Справа № 200/9134/24
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2025-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2025 року Справа№200/9134/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабіча С.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач-1) та до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач-2), відповідно до якої просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 53 від 11.10.2024 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком згідно зі статтею 26 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 11.08.2024 року, зарахувавши до її страхового стажу періоди роботи з 06.08.1981 року по 12.10.1982 року, з 14.10.1982 року по 28.04.1993 року, з 03.05.1993 року по 29.11.1996 року, з 02.12.1996 року по 31.12.1997 року згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , а також період одержання допомоги по безробіттю з 24.10.2001 року по 18.10.2002 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06.01.2025 судом відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та витребувано визначені судом докази по справі. Вирішено ряд процесуальних питань.

13.01.2025 відповідач-2 надав до суду відзив на позовну заяву та докази по справі.

15.01.2025 відповідач-1 надав до суду докази по справі.

10.02.2025 до суду надійшов відзив відповідача-1 на позовну заяву.

Відповідно до частини п`ятої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Позивачка в обґрунтування позовних вимог зазначає, що 04.10.2024 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003, до якої долучила копії документів. Рішенням про відмову у призначенні пенсії №53 від 11.10.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовило позивачці у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 року. Зі змісту даного рішення слідує, що необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 31 рік. Проте, страховий стаж позивачки становить 18 років 11 місяців 8 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком. Також, у рішенні йдеться про те, що до страхового стажу позивачки не зараховано згідно трудової книжки від 12.08.1983 серія НОМЕР_1 періоди роботи з 06.08.1981 по 12.10.1982, з 14.10.1982 по 28.04.1993, з 03.05.1993 по 29.11.1996, з 02.12.1996 по 31.12.1997, період одержання допомоги по безробіттю з 24.10.2001 по 18.10.2002, оскільки на титульному аркуші трудової книжки запис про зміну дошлюбного прізвища російською мовою « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » не засвідчений печаткою, свідоцтво про укладання шлюбу заявницею не надавалося, у наданому свідоцтві про розірванні шлюбу від 24.07.2003 серія НОМЕР_2 зміна дошлюбного прізвища російською мовою « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » не прослідковується.

Позивачка зауважує, що трудова книжка серії НОМЕР_1 заповнена 21.08.1981 на гр. « ОСОБА_2 » (російською мовою). При цьому, на титульній сторінці трудової книжки однією рискою закреслене прізвище « ОСОБА_2 » та записано нове прізвище « ОСОБА_3 ». На внутрішньому боці обкладинки книжки здійснено запис «на основании свидетельства о заключении брака ІІ БК №497682 «фамилия изменена на «Заярную», вказаний запис завірено підписом начальника відділу управління персоналу. Позивачка зазначає, що трудова книжка серії НОМЕР_1 від 21.08.1981 дійсно належить їй і містить усі необхідні відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження, відомості про роботу та звільнення. Вказана трудова книжка не містить будь-яких виправлень чи неточностей.

Позивачка вважає таке рішення відповідача-2 протиправним, та таким, що порушує його конституційні права на пенсійне забезпечення. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач-1 надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач-2 діяв на підставі діючого законодавства, тому підстави для визнання протиправним та скасування рішення від 11.10.2024 №53 відсутні.

Відповідач-2 надав відзив на позовну заяву, за змістом якого заперечив проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що позивачка звернулась із заявою від 04.10.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Страховий стаж заявниці на дату звернення становить 18 років 11 місяців 8 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки від 12.08.1983 серії НОМЕР_1 : з 06.08.1981 по 12.10.1982, з 14.10.1982 по 28.04.1993, з 03.05.1993 по 29.11.1996, з 02.12.1996 по 31.12.1997, період одержання допомоги по безробіттю з 24.10.2001 по 18.10.2002, оскільки на титульному аркуші трудової книжки запис про зміну дошлюбного прізвища російською мовою « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » не засвідчений печаткою, свідоцтво про укладання шлюбу заявницею не надавалося, у наданому свідоцтві про розірванні шлюбу від 24.07.2003 серія НОМЕР_2 зміна дошлюбного прізвища російською мовою « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » не прослідковується. Страховий стаж з 1998 року зараховано за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 11.10.2024 №53 по зверненню позивачки від 04.10.2024, відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Відповідач-2 зауважив, що виявлені недоліки є такими, що виключають можливість зарахування до страхового стажу позивачки періодів роботи з 06.08.1981 по 12.10.1982, з 14.10.1982 по 28.04.1993, з 03.05.1993 по 29.11.1996, з 02.12.1996 по 31.12.1997, періоду одержання допомоги по безробіттю з 24.10.2001 по 18.10.2002 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 .

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 .

Позивачці присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

04.10.2024 позивачка звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

До зазначеної заяви позивачкою долучено, зокрема, копії паспорта, рнокпп, трудової книжки, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу.

11.10.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення №53 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , в якому зазначено наступне.

«Відмова у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ).

Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 04.10.2024.

Вік заявниці: 60 років 1 місяць.

Необхідний страховий стаж відповідно до частини 1, 2, 3 статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»:

починаючи з 1 січня 2024 року після досягнення віку 60 років становить 31 рік;

починаючи з 1 січня 2018 року після досягнення 63 років з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року становить 24-34 роки;

починаючи з 1 січня 2019 року після досягнення 65 років з 1 січня 2029 року 15 років.

Страховий стаж особи становить: 18 років 11 місяців 8 днів.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви не зараховано згідно трудової книжки від 12.08.1983 серія НОМЕР_1 періоди роботи з 06.08.1981 по 12.10.1982, з 14.10.1982 по 28.04.1993, з 03.05.1993 по 29.11.1996, з 02.12.1996 по 31.12.1997, період одержання допомоги по безробіттю з 24.10.2001 по 18.10.2002, оскільки на титульному аркуші трудової книжки запис про зміну дошлюбного прізвища російською мовою « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » не засвідчений печаткою, свідоцтво про укладання шлюбу заявницею не надавалося, у наданому свідоцтві про розірванні шлюбу від 24.07.2003 серія НОМЕР_2 зміна дошлюбного прізвища російською мовою « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » не прослідковується.

Довідково: період з 13.11.1983 по 12.11.1986 зараховано здійсненням догляду за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно свідоцтва про народження від 01.12.1983 серія НОМЕР_5 .

Заявниця працює.

За наведених обставин, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення відмовити заявниці у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік.

Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату, за досягнення 65-річного віку 11.08.2029.

На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.».

Позивачка, не погодившись із зазначеними рішеннями відповідача-2, звернувся із цим позовом до суду.

Судом встановлено, що відповідно до записів №1-13, 18-19 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 12.08.1981, на ім`я ОСОБА_1 , позивач:

- з 06.08.1981 по 12.10.1982 працювала на посаді учня оптика цех 5, присвоєно 2 розряд оптика цех 5, у Виробничому об`єднанні «Завод Арсенал»;

- з 14.10.1982 по 28.04.1993 працювала на посадах прасувальниці пральні, прибиральниці сауни, покоївки, старшої покоївки в Готелі «Україна»;

- з 03.05.1993 по 29.11.1996 працювала на посаді адміністратора в Малому державному підприємстві «Готель «Затишок»;

- з 02.12.1996 по 09.02.1998 працювала на посаді покоївки в Колективному підприємстві «Готель «Україна»;

- з 24.10.2001 по 18.10.2002 перебувала на обліку в Голосіївському районному центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю.

Суд констатує, що на титульному аркуші трудової книжки серії НОМЕР_1 від 12.08.1981 запис про зміну прізвища російською мовою « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » не засвідчений печаткою. Водночас, на зворотній стороні обкладинки трудової книжки здійснено запис «фамилия изменена на «Заярная», свидетельство о заключении брака НОМЕР_6 », вказаний запис також містить виправлення та завірено підписом.

Відповідно до розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 , форма РС-право, періоди роботи з 06.08.1981 по 12.10.1982, з 14.10.1982 по 28.04.1993, з 03.05.1993 по 29.11.1996, з 02.12.1996 по 31.12.1997 та період отримання допомоги по безробіттю з 24.10.2001 по 18.10.2002 не зараховано до загального страхового стажу позивачки. Загальний страховий стаж позивачки складає 18 років 11 місяців 08 днів.

Спірним питанням у справі є правомірність прийняття відповідачем-2 рішення №53 від 11.10.2024 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керувався наступним.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 26 Закону № 1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Відповідно до положень частини першої статті 1 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

До набрання чинності Законом №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із частиною третьою статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Таким чином, законом передбачено можливість зарахування до страхового стажу періоду, протягом якого особа отримувала допомогу по безробіттю.

При цьому, суд зазначає що положеннями статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (зі змінами) (далі - Порядок №637).

Положеннями статті 62 Закону №1788-XII та пункту 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В силу вимог абзацу 1 пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, (далі Порядок №22-1) при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:

ідентифікує заявника (його представника);

надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного стажу роботи. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії;

з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія;

видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;

повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

Пунктами 2.2.-2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162, визначено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.6. зазначеної Інструкції у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно із пунктами 2.8., 2.9. вказаної вище Інструкції якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.

Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58), яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, та зазначено, що з прийняттям цього наказу Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19 жовтня 1990 року №412, не застосовується.

Відповідно до пункту 2.2. Інструкції №58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту 2.3. Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Пунктом 2.4. Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.6. Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно із пунктами 2.8., 2.9. Інструкції №58 якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.

Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Крім того, відповідно до підпункту «е» пункту 2.19 Інструкції №58, до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів записи, зокрема, безробітним особам про період одержання допомоги по безробіттю - заноситься у трудову книжку органом державної служби зайнятості населення. Передбачені цим пунктом записи вносяться до трудової книжки до занесення відомостей про роботу на даному підприємстві.

Відповідно до підпункту «а» пункту 1 статті 29 Закону України «Про зайнятість населення» від 01 березня 1991 року №803-XII (у редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин) громадянам, зареєстрованим на загальних підставах у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, визнані у встановленому порядку безробітними і мають право на одержання допомоги по безробіттю, гарантується її виплата у розмірі не менше 50 процентів середньої заробітної плати за попереднім місцем роботи, але не більше середньої заробітної плати, що склалася в народному господарстві відповідної області за минулий місяць, і не нижче встановленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, якщо громадянин протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працював не менше 26 календарних тижнів.

Виплата допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного (підпункти «а» пункту 1 статті 30 цього Закону).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачами, позивачем надано копію трудової книжки серії НОМЕР_1 від 12.08.1981.

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 12.08.1981 позивачка:

- з 06.08.1981 по 12.10.1982 працювала на посаді учня оптика цех 5, присвоєно 2 розряд оптика цех 5, у Виробничому об`єднанні «Завод Арсенал»;

- з 14.10.1982 по 28.04.1993 працювала на посадах прасувальниці пральні, прибиральниці сауни, покоївки, старшої покоївки в Готелі «Україна»;

- з 03.05.1993 по 29.11.1996 працювала на посаді адміністратора в Малому державному підприємстві «Готель «Затишок»;

- з 02.12.1996 по 09.02.1998 працювала на посаді покоївки в Колективному підприємстві «Готель «Україна»;

- з 24.10.2001 по 18.10.2002 перебувала на обліку в Голосіївському районному центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю.

Крім того, судом встановлено, що на титульному аркуші трудової книжки серії НОМЕР_1 від 12.08.1981 запис про зміну прізвища російською мовою « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » не засвідчений печаткою. Водночас, на зворотній стороні обкладинки трудової книжки здійснено запис «фамилия изменена на «Заярная», свидетельство о заключении брака НОМЕР_6 », вказаний запис також містить виправлення та завірено підписом.

Однак, суд зазначає, що позивачка, якиа у даному випадку була працівником, не може нести відповідальність за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини або адміністрації підприємства.

Адже, невиконання підприємством правил ведення трудових книжок не може бути підставою для позбавлення позивачки її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Отже, позивачка має відповідні записи у трудовій книжці щодо періоду її роботи, й ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження її трудового стажу.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічні висновки наведені також в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі №754/14898/15-а.

За таких обставин, доводи відповідачів щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 06.08.1981 по 12.10.1982, з 14.10.1982 по 28.04.1993, з 03.05.1993 по 29.11.1996, з 02.12.1996 по 31.12.1997 та періоду отримання допомоги по безробіттю з 24.10.2001 по 18.10.2002, оскільки запис про зміну прізвища російською мовою « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » не засвідчений печаткою, спростовано встановленими вище обставинами.

Крім того, на переконання суду, відповідач-2, у разі незгоди з відомостями, зазначеними в документах позивачки, має право на реалізацію повноважень, наданих їй частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV, зокрема, перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню. Однак, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач як суб`єкт владних повноважень скористався таким правом.

У даному випадку позивачка не може бути позбавлена права на пенсійне забезпечення через те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не отримало (не витребувало) та не перевірило підтверджуючі документи про страховий стаж позивачки. Відповідачем-2 не доведено вжиття всіх передбачених законодавством заходів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви позивачки.

Наведені обставини свідчать про неналежну перевірку наданих позивачкою документів, незабезпечення повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви позивачки та передчасні висновки про недостатність у неї страхового стажу для призначення їй пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», без належного дослідження документів та без врахування норм права, що регулюють спірні правовідносини.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи та досягнення віку, що дає право на пенсію, а не дотримання усіх формальних вимог при оформленні підтверджуючих документів.

За даних обставин відповідач-2 фактично переклав відповідальність за належне оформлення документів на позивачку, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження страхового стажу позивачуи), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач-2 неправомірно відмовив позивачці в зарахуванні до її страхового стажу періодів роботи з 06.08.1981 по 12.10.1982, з 14.10.1982 по 28.04.1993, з 03.05.1993 по 29.11.1996, з 02.12.1996 по 31.12.1997 та періоду отримання допомоги по безробіттю з 24.10.2001 по 18.10.2002.

Незарахування спірного стажу позивачки буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в пункту 3.1 Рішення Конституційного Суду України у справі від 29 червня 2010 року № 1-25/2010 зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями. Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачити юридичні наслідки своєї поведінки.

Відтак, суд висновує, що відповідач-2 приймаючи рішення про відмову в призначенні пенсії позивачці не врахував всіх обставин, які мають значення для прийняття рішення №53 від 11.10.2024.

З огляду на зазначене, оскільки факт отримання позивачкою допомоги по безробіттю та перебування на роботах, що дають право на призначення пенсії підтверджується насамперед відповідними записами у її трудовій книжці, суд констатує, що рішення №53 від 11.10.2024 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 прийнято саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області без дотримання положень статті 2 КАС України та статті 46 Конституції України, отже, є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, після скасування судом рішення, саме відповідач-2 зобов`язаний, з урахуванням зроблених висновків суду, зарахувати до загального страхового стажу позивача спірні періоди.

Щодо обраного позивачкою способу захисту порушеного права про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком згідно зі статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 11.08.2024, суд зазначає про таке.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Pedersen and Baadsgaard проти Данії» від 17.12.2004, № 49017/99 зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, що їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Під дискреційним повноваженням варто розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення у межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Відповідно до пункту частин першої, п`ятої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

При цьому, згідно з частиною першою статті 58 Закону №1058-ІV пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання, виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та статутом Пенсійного фонду.

Отже, у даному випадку, прийняття рішення про призначення позивачці пенсії за віком належить до дискреційних повноважень саме відповідача-2, оскільки останнім розглядалась заява позивачки від 04.10.2024 про призначення пенсії. Відтак, заявлені позовні вимоги до відповідача-1 є безпідставними та необґрунтованими.

У той же час, відповідно до Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням варто розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, вимоги про призначення та виплату пенсії, з огляду на наявність дискреційних повноважень відповідача-2, не підлягають задоволенню

У той же час, відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Водночас, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням зазначеного вище, з метою належного та ефективного захисту прав позивачки, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-2 повторно розглянути заяву позивачки від 04.10.2024 про призначення пенсії, із зарахуванням до її загального страхового стажу періодів роботи з 06.08.1981 по 12.10.1982, з 14.10.1982 по 28.04.1993, з 03.05.1993 по 29.11.1996, з 02.12.1996 по 31.12.1997 та періоду отримання допомоги по безробіттю з 24.10.2001 по 18.10.2002.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №233/330/17 та у постанові від 10.09.2020 у справі №221/6434/16-а.

При цьому, суд вважає, вищевказаний спосіб захисту належним, враховуючи обставини справи.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню часткво, з урахуванням положень статті 9 КАС України.

Відповідно до квитанції ID №7714-0435-1111-9408 від 27.12.2024 позивачкою сплачено судовий збір в сумі 968,96 грн.

Згідно частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачкою сплачено суму судового збору та позовні вимоги задоволено, суд приходить висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 суму судового збору на користь позивачки.

Керуючись статтями 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053, ) та до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №53 від 11.10.2024 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) від 04.10.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003, із зарахуванням до її загального страхового стажу періодів роботи з 06.08.1981 по 12.10.1982, з 14.10.1982 по 28.04.1993, з 03.05.1993 по 29.11.1996, з 02.12.1996 по 31.12.1997 та періоду отримання допомоги по безробіттю з 24.10.2001 по 18.10.2002.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.

Повне судове рішення складено 11 серпня 2025 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч