Справа № 520/35702/24
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2025 р. Справа № 520/35702/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, повний текст складено 01.04.25 у справі № 520/35702/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі за текстом також відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області №2-2004-UА0079018 від 25.11.2024.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби України в Харківській області №2-2004-UА0079018 від 25.11.2024.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби України в Харківській області сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки, викладені у судовому рішенні, не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що позивач здійснює промислову діяльність та має право на застосування пільг згідно з п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, оскільки позивачем не надано доказів віднесення нежитлової нерухомості до групи «Будівлі промисловості та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000; з моменту державної реєстрації підприємницької діяльності до 16.02.2024 ОСОБА_1 не повідомляв про відповідний об`єкт, як такий, що використовується ним в господарській діяльності, повідомлення № 20-ОПП щодо використання об`єкта оподаткування нежитлової будівлі - майстерні позивачем до контролюючого органу надано лише 16.02.2024, тобто не стосується спірного періоду; у позивача, як суб`єкта господарювання, відсутні профільні працівники виробничої сфери; серед зареєстрованих ОСОБА_1 видів діяльності є КВЕД 16.10 - лісопильне та стругальне виробництво, яке відноситься до секції С переробна промисловість КВЕД ДК 009:2010, але цей вид діяльності не обраний позивачем як основний, основним видом діяльності суб`єкта господарювання є 02.20 лісозаготівлі, який не є класифікованим у секціях B F КВЕД ДК 009:2010.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що у рішенні суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Уважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції установлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що згідно з Випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 23.01.2013, здійснює підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , з лісозаготівлі (основний).

Згідно з Випискою з реєстру права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 з 23.07.2004 є власником нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Технічним паспортом на нежитлові приміщення, вбачається, що нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , є майстернею.

З наявних в матеріалах справи договору поставки №2023.11 від 02.02.2023 та додаткової угоди, договору поставки №КЕL 06/02/23GS від 03.03.2023 та додаткової угоди до договору від 03.03.2023 та накладної від 03.03.2023 встановлено, що позивач займається постачанням лісоматеріалу.

З Історії по картковому рахунку за 2023рік вбачається, що позивач отримував грошові надходження за поставлену продукцію.

В матеріалах справи наявні накладні №20-09 від 20.09.2023, №9 від 20.09.2023, №13 від 25.10.2023, №12 від 24.10.2023, №11 від 29.10.2023, №10 від 21.09.2023 щодо придбання круглих лісоматеріалів фізичних особам підприємцям та юридичним особам.

З товарно-транспортних накладних за 2023 рік установлено, що позивач перевозив лісоматеріали зі складу ДП «Слобожанське» до майстерні за адресою: АДРЕСА_1 .

Податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у Харківській області №2-2004-UА0079018 від 25.11.2024 позивачу нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік на суму 45 275,25 грн.

Скориставшись правом на оскарження податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючий орган при визначенні позивачу спірного податкового зобов`язання діяв всупереч законодавству України з огляду на відсутність підстав для нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 рік щодо належного позивачу об`єкту нерухомості.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі також ПК України).

Згідно з приписами статті 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до положень підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Водночас об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1п. 266.2 ст.266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України).

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п.п.266.3.2 п.266.3 ст. 266 ПК України).

З 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким стаття 266 ПК України викладена в новій редакції, а об`єкти оподаткування податком на нерухоме майно доповнено об`єктами нежитлової нерухомості.

Підпунктом 14.1.1291 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що об`єкти нежитлової нерухомості - це будівлі, приміщення, що не віднесені, відповідно вимог законодавства, до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари; туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; г) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.11.2010 №530 (надалі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Визначення типів будівель здійснюється за допомогою Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації № 507 від 17.08.2000 (далі ДКБС 018-2000, діяв до 31.12.2023).

Такий класифікатор призначено для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні.

Відповідно до ДКБС 018-2000 будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Разом з тим із аналізу пп."є" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України слідує, що не лише цільове призначення будівлі згідно правовстановлюючих документів, а й фактичне її використання як об`єкту промисловості, є підставою для застосування пільги з оподаткування відповідно до вказаної норми Податкового кодексу України.

Обираючи за вихідне поняття "промисловість", у зв`язку з яким застосовується податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку п.п. "є" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Застосування п.п. "є" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з урахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Наведені висновки стосовно застосування положень п.п. "є" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 31.10.2023 у справі №160/11472/19, від 17.02.2020 у справі №820/3556/17, від 25.03.2020 у справі №280/5332/18, від 20.02.2020 у справі №819/1537/17, від 15.05.2018 у справі №806/2461/17.

Отже, застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у абз. є п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, законодавець ключовими критеріями обрав сукупність дотримання трьох обов`язкових умов:

1) об`єкт оподаткування є будівлею промисловості, віднесеною до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

2) використовується за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010;

3) не здається власниками в оренду, лізинг, позичку.

Встановлена відсутність будь-якої з наведених вище ознак об`єкта нерухомого майна не дає підстав для звільнення його від оподаткування за правилами п.п. "є" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Як убачається із матеріалів справи, позивач є власником нежитлового нерухомого майна, за адресою: Харківська область Богодухівській район с. Первухинка, вул. Центральна, 28, посвідченого приватним нотаріусом Богодухівського районного нотаріального округу реєстр №613.

Технічним паспортом на нежитлові приміщення, підтверджено, що нежитлове приміщення, розташоване за адресою Харківська область Богодухівській район с. Первухинка, вул. Центральна,28, є майстернею на 50 місць інв. №101, у якому позивач відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснює підприємницьку діяльність: код КВЕД 02.20 лісозаготівля(основний), оптова торгівля деревиною, лісопильне та стругальне виробництво та інше, що підтверджується наявними в матеріалах справи договорами поставки, купівля-продажу, квитанціями про сплату за зазначеними договорами , накладними на придбаний фізичними особами та юридичними особами круглих лісоматеріалів, історії по картковому рахунку за 2023 рік, з якої вбачається, що позивач отримував грошові надходження за поставлену продукцію. З товарно-транспортних накладних встановлено, що позивач перевозив лісоматеріали зі складу ДП «Слобожанське» до себе в майстерню за адресою: Харківська область, Богодухівській район с. Первухинка, вул. Центральна, 28.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаний об`єкт нерухомого майна використовується за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва та за своїми ознаками відповідає класу будівель промисловості Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, відноситься до класу 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної целюлозно-паперової промисловості». Тобто за технічними характеристиками належна позивачу на праві приватної власності будівля належить до об`єктів, що звільняються від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, наведеному у п.п. «є» 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Згідно з ІКС «Податковий блок» Готвянський С.І. в 2023 році здійснював підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування та був платником єдиного податку другої групи.

Відповідно до наданої до ГУ ДПС декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 2023 рік дохід в сумі 923226,78 грн позивачем отримано від таких видів господарської діяльності: 02.20 лісозаготовлі, 16.10 лісопильне та стругальне виробництво, 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування та напоями, 47.12 роздрібна торгівля фруктами й овочами в неспеціалізованих магазинах, 47.24 роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в неспеціалізованих магазинах, 47.29 роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в неспеціалізованих магазинах.

Основним видом економічної діяльності позивача згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є лісозаготівельна діяльність (02.20).

Разом з цим лісозаготівля не може здійснюватися позивачем в приміщенні, виходячи з самого поняття такого виду діяльності. Заготівля лісу передбачає звалювання або без звалювання (стосується завислих або вже приземлених) дерев з подальшою розробкою деревини на колоди (сортименти) чи хлисти, тобто відрізки певної довжини без сучків. Заготівля лісу здійснюється на заздалегідь виділеної площі, яку називають лісосіка, ділянка, відвід, дроворуба або готовище.

Як зазначалось в позовній заяві фактично позивачем закуповуються круглі лісоматеріали та в приміщенні здійснюється їх розпил на брус, дошки (пиломатеріали), тобто ФОП ОСОБА_1 здійснює переробку круглих лісоматеріалів, з яких робить дошку та брус, а отже здебільшого видом діяльності ОСОБА_1 є лісопильне та стругальне виробництво - КВЕД 16.10, який відноситься до секції С "Переробна промисловість".

Серед зареєстрованих ОСОБА_1 видів діяльності є КВЕД 16.10 - лісопильне та стругальне виробництво, яке відноситься до секції С переробна промисловість КВЕД ДК 009:2010.

Отже, з огляду на викладене, у позивача наявна сукупність умов, за яких належне йому нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, підлягає звільненню від оподаткування відповідно до положень п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги відповідача, колегія суддів звертає увагу на таке.

Згідно з ідентифікаційними даними, що містяться в ІКС «Податковий блок» ОСОБА_1 до контролюючого органу надано повідомлення про об`єкти оподаткування (за ф. № 20-ОПП), а саме:

- 25.06.2021 - щодо використання магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що орендується ним на праві оренди;

- 16.02.2024 щодо використання нежитлової будівлі майстерні, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Доказів подання позивачем до контролюючого органу відомостей про об`єкти оподаткування (повідомлення за ф. № 20-ОПП) до 16.02.2024 матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 63.3 ПК України з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням або через які провадиться діяльність.

Порядок подання повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за ф. №20-ОПП, встановлений розділом VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Мінфіну від 09.12.2011 за №1588.

Відповідно до п. 8.4 розділу VIII Порядку №1588 повідомлення за ф. №20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

У повідомленні за ф. №20-ОПП надається інформація про всі об`єкти оподаткування, що є власними, орендованими або переданими в оренду.

Неподання повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою № 20-ОПП, тягне за собою накладення штрафу відповідно до п. 63.3 ст. 63, п. 117.1 ст. 117 ПК України.

З огляду на зазначене колегія суддів відхиляє доводи відповідача про необхідність урахування того, що позивач не надав доказів того, що об`єкти нерухомості використовувалися ним у господарській діяльності та не подавав до контролюючого органу повідомлення за формою №20-ОПП із зазначенням інформації про об`єкти оподаткування власні чи орендовані до 16.02.2024, оскільки факт неподання суб`єктом господарювання повідомлення за формою №20-ОПП є підставою для накладення штрафу, проте не є доказом того, що такі об`єкти не використовувалися у власній господарській діяльності.

Доказів того, що нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 здавались власником ОСОБА_1 , в оренду, лізинг, позичку, відповідачем до матеріалів справи не надано, в ході розгляду судом не встановлено.

Щодо посилання відповідача на те, що у позивача, як суб`єкта господарювання, відсутні профільні працівники виробничої сфери, то колегія суддів зазначає, що наведені обставини не можуть бути підставою для висновку про те, що нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 не використовувалися позивачем за призначенням у господарській діяльності.

Господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (п. п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Згідно з поясненнями позивача останній займається відповідною діяльністю самостійно, користуючись професійними навичками, які отримані ним з досвідом.

Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що контролюючий орган при визначенні позивачу спірного податкового зобов`язання діяв усупереч законодавству України, з огляду на відсутність підстав для нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023рік щодо належного позивачу об`єкту нерухомості.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

З огляду на положення статті 139 КАС України підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2025 у справі № 520/35702/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова