Справа № 520/18645/25
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2025-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

11.08.2025 р. справа №520/18645/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку ст. 287 КАС України за правилами письмового провадження справу за позовом

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі за текстом - Відповідач №1, Управління), Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі за текстом - Відповідач №2, Відділ, суб"єкт владних повноважень, владний суб`єкт, адміністративний орган, орган публічної адміністрації),
проскасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) скасування постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Баранової Я.О. від 09.07.2025 року про повернення ОСОБА_1 виконавчого документу, як стягувачу, у виконавчому провадженні №59227245; 2) зобов`язання Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконати вимоги Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845 в частині подання керівником відповідного органу державної виконавчої служби до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документів та відомостей, необхідних для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомити в установленому порядку стягувача.

Аргументуючи цю вимогу зазначив, що у оскаржуваній постанові міститься посилання на ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», тобто на норми, якими передбачено порядок виконання рішень суду про стягнення коштів. Однак виконавчий лист Харківського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року у справі №520/1367/19 містить вимоги зобов`язального характеру, а не стягнення коштів. Тому оскаржувана постанова відповідача призведе до відмови Державною казначейською службою України у прийнятті заяви позивача за виконавчим листом зобов`язального характеру, а не стягнення коштів і, як наслідок невиконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року у справі №520/1367/19 та ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року у справі №520/ 1367/19.

Відповідач №1 був належно та завчасно сповіщений про розгляд справи, але обов`язку із подання відзиву на позов та доказів у спростування викладених у позові доводів не виконав.

Відповідач №2 із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що після зміни способу і порядку виконання рішення суду від 26.03.2019р. у справі №520/1367/19 стягувач має звернутися з відповідною заявою до Центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (Стягувачеві необхідно отримати оригінал ухвали по справі № 520/1367/19 від 12.06.2025 року виданої Харківським окружним адміністративним судом про зміну способу і порядку виконання рішення суду у справі №520/1367/19 та з оригіналом виконавчого листа № 520/1367/19 виданого 17.05.2019 Харківським окружним адміністративним судом області звернутися з відповідною заявою до Центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів).

Оскільки вжиті окружним адміністративним судом діючі механізми з`ясування об`єктивної істини за власною ініціативою безвідносно до доводів сторін та процесуальної поведінки учасників спору призвели до надходження до матеріалів справи сукупності доказів, обсяг яких повно та всебічно висвітлює обставини спірних правовідносин, то спір підлягає вирішенню на підставі матеріалів справи, а тому суд, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

У межах справи №520/1367/19 ОСОБА_1 були заявлені вимоги: зобов`язати Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області і Міністерств соціальної політики України донарахувати та виплатити ОСОБА_1 за Рішенням Європейського Суду з Прав Людини від 31.07.2014 у справі Штефан та ін. проти України щодо заяви позивача № 4862 від 03.01. 2013 на виконання Постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі №2002 /2-а-464/11 суму індексованого доходу та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати соціальних виплат, а саме: компенсації 50 процентів вартості продуктів харчування за період із 01 травня 2016 року по 01 жовтня 2018 року на суму 37787 грн.79 коп. відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 № 1078 та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку порушенням строків їх виплати» і Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. №159.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 р. у справі №520/1367/19 було зобов`язано Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області та Міністерство соціальної політики України донарахувати та виплатити ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) за Рішенням Європейського Суду з Прав Людини від 31.07.2014 у справі Штефан та ін. проти України щодо заяви позивача № 4862 від 03.01. 2013 на виконання постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі №2002 /2-а-464/11 суму індексованого доходу та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати соціальних виплат, а саме: компенсації 50 процентів вартості продуктів харчування за період із 01 травня 2016 року по 01 жовтня 2018 року на суму 37787 грн.79 коп. відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 № 1078 та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку порушенням строків їх виплати» і Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. №159.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 р. у справі №520/1367/19 набрало законної сили 13.05.2019р. та 17.05.2019р. заявнику було видано виконавчий лист.

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області 30.05.2019р. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №59227245.

За викладеними у відзиві твердженнями, 07.08.2019 Управлінням праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області повідомлено, що на виконання рішення суду ОСОБА_1 нарахована: сума індексації грошових доходів за період із травня 2016 по 1 жовтня 2018 на виплачену суму 37787,79 грн в розмірі 4078,82грн. сума компенсації втрати частини грошових доходів за період із травня 2016 по 1 жовтня 2018 на виплачену суму 37787,79грн. в розмірі 5117,95грн. Всього нараховано на виконання рішення суду 9196,77грн. Однак жодних заходів спрямованих на виплату нарахованих коштів боржником не вжито.

02.10.2019 на підставі ст.ст.63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем була винесена постанова про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100,00 грн. та встановлено новий строк виконання рішення.

02.12.2020 на підставі ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем була винесена постанова про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн. та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

03.06.2021 на підставі п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.08.2021р. по справі №520/10355/21 було скасовано постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Листопада С.С. про закінчення виконавчого провадження від 03.06.2021 (ВП №59227245). Зобов`язано Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.03.2021, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині судового рішення.

04.11.2021 керуючись статтею 41 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.08.2021р. по справі №520/10355/21 державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.08.2023 по справі №520/1367/19 було замінено сторону у виконавчому провадженні ВП № 59227245 за виконавчим листом Харківського окружного адміністративного суду №520/1367/19, виданий 17.05.2019, а саме: Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області , 64701, Харківська область, Барвінківський район, м. Барвінкове, вул. Освіти, 17 на Управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області (, 64300, Харківська область, м. Ізюм, вул. Гагаріна, буд. 1).

25.08.2023 на підставі аб.1 ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 22.08.2023 по справі №520/1367/19 державним виконавцем винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 по справі №520/1367/19 було змінено спосіб та порядок виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 у справі №520/1367/19 та встановити спосіб виконання вказаного рішення шляхом стягнення з Управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області (, 64300, Харківська область, м. Ізюм, вул. Гайдамацька, буд. 1) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 у справі №520/1367/19 грошову суму у розмірі 9196,77 (дев`ять тисяч сто дев`яносто шість) грн. 77 коп.

09.07.2025 на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Підставою для винесення старшим державним виконавцем постанови від 09.07.2025р. про повернення виконавчого документу стягувачу послугувало те, що відповідно до Розділу I ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стверджуючи про протиправність оскарженого рішення суб"єкта владних повноважень про повернення виконавчого документа стягувачу, заявник ініціював даний спір.

Надаючи оцінку обставинам спірних правовідносин та відповідності реально вчиненого управлінського волевиявлення субєкта владних повноважень вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

У розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України відповідач є субєктом владних повноважень.

Тому на відносини з реалізації відповідачем наданих законом повноважень поширюється дія ч.2 ст.19 Конституції України, де указано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також на відносини з реалізації відповідачем наданих законом повноважень поширюється і дія ч.2 ст.2 КАС України, згідно з якою у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що в Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло"/зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Наведене тлумачення змісту перелічених норм права є цілком релевантним правовому висновку постанови Верховного Суду від 09.05.2024р. у справі №580/3690/23, де указано, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків.

Суд зазначає, що виконання постановлених судових актів в адміністративних справах гарантовано ст.55, п.9 ч.1 ст.129, ст.129-1 Конституції України, ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних 1950 року, ч.2 ст.13 від 02.06.2016р. №1402-VIII Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ч.2 ст.14, ч.1 ст.370, ч.2 ст.372 КАС України.

Правовідносини з приводу примусового виконання судових актів в адміністративних справах регламентовані приписами Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі за текстом - Закон №1404-VIII).

За визначенням ст.1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону №1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Тож положення ч.1 ст.2 Закону №1404-VIII цілком кореспондують положенням ч.2 ст.2 КАС України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Згідно з ч.1 ст.13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Вимоги до виконавчого документа визначені у ст.4 Закону №1404-VIII.

Предметом спору у справі №520/1367/19 була вимога заявника про спонукання суб"єкта владних повноважень до нарахування та виплати коштів, а не вимога про стягнення коштів, а тому виданий виконавчий лист не стосувався стягнення коштів з державного органу.

Обов"язки суб"єкта владних повноважень - виконавця у межах розпочатого виконавчого провадження викладені у ч.ч.1-2 ст.18 Закону №1404-VIII, де указано, зокрема, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Суд відмічає, що у межах спірних правовідносин суб"єктом владних повноважень було застосовано п.9 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII у спосіб фактичного припинення виконавчого провадження по ВП 59227245 із роз"ясненням заявнику необхідності звернутись до тероргану Державної казначейської служби України із оригіналом виконавчого листа та оригіналом ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 по справі №520/1367/19.

Суд зауважує, що згідно з ст.6 Закону №1404-VIII у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються податковими органами, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами (ч.1 ст.6); Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (ч.2 ст.6).

Тож, виконавчі листи адміністративних судів у справах про зобов"язання суб"єкта владних повноважень нарахувати та виплатити кошти примусово виконуються у порядку Закону №1404-VIII територіальними органами Державної виконавчої служби, а виконавчі листи адміністративних судів у справах про стягнення коштів з державного органу примусово виконуються у порядку Закону України від 05.06.2012р. №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" терорганами Державної казначейської служби України.

У разі зміни у порядку ст.378 КАС України способу виконання рішення адміністративного суду у справі - зобов"язання суб"єкта владних повноважень нарахувати та виплатити кошти на спосіб - стягнення коштів з державного органу згідно з ст.1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року правове становище заявника не може бути погіршено, а заявник не може бути обтяжений невиправданим тягарем вжиття додаткових орагнізаційно-правових заходів, спрямованих на одержання присудженого майна.

В окресленому випадку суб`єктом владних повноважень повинен бути застосований механізм, запроваджений Законом України від 05.06.2012р. №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" як особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи.

Так, згідно з ч.2 ст.4 Закону України від 05.06.2012р. №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України від 05.06.2012р. №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Суд відзначає, що аналогічний за правовою суттю механізм міститься і у нормах Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників (затверджений постановою КМУ від 03.08.2011р. №845; далі за текстом - Порядок №845), згідно з п.7 якого у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу керівник органу державної виконавчої служби подає відповідно до Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень Казначейству протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

Як то указано у п.9 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Буквальне тлумачення змісту наведеної норми закону свідчить про відсутність беззаперечних та неспростовних підстав для поширення дії її положень на спірні правовідносини, позаяк: 1) законом не встановлено заборону щодо звернення стягнення на кошти органів соціального захист населення; 2) у межах спірних правовідносин державним виконавцем не складено офіційного письмового документа про відсутність у органу соціального захисту населення майна чи коштів, на які можливо звернути стягнення; 3) законом не встановлено заборону на проведення відносно боржника - органу соціального захисту населення інших виконавчих дій, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відтак, у межах спірних правовідносин спеціальною нормою права є не положення п.9 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII, а приписи ч.3 ст.4 Закону України від 05.06.2012р. №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Тому у разі кваліфікації ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 по справі №520/1367/19 у якості згаданої у п.9 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII обставини суб"єкт владних повноважень повинен діяти у порядку ч.3 ст.4 Закону України від 05.06.2012р. №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" і передати оригінал виконавчого документа до відповідного тероргану системи Державної казначейської служби України, а не повертати оригінал виконавчого документа стягувачеві.

Частиною 1 ст.1 Закону України від 02.06.2016р. №1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

У розумінні ч.1 ст.6 Закону України від 02.06.2016р. №1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Тож, Міністерство юстиції України є органом системи примусового виконання рішень, а не органом державної виконавчої служби, а окремими, самостійними та незалежними органами державної виконавчої служби у межах спірних правовідносин є як Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, так і Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що підтверджується змістом п.1 Типового положення про управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних про управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (затверджене наказом Міністерства юстиції України від 20.04.2016р. №1183/5, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 22.04.2016р. №617/28747) та п.1 Типового положення про відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (затверджене наказом Міністерства юстиції України від 20.04.2016р. №1183/5, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 22.04.2016р. №617/28747).

Згідно з п.п.1 п.4 Типового положення про відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (затверджене наказом Міністерства юстиції України від 20.04.2016р. №1183/5, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 22.04.2016р. №617/28747) саме Відділ відповідно до покладених на нього завдань здійснює своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень у порядку, встановленому законом.

Оскільки виконавче провадження ВП №59227245 знаходиться у провадженні саме Відділу, то відсутні підставі для обтяження відносно цього виконавчого провадження будь-якими обов"язками суб"єкта владних повноважень - Управління.

Тому у позові за цим епізодом належить відмовити.

Оскаржене управлінське волевиявлення суб"єкт владних повноважень у формі постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Баранової Я.О. від 09.07.2025 року про повернення ОСОБА_1 виконавчого документу, як стягувачу, у виконавчому провадженні №59227245 унеможливлює виконання компетентним суб"єктом владних повноважень - Відділом положень ч.3 ст.4 Закону України від 05.06.2012р. №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Продовжуючи вирішення спору, суд відзначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів і наведення у процесуальних документах адекватних аргументів відповідності закону вчиненого волевиявлення і безпідставності доводів іншого учасника справи.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті докази за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, підсумовуючи викладені вище міркування, суд доходить до переконання про те, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах в частині реалізації управлінської функції з приводу справляння виконавчого збору не забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, позаяк під час реалізації управлінської функції контролю у галузі примусового виконання судових актів із достатньою повнотою не установив обставини фактичної дійсності, припустився помилки у тлумаченні змісту належної норми права, унаслідок чого вчинене управлінське волевиявлення не узгоджується як із дійсним змістом нормативного регламентування, так і дійсними обставинами спірних правовідносин.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 29.01.2020р. у справі №814/1460/16 адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення (вчинення дії, допущення бездіяльності).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження №К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах суб`єкт владних повноважень - Відділ при вчиненні оскарженого управлінського волевиявлення не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.3 ст.4 Закону України від 05.06.2012р. №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Відтак, за наслідками розгляду справи суд вважає не доведеним за правилами ч.2 ст.77 КАС України факт відповідності оскарженого управлінського волевиявлення субєкта владних повноважень вимогам ч.2 ст.2 КАС України та навпаки доведеним за правилами ч.1 ст.77 КАС України факт існування у заявника порушеного публічного права у межах спірних правовідносин.

Тому оскаржена заявником постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Баранової Я.О. від 09.07.2025 року про повернення ОСОБА_1 виконавчого документу, як стягувачу, у виконавчому провадженні №59227245 підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

За епізодами вимог позову до Управління належить відмовити, позаяк виконавче провадження ВП №59227245 здійснюється саме Відділом, а не Управлінням.

Стосовно вимог про обтяження Відділу будь-якими обов`язками після набуття законної сили судовим актом у справі №520/18645/25 суд зазначає, що згідно з ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тож, кваліфікуючою умовою для застосування абз.1 ч.4 ст.245 КАС України є підтверджений матеріалами судової справи факт виконання суб"єктом владних повноважень усіх визначених законом умов для прийняття відповідного рішення та відсутність у суб"єкта владних повноважень права діяти на власний розсуд (тобто дискреції).

Приєднаними до справи доказами засвідчено, що обраний заявником відповідач - Управління не виконує функцій органу державної виконавчої служби у межах виконавчого провадження, а Відділом не виконано усіх визначених законом умов для прийняття відповідного рішення ч.3 ст.4 Закону України від 05.06.2012р. №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Тож у позові за цим епізодом належить відмовити.

У силу спеціального застереження ст.41 Закону №1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення (ч.1 ст.41); У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання (ч.2 ст.41).

З огляду на зміст наведених вище норм права та положення ч.2 ст.5, ч.2 ст.9 КАС України праву заявника за епізодом про спонукання суб"єкта владних повонвжаенб до вичнення конкретного управлінського волевиявлення належить надати судовий захист у спосіб, що сформульований у резолютивній частині даного судового акта.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), вичерпно реалізував існуючі правові механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; виклав власні мотиви конкретного тлумачення змісту належних норм матеріального і процесуального права.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 72-77, 90, 211, 241-246, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Вийти за межі предмету і підстав позову.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - Баранової Яни від 09.07.2025 року по виконавчому провадженню №59227245.

Зобов"язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у межах виконавчого провадження №59227245 вирішити питання про передачу виданого Харківським окружним адміністративним судом виконавчого листа №520/1367/19 від 17.05.2019р. у порядку ч.3 ст.4 Закону України від 05.06.2012р. №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.6 ст.287 КАС України (протягом 10 днів з дати проголошення судового рішення).

Суддя А.В. Сліденко