаної правової позиції Верховного Суду, вони є такими, що надані під час перевірки.

З огляду на це, доводи контролюючого органу про ненадання позивачем документів, які підтверджують облік товарів та їх походження під час перевірки, не відповідає обставинам справи, приписам ст. 20 Закону № 265/95-ВР, ст. 86 ПК України та правовій позиції Верховного Суду щодо їх застосування до аналогічних правовідносин.

У свою чергу, первинними документами згідно з Порядком № 496 є опис залишку товарів на початок обліку, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (найменування суб`єкта господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) або код згідно з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, серія та номер паспорта/номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.

У розглядуваній ситуації позивач, як вже зазначено судом вище, надав контролюючому органу договір комісіії № КІ-29-04-24-ЗК від 29.04.2024, акт прииймання-передачі товарів 01.07.2024 до договору комісіії № КІ-29-04-24-ЗК, договір комісіії № КІ24-06.24ІЄ/0-02 від 24.06.2024, акт приймання-передачі товарів від 09.07.2024 до договору комісіії № КІ24-06.24ІЄ/0-02 від 24.06.2024, копію Форми ведення товарних запасів.

Жодних зауважень щодо змісту, форми тощо цих документів контролюючий орган в акті перевірки не зазначив. Також будь-яких застережень стосовно правильності заповнення позивачем Форми ведення обліку товарних запасів в акті перевірки податковий орган не навів.

Судом встановлено, що названі документи містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару. Зокрема, у договорі комісії № КІ-29-04-24-ЗК від 29.04.2024 та акту приймання-передачі товарів до цього договору відображно: (постачальник (Комітент) фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (ПН НОМЕР_2 ), отримувач (Комісіонер) фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (ПН НОМЕР_1 ), дату проведення операції (01.07.2024 передання товарів, зазначених в акті на комісію), найменування, кількість та вартість товару (799 одиниць товарів загальною вартістю 1 394 030,24 грн (найменування, кількість та вартість кожної окремої одиниці товару чітко зазначені в акті).

Тобто, вказані документи повною мірою ідентифікують постачальника та отримувача товару, дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару та мають всі ознаки первинних, які передбачені Порядком № 496, відтак надані позивачем контролюючому органу під час фактичної перевірки документи є, у розумінні приписів Порядку № 496 є належними документами, які підтверджують облік та походження товарів за місцем їх реалізації.

При цьому, позиція відповідача полягає у тому, що надані позивачем документи не відносяться до первинних, оскільки, первинними є лише ті документи, які передбачені Порядком № 496.

З цього приводу суд зауважує, що за приписами вказаного Порядку до первинних належать, зокрема, й інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару, дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару. У спірній ситуації такі документи, як встановив суд вище, були надані позивачем податковому орану, проте безпідставно ним проігноровані.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів поділяє твердження суду першої інстанції, що висновок контролюючого органу про порушення позивачем пункту 12 статті 3 Закону № 265/95 повністю спростовується наявними у матеріалах справи та дослідженими судом доказами, є безпідставним та необґрунтованим, а тому правові підстави для притягнення позивача до фінансової відповідальності на підставі статті 20 Закону № 265/95 відсутні.

Стосовно порушень пунктів 1, 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 3 Закону № 265/95-ВР, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: 1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; 2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).

З аналізу наведеної норми, слід дійти висновку, що суб`єкти господарювання зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи та видавати (в паперовому вигляді та/або електронній формі) розрахунковий документ встановленої форми та змісту, що підтверджує виконання розрахункової операції.

Згідно з п. 1 ст. 17 Закону № 265/95-ВР, за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах, зокрема, у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що пункт 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР встановлює відповідальність за невиконання суб`єктом господарювання щонайменше одного з трьох обов`язків: 1) непроведення розрахункової операції через РРО; 2) проведення розрахункової операції через РРО, однак, на неповну суму покупки; 3) невидача відповідного (тобто такого, що відповідає вимогам щодо форми і змісту) розрахункового документа. Перші два обов`язки суб`єкта господарювання випливають зі змісту пункту 1 статті 3 Закону № 265/95-ВР, а третій - з пункту 2 статті 3 Закону №265. Відповідно, наявність будь-якої з таких обставин (у сукупності або окремо) й утворює склад правопорушення.

Верховний Суд у постанові від 02.02.2023 №500/6845/21 вирішував питання щодо наявності підстав для застосування штрафних санкцій на підставі пункту 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР у разі виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання, який зареєстрований платником акцизного податку, факту роздрукування ним розрахункового документа з таким недоліком як відсутність у ньому літерного позначення акцизного податку, розміру його ставки та загальної суми акцизного податку у ціні товару.

У цій постанові Верховний Суд зазначив, що предметом доказування у справах, пов`язаних із притягненням суб`єкта господарювання до відповідальності на підставі пункту 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР, є встановлення на підставі належних і допустимих доказів фактів, з якими контролюючий орган пов`язує допущення порушення суб`єктом господарювання вимог пункту 1 та/або 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР.

За змістом спірного податкового повідомлення-рішення судом встановлено, що позивача також притягнуто до фінансової відповідальності за невиконання обов`язків, встановлених, зокрема, пунктами 1 та 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР.

У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 1 статті 3 Закону № 265/95-ВР, перевірці підлягають обставини безпосереднього здійснення розрахункової операції, однак, її непроведення через РРО, та/або здійснення розрахункової операції на більшу суму, ніж проведено через РРО.

У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР, перевірці підлягають як обставини видачі/невидачі розрахункового документа, так і обставини відповідності такого вимогам щодо форми і змісту.

В акті фактичної перевірки зазначено, що товар на загальну суму 1 072 641 грн який отриманий ФОП ОСОБА_1 згідно Акту приймання-передачі товарів від 01.07.2024 до Договору комісії від 29.04.2024 та відсутній на час проведення фактичної перевірки, реалізований кінцевим споживачам без застосування програмного реєстратора розрахункових операцій.

З приводу цього суд першої інстанції правильно зауважив, що доказів реалізації товару на загальну суму 1 072 641 грн кінцевим споживачам без застосування програмного реєстратора розрахункових операцій контролюючим органом суду не надано та судом у ході розгляду справи не здобуто, а тому суд дійшов висновку, що вказане твердження відповідача є лише припущенням посадових осіб контролюючого органу, що відображені в акті перевірки.

Суд наголошує, що факт вчинення правопорушення має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях суб`єкта владних повноважень, який виступає від імені Держави.

При цьому, згідно з пунктом 20.1.9. ПК України контролюючі органи мають право під час проведення перевірки вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки з використанням інформації та документів щодо результатів такої інвентаризації за наслідками таких перевірок або під час наступних заходів податкового контролю.

Проведення інвентаризації має здійснюватись саме платником, а контролюючий орган може лише вимагати її проведення. Нестача придбаних товарів має бути виявлена в результаті інвентаризації, яка здійснена під час проведення перевірки, в межах якої вона була призначена (ініційована).

Отже, за своєю суттю інвентаризація - це перевірка фактичної наявності майна і співставлення даних інвентаризації з бухгалтерським обліком. Нестачу товару можна виявити, коли відомі дані про залишки товару на початок інвентаризації та їх рух (вибуття, надходження) за звітний період. При цьому відомості щодо даних залишку товарів на початок інвентаризації мають встановлюватись на підставі первинної документації.

Таким чином, проведення платником податків на вимогу контролюючого органу під час проведення податкової перевірки інвентаризації товарів є єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку і, відповідно, використання чи невикористання платником податку таких товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (постанови Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 807/1556/17, від 18.03.2024 у справі № 120/2466/23, від 15.04.2024 справі № 120/2764/23).

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що жодної вимоги щодо проведення інвентаризації у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ФОП ОСОБА_1 контролюючим органом не вручалося та не направлялося, що сторонами не заперечується.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач не довів правомірність та обґрунтованість вказаних вище висновків про порушення позивачем пунктів 1 та 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР, викладених в акті фактичної перевірки.

А тому, наведене вище свідчить про те, що спірне податкові повідомлення-рішення є протиправними і таке необхідно скасувати, що є підставою для задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року у справі № 460/15553/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 08 серпня 2025 року