Справа № 420/15221/25
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2025-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» до Одеської митниці про визнання протиправним дій та скасування рішення

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 15.05.2025 надійшла позовна заява приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» до Одеської митниці, в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UA500500/2025/000212/2 від 02 травня 2025 року;

2. Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці № UA500500/2025/000368 від 02 травня 2025 року.

Обгрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначив, що 21.11.2024 між PT. KWARSA INDAHMURNI (Індонезія) та ПП «ГЕЛІОС-ВАН» укладений контракт №KG211124, відповідно до якого продавець - PT. KWARSA INDAHMURNI зобов`язується поставити, а покупець ПП «ГЕЛІОСВАН» прийняти та оплатити товар (посуд столовий та кухонне приладдя), асортимент, номенклатура, кількість, ціна та умови оплату яких зазначаються у інвойсах та проформах інвойс. Проформи інвойс та інвойси складаються та затверджуються на кожну окрему поставку. 01.05.2025 позивачем до Одеської митниці було подано електронну митну декларацію № 25UA47U5, а також, на виконання вимог ч.1 ст.49, ч.2 ст.53 МК України, були подані документи, що підтверджують митну вартість товарів - посуду столового скляного в асортименті за ціною 17 292,10 дол. США і обраний перший (основний) метод її визначення. За результатами митного оформлення ЕМД відповідачем прийнята картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2025/000368 від 02.05.2025 та рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2025/000212/2 від 02.05.2025.

19.05.2025 ухвалою судді позовну заяву залишено без руху, встановивши 10-денний строк для усунення недоліків шляхом надання до суду належним чином (нотаріально) засвідчених перекладів на державну мову всіх документів, доданих до позовної заяви, що складені іноземною мовою.

29.05.2025 до суду від представника позивача надійшла заява (вх. №ЕС/53122/25) про усунення недоліків.

03.06.2025 ухвалою судді, прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження по справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

18.06.2025 до суду надійшло клопотання (вх. №ЕС/61325/25) представника відповідача Одеської митниці, в якому заявник заперечує проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та просить суд постановити ухвалу, якою задовольнити заяву Одеської митниці про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін, мотивуючи тим, що розмір можливих збитків у даній справі (різниця в митних платежів між заявленою та скоригованою митною вартістю спірного товару) становить 157928,69 грн. Зазначена обставина свідчить про складність даної справи, яка потребує розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи з метою надання усних пояснень, оскільки результат розгляду справи матеріальні збитки для сторін у сумі 157928,69 грн.

18.06.2025 від представника відповідача Одеської митниці надійшов відзив (вх. №ЕС/61331/25), в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

У вказаному відзиві зазначили, що у зв`язку із спрацюванням профілів ризику системи управління ризиками щодо можливого заниження митної вартості та на виконання вимог статті 54 МКУ під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) №25UA47U5 від 01.05.2025 встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності та не містяться всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, та обґрунтовано у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000212/2 від 02.05.2025, а саме:

1) До митного оформлення надано банківський платіжний документ, що стосується вартості товару, № 23 з іншою датою, відмінною від вказаної в графі 44 митної декларації;

2) В довідці про транспортні витрати від 29.04.2025 № 9418 вказана вартість транспортування товару за умовами поставки FOB, без зазначення географічного пункту відправлення.

Таким чином, оскільки надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, зазначені обставини виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 МКУ, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості. Листом від 02.05.2025 № 112 декларант повідомив про надання додаткових документів (крім вже надісланих) для підтвердження заявленої митної вартості та неможливість надати інші додаткові документи і висловив прохання про закінчення митного оформлення декларації. Під час опрацювання всіх наданих документів, ще були виявлені розбіжності та неточності, а саме: в довідці про транспортні витрати від 29.04.2025 № 9418 зазначено два коносамента, відповідно до яких здійснювалося транспортування оцінюваного товару, але до митного оформлення коносамент № JKTODS21447 не надавався, крім того судно «LILA CANADA» (вказане в графі 21 митної декларації) відсутнє в наданому до митного оформлення коносаменті від 21.01.2025 № DJA1328138, що свідчить про те, що в процесі транспортування контейнеру № TCNU3986005 із задекларованим товаром відбувалося його перевантаження з одного судна на інше. Але надані транспортні (перевізні) документи не містять відомості щодо вартості на вантажувально-розвантажувальних робіт і вони не включені до митної вартості товару, отже вона може бути заниженою. Крім того рівень митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено є більшим, отже, аналізуючи подані спочатку та надані додатково документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, митний орган приходить до висновку про неможливість визнання заявленої декларантом митної вартості, враховуючи положення п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, тому митну вартість товарів за МД 25UA47U5 скориговано відповідно до п.1 ст.55 Митного кодексу України.

Отже, оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з митними деклараціями (МД) №25UA47U5 від 01.05.2025 містились розбіжності, та не містилися всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст. 54 МКУ, були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Товар, який надійшов на адресу позивача, було випущено у вільний обіг за митною декларацією (МД) №25UA27U0 від 29.04.2025 за умови забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X МКУ. Сплату різниці митних платежів за митною вартістю, визначеною декларантом, та митною вартістю, визначеною митним органом, при митному оформленні товарів забезпечено фінансовою гарантією у розмірі 157 928,69 грн шляхом внесення коштів на відповідний рахунок митного органу.

Таким чином, Одеська митниця під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішення про коригування митної вартості товару №UA500500/2025/000212/2 від 02.05.2025 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2025/000368 від 02 травня 2025 року діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову ПП «ГЕЛІОС-ВАН».

19.06.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №ЕС/62265/25) в якому покликаючись на фактичні обставини справи просили задовольнити позовні вимоги.

19.06.2025 від представника позивача надійшла заява (вх. №ЕС/62273/25), в якій просили стягнути з Одеської митниці витрати пов`язані із залученням перекладача, у розмірі 8471 грн.

В обгрунтування зазначили, що 27.05.2025 ПП «ГЕЛІОС-ВАН» на усунення недоліків позовної заяви до суду були надані нотаріально засвідчені копії перекладів на українську мову документів, поданих разом із позовною заявою. Таким чином надання ПП «ГЕЛІОС-ВАН» нотаріально засвідчених перекладів на українську мову документів, поданих разом із позовною заявою, було ініційоване судом. Позивачем, на виконання вимог ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 та доведення свої позиції, був замовлений переклад документів, поданих до суду разом з позовною заявою, у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Загальна вартість виготовлення нотаріально засвідчених перекладів на українську мову вищевказаних документів склала 8 471,00 грн. Згідно з ч. 5 ст. 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. ПП «ГЕЛІОС-ВАН» були понесені витрати у зв`язку із залученням перекладача у розмірі 8 471,00 грн, що підтверджується:

- рахунком на оплату №69 від 26.05.2025;

- платіжною інструкцією №132 від 29.05.2025;

- актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №69 від 27.05.2025.

Таким чином, послуги із залучення перекладача, пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції, є співмірними із складністю відповідної роботи, її обсягом, а тому мають бути стягнуті з відповідача на користь ПП «ГЕЛІОС-ВАН».

Того ж дня надійшло клопотання представника позивача (вх. №ЕС/62278/25 від 19.06.2025) долучити до матеріалів справи №420/15221/25 звіт про обсяг наданих послуг від 18.06.2025 до Додаткової угоди №56 до Договору №24 про надання Договору №24 про надання правової допомоги від 21.10.2021.

Ухвалою судді від 23.06.2025 постановлено у задоволенні клопотання (вх. №ЕС/61325/25 від 18.06.2025) представника відповідача Одеської митниці про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відмовити.

24.06.2025 від представника відповідача Одеської митниці надішли заперечення (вх. №ЕС/63753/25) покликаючись, що твердження Позивача не відповідає дійсності та є безпідставним, так як Рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2025/000212/2 від 02.05.2025 складені посадовою особою митного органу відповідно до чинного законодавства України та відповідно до рекомендацій Державної митної служби України; щодо своєї форми - Рішення повністю відповідає Наказу № 598 від 24.05.2012 Міністерства фінансів України «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору», в графі 33 Рішення детально розписані фактичні обставини справи, наведено належні пояснення щодо розбіжностей в наданих ПП «ГЕЛІОС-ВАН» до митного оформлення документах, наведено повну інформацію щодо джерел, які використовувалися при визначені митної вартості оцінюваних товарів, отриману за результатами здійснення митного контролю із зазначенням номерів відповідних митних декларацій, яка міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), АСМО «Інспектор», та також обґрунтовано позицію митного органу посилаючись на відповідні норми митного законодавства України.

А також надійшло клопотання Одеської митниці (вх. №ЕС/64025/25 від 24.06.2025), в якому просили зменшити розмір витрат на судові витрати на залучення перекладача у справі №420/15221/25 за позовом ПП «ГЕЛІОС-ВАН» до Одеської митниці.

Станом на дату вирішення даної справи, інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено таке.

Приватне підприємство «ГЕЛІОС-ВАН» зареєстровано як юридична особа 25.01.2011 (Номер запису: 0002646) та здійснює такі види діяльності за КВЕД: 46.44 Оптова торгівля фарфором, скляним посудом і засобами для чищення (основний); 46.41 Оптова торгівля текстильними товарами; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 46.74 Оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткованням і приладдям до нього; 46.69 Оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням; 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; 43.21 Електромонтажні роботи; 46.43 Оптова торгівля побутовими електротоварами й електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення; 46.47 Оптова торгівля меблями, килимами й освітлювальним приладдям; 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення.

21.11.2024 між PT. KWARSA INDAHMURNI (м:Тангеранг, Індонезія) в особі керуючого директора г-на Welly Tobagus, що діє на підставі Статуту, в подальшому іменована як «продавець», з однієї сторони, та ПП «ГЕЛІОС-ВАН» (м. Чорноморськ, Україна), в особі Директора Володичева Володимира Дмитровича, який діє на підставі Статуту, з іншої Сторони, в подальшому іменована «покупець», разом Сторони, уклали даний Контракт № KG211124 за умовами якого продавець зобов`язується поставити, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товари (столовий посуд і кухонне приладдя), асортимент, номенклатуру, кількість, ціну та умови оплати яких обумовлюються в Інвойсах (рахунках Продавця) та Проформах Інвойс (замовленнях Покупця) до цього Контракту.

Пункти 2.2.-2.3. Контракту ціни за цим контрактом встановлюються в доларах США та вказуються у Проформі Інвойс та Інвойсі на відповідну поставку. Ціна на Товар включає вартість самого товару, вартість експортного пакування та маркування, транспортування до порту відправлення, вантажних робіт, витрат на оплату митного оформлення та інші витрати в країні вивезення. Загальна вартість товару, що поставляється за контрактом, обчислюється в тій же валюті, що і ціна США) i за одиницю товару (Доларах США) і складається із загальної суми Інвойсів.

Пункт 3.1. Контракту постачання товару здійснюється на умовах FOB JAKARTA, Indonesia (ІНКОТЕРМС-2010) або інших умовах поставки, які вказуються в проформа Інвойс та Інвойсі на кожну окрему поставку. Сторони керуються положенням Міжнародних правил тлумачення торгових термінів «ІНКОТЕРМС» (у редакції Міжнародної торгової палати 2010 року) у частині, що стосується визначення базису поставки FOB, який використовується у цьому контракті.

Декларантом до митного оформлення було подано рахунок-проформу № HLS/001А/11/24 від 22.11.2024 та рахунок фактуру (інвойс) № KIM20250005 від 14.01.2025. Як вбачається з інвойсу KIM20250005 від 14.01.2025 вартість товару, що поставляється складає 17 292,10 дол. США на умовах FOB (Jakarta) Indonesia.

01.05.2025 позивачем до Одеської митниці було подано електронну митну декларацію № 25UA47U5, а також, на виконання вимог ч.1 ст.49, ч.2 ст.53 МК України, були подані документи, що підтверджують митну вартість товарів - посуду столового скляного в асортименті за ціною 17 292,10 дол. США і обраний перший (основний) метод її визначення.

Для підтвердження вказаних у митній декларації № 25UA47U5 від 01.05.2025 відомостей, до митної декларації, зокрема, було надано, зокрема, нижченаведений перелік документів:

- Пакувальний лист (Packing list) №KIM20250005 від 14.01.2025;

- Рахунок-проформа (Proforma invoice) №HLS/001A/11/24 від 22.11.2024;

- Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) №KIM20250005 від 14.01.2025;

- Домашній коносамент (House bill of lading) №DJA1328138 від 20.01.2025;

- Автотранспортна накладна (Road consignment note) №2067 від 29.04.2025;

- Сертифiкат про походження товару (Certificate of origin) №0005928/TGR/2025 від 17.02.2025;

- Статус особи, яка подає митну декларацію №1;

- Банківський платіжний документ, що стосується товару №1 від 03.01.2025;

- Банківський платіжний документ, що стосується товару №23 від 23.04.2025;

- Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №60146 від 29.04.2025;

- Документ, що підтверджує вартість перевезення товару №9418 від 29.04.2025;

- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/ або внутрішніх) договорів №KG211124 від 21.11.2024;

- Доповнення до внутрішнього договору (контракту) Додаткова угода № 1 до Договор від 31.07.2024;

- Договір (контракт) про перевезення №0905-Т/20 від 11.12.2020;

- Інші некласифіковані документи Заява на проведення фізогляду від 30.04.2025;

- Інші некласифіковані документи Фото товару від 01.05.2025;

- Копія митної декларації країни відправлення №000005 від 14.01.2025;

- Митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів № 25UA47U5 від 01.05.2025.

Одеською митницею відповідно до частини 3 статті 53 МКУ декларанта зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, з яких виготовлені товари; 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

01.05.2025 на підставі вимоги Митного органу про надання додаткових документів, Позивачем були надані додаткові документи: Прайс-лист від 01.11.2024; Виписку по рахунку від 03.01.2025; Виписку по рахунку від 24.04.2025; Оборотно-сальдову відомість по рахунку 632 за період 01.01.2025 по 30.04.2025.

Одеська митниця за результатами розгляду поданих документів своїм рішенням №UA500500/2025/000195/2 від 17.04.2025 здійснила коригування заявленої позивачем митної вартості товару у сторону збільшення.

Також, Одеська митниця склала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2025/000368.

Так, у рішенні №UA500500/2025/000212/2 від 02.05.2025 відповідачем було вказано, що у зв`язку із спрацюванням профілів ризику системи управління ризиками щодо можливого заниження митної вартості при перевірці рівня митної вартості товарів були опрацьовані подані декларантом документи, які підтверджують митну вартість товарів, і встановлено, що вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

1) до митного оформлення надано банківський платіжний документ, що стосується вартості товару, № 23 з іншою датою, відмінною від вказаної в графі 44 митної декларації;

2) в довідці про транспортні витрати від 29.04.2025 № 9418 вказана вартість транспортування товару за умовами поставки FOB, без зазначення географічного пункту відправлення.

Згідно п.5 ст.54 МКУ митний орган має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документу чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. Згідно п.2 ст.52 МКУ декларант зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. З огляду на вищезазначені розбіжності, була висунута вимога протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи згідно п.3ст.53 МКУ для підтвердження заявленої митної вартості, а саме:

1) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;

2) каталоги, специфікації виробника товару;

3) виписку з бухгалтерської документації. Декларант за власним бажанням міг подати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів.

Листом від 02.05.2025 № 112 декларант повідомив про надання додаткових документів (крім вже надісланих) для підтвердження заявленої митної вартості та неможливість надати інші додаткові документи і висловив прохання про закінчення митного оформлення декларації. Під час опрацювання всіх наданих документів, ще були виявлені розбіжності та неточності, а саме:

в довідці про транспортні витрати від 29.04.2025 № 9418 зазначено два коносамента, відповідно до яких здійснювалося транспортування оцінюваного товару, але до митного оформлення коносамент № JKTODS21447 не надавався, крім того судно «LILA CANADA» (вказане в графі 21 митної декларації) відсутнє в наданому до митного оформлення коносаменті від 21.01.2025 № DJA1328138, що свідчить про те, що в процесі транспортування контейнеру № TCNU3986005 із задекларованим товаром відбувалося його перевантаження з одного судна на інше. Але надані транспортні (перевізні) документи не містять відомості щодо вартості навантажувально-розвантажувальних робіт і вони не включені до митної вартості товару, отже вона може бути заниженою. Крім того рівень митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено є більшим, отже, аналізуючи подані спочатку та надані додатково документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, митний орган приходить до висновку про неможливість визнання заявленої декларантом митної вартості, враховуючи положення п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, тому митну вартість товарів за МД 25UA47U5 буде скориговано відповідно до п.1 ст.55 Митного кодексу України.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням про коригування митної вартості товару та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного рішення, суд дійшов до таких висновків.

Згідно ст. 49 Митного кодексу України (далі - МК України) встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно положень МК України, митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 50 МК України, відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно з частиною 1 статті 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1, 2, 3 статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Відповідно до ч.1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно із ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто, вимоги вказаних норм дають змогу відокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості:

1) наявність розбіжностей між окремими документами;

2) наявність ознак підробки певних документів;

3) відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відповідно до ч.3 ст.54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частин 2, 3 статті 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 8 статті 57 МК України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Частинами 1, 2 ст. 59 МК України, які встановлюють порядок визначення митної вартості з використанням методу за ціною договору щодо ідентичних товарів, передбачено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Так, судом встановлено, що оскільки митну вартість товарів не можна було визначити шляхом використання методу, зазначеного у ст.58 МК України (метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та за результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості, було обрано метод визначення митної вартості другорядний: резервний метод.

Щодо твердження відповідача, що до митного оформлення надано банківський платіжний документ № 23, що стосується вартості товару, з іншою датою, відмінною від дати, вказаної у графі 44 митної декларації.

Відповідно до п.1.1 наданого до митного оформлення контракту №KG211124 від 21.11.2024 продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар (посуд столовий та кухонне приладдя), асортимент, номенклатура, кількість, ціна та умови оплату яких зазначаються у інвойсах (рахунках Продавця) та проформах інвойс (замовленнях Покупця). Проформи інвойс та інвойси складаються та затверджуються на кожну окрему поставку.

Згідно п.2.1 вищевказаного контракту ціни встановлюються в доларах США та вказуються у проформі інвойс та інвойсі на відповідну поставку.

Декларантом до митного оформлення було подано рахунок-проформу № HLS/001А/11/24 від 22.11.2024 та рахунок фактуру (інвойс) № KIM20250005 від 14.01.2025 на суму 17292,10 дол. США.

На підтвердження визначеної вартості надано платіжну інструкцію в іноземній валюті №1 на суму 5374,59 дол. США та платіжну інструкцію в іноземній валюті №23 на суму 11917,51 дол. США.

Графа 44 МД 25UA47U5 від 01.05.2025 відображено подання платіжних інструкцій в іноземній валюті за кодом « 3001».

Враховуючи викладене суд відхиляє доводи відповідача, оскільки подані банківські платіжні документи №1 та №23, подані до митного оформлення, містять усі необхідні реквізити, визначені законодавством для можливості ідентифікації даних платіжних інструкцій, що стосуються оцінюваних товарів.

Щодо відсутності в довідці про транспортні витрати від 29.04.2025 № 9418 вартість транспортування товару за умовами поставки FOB, без зазначення географічного пункту відправлення.

Разом з цим, пунктом 3.1 контракту №KG211124 від 21.11.2024 сторони узгодили, що поставка товару здійснюється на умовах FOB JAKARTA, Indonesia або інших умовах поставки, які вказуються в проформі інвойс та інвойсі на кожну окрему поставку.

Так, на підтвердження інформації щодо географічного місця відправлення вантажу на умовах FOB декларантом надано інвойс HLS/001А/11/24 від 22.11.2024 в якого у графі «Умови поставки» (Terms ofDelivery) поставка товару здійснюється на умовах FOB JAKARTA. Інвойс KIM20250005 від 14.01.2025 містить аналогічні відомості про умови поставки товару, а саме FOBJAKARTA. Також вказаний документ місить відомості про порт завантаження товару Tanjung Priok, Jakarta, Indonesia.

Відповідачем не зазначено, яким чином відсутність інформації про географічне місце відправлення вантажу на умовах FOB у митної декларації №25UA47U5 від 01.05.2025 з урахуванням вищевказаних документів, які подані позивачем до митного оформлення товару, впливає на митну вартість такого товару.

Більш того, суд зазначає, що подання декларацій країни відправлення до митного оформлення частиною 2 статті 53 МК України не передбачено, а зазначені документи не мають безпосереднього впливу на перевірку достовірності заявленої митної вартості товару. Митна декларація країни відправлення заповнюється контрагентом позивача і підприємство позивача не може нести відповідальність за правильність її оформлення.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року, справа № 813/1350/14.

Стосовно твердження, що в довідці про транспортні витрати від 29.04.2025 № 9418 зазначено два коносамента, відповідно до яких здійснювалося транспортування оцінюваного товару, але до митного оформлення коносамент № JKTODS21447 наданий не був; крім того судно «LILA CANADA» (вказане в графі 21 митної декларації) відсутнє в наданому до митного оформлення коносаменті від 21.01.2025 № DJA1328138, що свідчить про те, що в процесі транспортування контейнеру № TCNU3986005 із задекларованим товаром відбувалося його перевантаження з одного судна на інше, але надані транспортні (перевізні) документи не містять відомості щодо вартості навантажувально-розвантажувальних робіт і вони не включені до митної вартості товару, отже вона може бути заниженою.

Судом встановлено, що декларантом на підтвердження витрат на транспортування, були надані: договір про надання транспортно-експедиційних послуг №0905-Т/20 від 11.12.2020; додаткова угода №1 до Договору №0905-Т/20 від 11.12.2020; рахунок на оплату №60146 від 29.04.2025; довідка про транспортні витрати №9418 від 29.04.2025.

Довідка про транспортні витрати від 29.04.2025 № 9418 містить посилання на коносамент №DJA1328138/JKTODS21447.

У рахунку на оплату №60146 від 29 квітня 2025 року визначено маршрути перевезення, а саме: Маршрут морського перевезення/Shipping route: Jakarta-Odessa та Маршрут автоперевезення/Route trucking: Одеса-Одеса.

В позові представник позивача зазначив, що вантаж, який перевозився у контейнері TCNU3986005, прямував за маршрутом Jakarta, Indonesia (порт завантаження) Одеса, Україна(порт вивантаження). В процесі транспортування контейнер TCNU3986005 був перевантажений на інше судно «LILACANADA», яке безпосередньо і доставило вантаж у порт вивантаження.

Тому у коносаменті № DJA1328138 від 20.01.2025 вказано судно, яке вийшло з порту завантаження, а в рахунку на оплату №60146 від 29.04.2025 - судно, яке зайшло в порт вивантаження. Зазначена ТОВ «ГЛОБАЛ ОУШЕН ЛІНК» у довідці про транспортні витрати та у рахунку на оплату компенсація перевезення морським транспортом за маршрутом Jakarta-Odessa включала у себе всі витрати, пов`язані із перевезенням вантажу, у тому числі й витрати на навантажувально-розвантажувальні роботи та склала 304 147,51 грн. (ціна без ПДВ). Зазначена сума, а також витрати на оплату послуг експедитора за межами України у розмірі 417,44 грн. (ціна без ПДВ) були включені декларантом при визначенні митної вартості товару.

З урахуванням викладеного, судом встановлено не розбіжності у номерах коносаментів, а не врахування митним органом специфіки укладення договорів морського перевезення вантажів, коли обидва документи одного й того ж вантажу, оформлюються з різних підстав на різних етапах перевезення.

Оскільки законодавством не визначено вичерпного переліку документів, що надаються декларантом на підтвердження розміру витрат на транспортування товарів, суд вважає, що надані митному органу документи є належним та допустимим доказом розміру таких витрат.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного суду № 804/16553/14 від 31.05.2019 року якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що Такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Виходячи з переліку та змісту тих документів, що були надані декларантом одночасно з декларацією митному органу, суд вважає їх достатніми на підтвердження понесених позивачем витрат на транспортування товару.

Так, надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Одеською митницею при прийнятті оскаржуваного рішення не було надано жодних доказів недостовірності заявленої позивачем вартості товару, а саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

При цьому розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.

На переконання суду правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу повинні були бути належним чином спростовані відповідачем.

Так, принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 року по справі Суомінен проти Фінляндії Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (Лелас проти Хорватії і Тошкуце та інші проти Румунії) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (Онер`їлдіз проти Туреччини).

За встановлених обставин, митний орган фактично залишив поза увагою документи, надані представником позивача для митного оформлення товару. При цьому досліджені судом документи, які містяться в матеріалах справи, є належними та у повній мірі відповідають вимогам МК України до документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Суд зазначає, що встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти такі дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №809/1884/16.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Відтак, наявність в оскаржуваному рішенні припущень митного органу свідчить про його невмотивованість.

З огляду на викладене, митним органом не наведено достатнього обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визначено та не визначено інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

При обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів митний орган повинен конкретизувати підстави незастосування цих методів.

Митний орган зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також необхідно врахувати, що в ЄАІС відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також Інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №820/17417/14 та від 04.09.2018 у справі №818/1186/17.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення та картка відмови є необґрунтованими, а відтак позовні вимоги приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» є такими, що підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.

Щодо стягнення судових витрат пов`язаних із сплатою судового збору та витрат понесених на професійну правничу допомогу та витрат пов`язаних із залученням перекладача.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання даного адміністративного позову сплачений судовий збір всього в розмірі 3028 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 131 від 12.05.2025.

Враховуючи, що адміністративний позов підлягає задоволенню, з Одеської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» необхідно стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 3028 грн.

Крім того, в прохальній частині позову, представник ПП «ГЕЛІОС-ВАН» витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 15000,00 грн.

В поданому до суду відзиві (вх. № ЕС/61331/25) представник відповідача Одеської митниці, виклав свої заперечення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомог у розмірі 15000 грн в яких просили зменшити суму витрат на правничу допомогу посилаючись на те, що вказана справа є незначної складності, розглядається судом за правилами спрощеного позовного провадження, предметом оскарження є лише одне рішення про коригування митної вартості товарів. Враховуючи викладене, вважають розмір гонорару на представництво інтересів позивача у даній справі є завищеними та не відповідають критеріям розумності їхнього розміру, не відповідає критерію співмірності із складністю справи.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У частині третій статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до статті 16 КАС, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвокатом Шморгуном В.О. додано наступні докази:

- ордер серії ВМ №1066552;

- договір про надання правової допомоги № 24 від 21.10.2021;

- додаткову угоду № 56 до Договору про надання правової допомоги від 09.05.2025;

- рахунок на оплату № 46 від 09.05.2025;

- платіжну інструкцію №531 від 13.05.2025;

- виписку з особового рахунку АО «Едвайзерс» за 13.05.2025.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п. 269).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що склад та розмір судових витрат, зокрема, на професійну правничу допомогу, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, документи, що свідчать про оплату експертизи, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення «гонорару успіху» у справі яка розглядається є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

21.10.2021 між приватним підприємством «ГЕЛІОС-ВАН», в особі директора Володичева Володимира Дмитровича, що діє на підставі Статуту, з однієї сторони та адвокатським об`єднанням «ЕДВАЙЗЕРС», в особі тимчасово виконуючої обов`язки голови Бєлогуб Марії Вікторівни, що діє на підставі Статуту, з іншої сторони, уклали договір про надання правової допомоги №24.

Згідно з п.3.1. Договору за результатами надання професійної правничої допомоги складається Акт прийому-передачі наданих послуг, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг фактично наданої Виконавцем допомоги та її вартість.

Пункт 3.2. Договору до 10 числа кожного календарного місяця, у якому надавались послуги, якщо інше не погоджено Сторонами, Виконавець подає Замовнику особисто або поштою Акт прийому-передачі наданих послуг за минулий місяць у двох примірниках. Замовник зобов`язаний прийняти надані послуги та протягом 3 (трьох) робочих днів з дня отримання Акту прийому-передачі наданих послуг підписати його. У разі не підписання і ненадання письмових зауважень в зазначений вище термін послуги вважаються наданими і прийнятими Замовником.

Пункт 1 Додаткової угоди №56 визначає, що сторони уклали про наступне, зокрема:

1. Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу по представництву інтересів Замовника у судах першої та апеляційної інстанції у справі про визнання. протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів Одеської митниці від 02.05.2025 року №UA500500/2025/000212/2 та картки відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2025/000368 від 02.05.2025 року.

2. Сторони домовилися про встановлення спеціальної вартості послуг Виконавця за даною Додатковою угодою, зокрема, що загальна вартість послуг, передбачених п.1 вказаної додаткової угоди складає 15 000 грн (п`ятнадцять тисяч гривень).

Сторонами погоджено, що винагорода за послуги, передбачені п. 1 цієї Додаткової угоди, буде сплачена Адвокату відповідно до п. 5.4 Договору. Тобто Сторонами обрано таку умову оплати винагороди, як «гонорар успіху», яка передбачає сплату такої винагороди після набрання законної сили рішенням, ухваленим судом на користь Клієнта в справі, ведення якої здійснював Адвокат. 3. Сторонами погоджено, що сума винагороди Адвокату за підготовку Позову встановлюється виходячи з нижченаведеного розрахунку: Відповідно до пп. 4, п. 1 додатку № 1 до Договору вартість послуги з підготовки позовної заяви, яка містить вимоги як майнового, так і немайнового характеру становить 5% від ціни такого позову, але не менше 5000,00 грн. Таким чином, вартість послуги з підготовки та подання Позову становить: 48 712,96 грн. (ціна позову) х 5% 2 435,65 грн, а оскільки добуток менше 5 000 грн, то вартість послуги округляється до 5.000,00 грн. 4. Розмір винагороди за надання інших юридичних послуг, що стосуються розгляду судом справи, відкритої за вищезазначеним Позовом, розраховується відповідно до додатку №1 (прайс) до Договору.

Згідно Звіту від 18.06.2025 про обсяг наданих послуг АО «ЕДВАЙЗЕРС» ПП «ГЕЛІОС-ВАН» за Додатковою угодою №56 від 09.05.2025 до Договору № 24 про надання правової допомоги від 21.10.2021 Адвокатське об`єднання «ЕДВАЙЗЕРС» в межах виконання обов`язків з представництва інтересів ПП «ГЕЛІОС-ВАН» у справі № 420/15221/25, надало наступні види правової допомоги:

- проведення консультації з Замовником, погодження правової позиції;

- підготовка та подача до Одеського окружного адміністративного суду позовної заяви;

- підготовка та подача до Одеського окружного адміністративного суду заяви про усунення недоліків позовної заяви;

- ознайомлення з відзивом Одеської митниці на позовну заяву. Підготовка подача до Одеського окружного адміністративного суду відповіді на відзив;

- підготовка та подача до Одеського окружного адміністративного суду заяви про стягнення судових витрат;

- підготовка та подача до Одеського окружного адміністративного суду клопотання про долучення доказів.

Вартість послуг за надання правової допомоги за вказаним Звітом є фіксованим та складає 15 000 грн 00 коп. (п`ятнадцять тисяч грн 00 коп.).

На підтвердження надано платіжну інструкцію №531 від 13.05.2025 про сплату послуг з надання правової допомоги у розмірі 15000 грн. /а.с.63/

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Досліджуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу на предмет їх обґрунтованості та пропорційності, суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.09.2020 у справі №360/3764/18, за якою при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Підсумовуючи викладене, суд звертає увагу позивача на те, що понесені ним судові витрати повинні бути не лише фактично сплаченими та неминучими, а і обґрунтованими, тобто не завищеними та співмірними з критерієм складності справи.

Таким чином враховуючи, що рішення у справі ухвалене на користь приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН», нескладність справи, наявність визначеної судової практики, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та кількість підготовлених і поданих представником позивача заяв до суду (позовна заява), їх складність та об`ємність, витрачений час суд вважає, що сума витрат у розмірі 15000 грн є завищеною.

Відтак, на засадах співмірності та справедливості на користь позивача підлягає стягненню 3000 грн понесених судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката Шморгуна Віталія Олеговича.

Вказані висновки також узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 21.01.2021 у справі №280/2635/20.

Щодо витрат пов`язаних на залучення перекладача.

Так, позивачем були понесені витрати у зв`язку із залученням перекладача у загальному розмірі 8471,00 грн.

Суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних із залученням перекладача, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із залученням перекладача, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на залучення перекладача, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвокатом Шморгуном В.О. додано наступні докази:

- рахунком на оплату №69 від 26.05.2025;

- платіжною інструкцією №132 від 29.05.2025;

- актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №69 від 27.05.2025.

Представника відповідача Одеської митниці виклав свої заперечення (вх. №ЕС/64025/25 від 24.06.2025) щодо компенсації судових витрат пов`язаних із залученням перекладача, в яких просили зменшити розмір витрат посилаючись, що позивачем не було доведено, що заявлені витрати на перекладача безпосередньо були пов`язані з розглядом цієї справи, а тому підстави для стягнення з відповідача відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що переклад документів замовлений позивачем вже під час розгляду справи в суді першої інстанції та наданий до суду з метою доведення своєї позиції, а понесені позивачем витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи.

Отже, суд вважає, що пов`язані з перекладом документів є судовими витратами у розумінні ст. 132 КАС України.

Таким чином, враховуючи надані позивачем докази понесення витрат на залучення перекладача, вимоги позивача в частині стягнення з Одеської митниці на користь позивача витрат, пов`язаних із залученням перекладача, у розмірі 8471,00 грн, підлягають задоволенню в повному обсязі.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з Одеської митниці на користь приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн та витрат пов`язаних із залученням перекладача у розмірі 8471,00 грн.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 72, 77, 80, 134, 142, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» до Одеської митниці про визнання протиправним дій та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UA500500/2025/000212/2 від 02 травня 2025 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці № UA500500/2025/000368 від 02 травня 2025 року.

Стягнути з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» суму сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Стягнути з Одеської митниці на користь приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» за рахунок бюджетних асигнувань відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Стягнути з Одеської митниці на користь приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» за рахунок бюджетних асигнувань витрати, пов`язані із залученням перекладача у розмірі 8471,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач приватне підприємство «ГЕЛІОС-ВАН» (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Шевченка, 7А, офіс 44, );

Відповідач Одеська митниця (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, буд. 21А, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА