Справа № 420/8257/25
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2025-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8257/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) в інтересах ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (, місце знаходження: 65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 20 березня 2025 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) в інтересах ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Головного управління ДМС України в Одеській області (, місце знаходження: 65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44), в який позивач просить:

- Визнати протиправною бездіяльність, відмову Головного управління у розробці та видачі паспорта-книжечки (без оцифровки персональних даних, без біометризації та цифрової ідентифікації) громадянина України ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- Визнати протиправною бездіяльність Головного управління у продовженні строку дії закордонного паспорту ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- Зобов`язати Головне управління розробити та видати паспорт-книжечку громадянина України ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- Зобов`язати Головне управління продовжити строк дії закордонного паспорту без оцифровки персональних даних, без біометризації та цифрової ідентифікації ОСОБА_3 безстроково або на встановлений законом максимальний строк;

- Заборонити Головному управлінню оцифрування та біометризацію та/або обробку, збирання, використання, копіювання, передачу особистих даних (третім особам) не вносити дані до ЄДДР та УНЗР, й будь-які інші електронно-цифрові реєстри.

Стягнути витрати на правову допомогу та сплачений судовий збір.

Ухвалою від 24 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін у порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою щодо оформлення та видачі паспорта у вигляді паспортної книжечки у зв`язку з досягненням 16-річного вікуза внутрішніми релігійними переконаннями, а також продовження строку закордонного паспорту без збирання біометричних даних. До заяви було додано всі необхідні документи.

Проте, позивачу листом було відмовлено у зв`язку з відсутністю на це підстав.

Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки враховуючи їх релігійні переконання та необхідні знання щодо небезпеки електронно-цифрових, біометричних документів та відсутності будь-якого захисту електронно-цифрових даних людей.

Позивач забороняла відповідачу нав`язувати їм біометричний закордонний паспорт.

Позивач просить врахувати висновки викладені у постанові Верховного Суду по справі № 806/3265/17.

У встановлений судом строк відповідач надав відзив на позовну заяву (від 08.04.2025 року), в якому заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що право на оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до положення «Про паспорт громадянина України» затвердженого Постановою Верховної ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ виникає у особи після досягнення 16-річного віку, за умови звернення з відповідною заявою, передбаченою цим Положенням.

Також представник відповідача зазначив, що відповідно до п. 1 розділу ІІІ та наказу МВС України від 06.06.2019 року № 456 «Про затвердження Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України» для оформлення паспорта особа, яка досягла 16-річного віку, або її законний представник подає заяву, рішення суду та інші документи.

Представник відповідача вважає, що жодних виключень за релігійними переконаннями громадян стосовно форми та порядку видачі паспорту ані Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», ані Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим 26.06.1992 року постановою Верховної Ради України № 2503-ХІІ не містять.

Крім того, представник відповідача звернув увагу, що ОСОБА_2 02.11.2018 року документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , виданий 5112, який оформлений за допомогою засобів ЄДДР внаслідок волевиявлення позивача. Тобто, при оформленні паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 , заповнюючи заяву 18.10.2018 заяву-анкету №12380497 встановленого зразка, надала згоду на обробку персональних даних свого неповнолітнього сина та внесення інформації в ЄДДР. Під час оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 дані стосовно ОСОБА_2 були внесені до Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР) і йому було присвоєно унікальний номер запису в ЄДДР (УНЗР): 312.

Одночасно, представник відповідача зазначає, що у зразковій справі правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних.

Також представник відповідача зазначає, що при зверненні до Малиновського відділу позивачем відповідна заява не подавалася та не надано жодного документа, визначеного п. 3.1. розділу ІУ Наказу № 456.

Стосовно позовної вимоги щодо продовження дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон, представник відповідача звертає увагу, що Тимчасовим порядком внесення інформації до паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою КМУ від 28.02.2022 року № 170 визначено процедуру внесення до паспорта інформації про продовження строку його дії у разі відсутності технічної можливості оформлення, обміну паспорта, а також у зв`язку з необхідністю термінового виїзду за кордон, пов`язаною з нагальною потребою, та передбачено порядок подачі відповідної заяви. Однак, представник відповідача зазначає, що позивачем не було подано заяву про продовження ОСОБА_2 дії паспорта для виїзду за кордон, та у територіальних підрозділах ГУ ДМС в Одеській області є технічна можливість оформлення, обміну паспорта.

З наведених підстав представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України на підставі паспорту серії НОМЕР_2 .

Суд встановив, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження НОМЕР_4 є сином ОСОБА_1 .

Матеріалами справи підтверджено, позивач звернулась до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Малиновського відділу у місті Одесі із заявою/вимогою довільної форми, в якій просила: знищити всі персональні дані про її сина; оформити та видати її сину паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки відповідно до п.п. 2, 13 Постанови Верховної Ради України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України» від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Листом від 03.09.2024 року Малиновський відділ у місті Одесі ГУДМС в Одеській областіповідомив позивача про те, що відсутні правові підстави для видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді книжечки, а також відсутня будь-яка можливість видалення персональних даних з відповідних баз даних.

Позивач вважає надану відповідь відмовою у наданні паспорта громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, та вважає таку відмову протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Проаналізувавши положення чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги не належать задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

За змістом частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України, зокрема, визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III (далі також - Закон № 2235-ІІІ) документом, що підтверджує громадянство України є паспорт громадянина України.

Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року № 5492-VI (далі - Закон № 5492-VI) визначено правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Визначення Єдиного державного демографічного реєстру міститься у частині першій статті 4 Закону № 5492-VI та означає електронну інформаційно-телекомунікаційну систему, яка призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Відповідно до частин першої-другої статті 14 Закону № 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом.

Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Відповідно до частин першої-другої статті 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частина четверта статті 21 Закону № 5492-VI регламентує, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Аналогічні положення передбачені пунктами 1 - 4 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302.

Водночас за змістом пункту 3 Положення № 2503-XII бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» від 01 червня 2010 року № 2297-VI (далі також Закон - № 2297-VI) мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Статтею 2 Закону № 2297-VI визначено, що персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Приписами частин п`ятої-шостої статті 6 Закону № 2297-VI передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Таким чином, наведене вище правове регулювання свідчить, що Положенням № 2503-XII передбачено дві форми паспорта громадянина України, а саме у формі книжечки або картки.

Повертаючись до обставин у цій справі, суд зазначає, що предметом спору є оформлення та видача паспорту громадянина України у формі книжечки у зв`язку із досягненням 16 років сину позивачки.

Також позивачка просить врахувати висновки викладені у постанові Верховного Суду по справі № 806/3265/17.

Разом з цим суд доходить висновку, що вказана справа не є типовою до зразкової справи № 806/3265/17, з таких підстав.

Так, у зразковій справі № 806/3265/17 Велика Палата Верховного Суду вказала на ознаки цієї типової справи:

а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення № 2503-ХІІ;

б) відповідач - територіальні органи ДМС України;

в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення № 2503-ХІІ.

Розглянувши зразкову справу № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18), Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що норми Закону №5492-VI, на відміну від норм Положення №2503-XII (теж діючого на момент виникнення правовідносин), не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом»), не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя в контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Велика Палата Верховного Суду у зразковій справі констатувала, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

З урахуванням викладеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що позовні вимоги про визнання протиправними дії Відділу УДМС щодо відмови у видачі позивачеві паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ є обґрунтованими. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що самі по собі дії Відділу УДМС щодо відмови позивачеві у видачі їй паспорта громадянина України у формі книжечки відповідали Закону №5492-VI.

Суд зазначає, що ознаками типових адміністративних справ є один і той же відповідач-суб`єкт владних повноважень та/або його відокремлені структурні підрозділи, аналогічні підстави публічно-правового спору, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин та аналогічні позовні вимоги.

Повертаючись до обставин цієї справи, визначальними її особливостями, на підставі яких ця справа не може бути визначена як типова є, те, що неповнолітній син позивачки вже був документований паспортом для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , виданий 02 листопада 2018 року, строком дії до 02 листопада 2022 року.

При оформленні вказаного паспорта для виїзду за кордон було надано згоду на обробку персональних даних, дані про ОСОБА_2 внесені до Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР) і йому було присвоєно унікальний номер запису в ЄДДР (УНЗР):2312.

Разом з тим, у зразковій справі правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних.

Отже, безпідставним є посилання позивача на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у зразковій справі № 806/3265/17, оскільки ці висновки стосуються інших правовідносин, а саме при їх прийнятті суд захистив право позивача на виготовлення паспорта у традиційній формі книжечки зразка 1994 року (внутрішній паспорт громадянина України) виключно з огляду на його релігійні переконання для особи, яка ніколи не зверталася за оформленням біометричних документів.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постанові Верховного Суду про справі № 420/6552/24 від 28.11.2024 року.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відсутні правові підстави для видачі неповнолітньому сину позивачки паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, оскільки неповнолітній син позивачки вже був документований паспортом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, до якого вноситься інформація щодо ідентифікації осіб, які звернулися для оформлення такого паспорта (автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі).

З наведених підстав суд доходить висновку, що позовні вимоги - визнати протиправною бездіяльність, відмову Головного управління у розробці та видачі паспорта-книжечки (без оцифровки персональних даних, без біометризації та цифрової ідентифікації) громадянина України ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати Головне управління розробити та видати паспорт-книжечку громадянина України ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є безпідставними та не належать задоволенню.

Стосовно позовних вимог - заборонити Головному управлінню оцифрування та біометризацію та/або обробку, збирання, використання, копіювання, передачу особистих даних (третім особам) не вносити дані до ЄДДР та УНЗР, й будь-які інші електронно-цифрові реєстри, суд зазначає таке.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону №5492-VI, Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, регулює Закон України "Про захист персональних даних" від 01.06.2010 № 2297-VI (далі Закон №2297-VI) який спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних.

Частинами 1, 6 статті 10 Закону № 5492-VI передбачено, що внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних".

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним (стаття 10 Закону № 5492-VI).

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону № 5492-VI, для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що здійснює формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в установленому порядку.

Згідно пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 5492-VI, до документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, належить, зокрема, паспорт громадянина України.

Частинами 1, 2, 5 статті 21 Закону України № 5492-VI встановлено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.

Оформлення паспорта громадянина України здійснюється розпорядником Реєстру. Прийняття заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспорта громадянина України здійснюються розпорядником Реєстру або уповноваженими суб`єктами, передбаченими пунктом 4 частини першої статті 2 цього Закону.

Отже, паспорт громадянина України оформлюється виключно із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, до якого вноситься інформація щодо ідентифікації осіб, які звернулися для оформлення такого паспорта (автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі).

Матеріалами справи підтверджено, що неповнолітній син позивачки оформив паспорт громадянина України для виїзду за кордон за допомогою засобів ЄДДР внаслідок свого волевиявлення.

Отже, внесення інформації щодо неповнолітнього сина позивача, наданої нею особисто, до Реєстру та автоматичне формування УНЗР у зв`язку із цим, здійснено правомірно.

Відповідно до вимог п. 6, 11 ч. 2 ст. 8 №2297-VI суб`єкт персональних даних має право: пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними; відкликати згоду на обробку персональних даних.

В той же час відповідно до ч. 2 ст. 15 цього Закону персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі:1) закінчення строку зберігання даних, визначеного згодою суб`єкта персональних даних на обробку цих даних або законом; 2) припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом; 3) видання відповідного припису Уповноваженого або визначених ним посадових осіб секретаріату Уповноваженого;4) набрання законної сили рішенням суду щодо видалення або знищення персональних даних.

Тобто перелік наведених підстав для видалення або знищення персональних даних є вичерпаним, та він не містить наведених позивачем підстав відмова від біометаризації.

У постанові Верховного Суду по справі № 260/99/19 від 21.08.2020 року, Суд зробив такі висновки:

Організаційні засади створення і функціонування Єдиного державного демографічного реєстру, види персональних даних, які підлягають обробці засобами Реєстру і мета цієї обробки визначені на законодавчому рівні, оскільки сфера цих суспільних відносин, за статтею 92 Конституції України, є предметом винятково законодавчого регулювання.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що інформація про позивачку була отримана з дозволу останньої і без порушень вимог Закону №2297-VI, як і Закону №5492-VI та є достовірною, підстави для видалення УНЗР, а також даних щодо позивача - відсутні…>.

Суд вважає, що наведені правові висновки Верховного Суду є релевантними до спірних правовідносин.

З урахуванням вище встановлених судом обставин, суд доходить висновку, що вказані позовні вимоги є безпідставними, недоведеними, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

Щодо позовних вимог: визнати протиправною бездіяльність Головного управління у продовженні строку дії закордонного паспорту ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати Головне управління продовжити строк дії закордонного паспорту без оцифровки персональних даних, без біометризації та цифрової ідентифікації Емільєна Федоровича Чекало безстроково або на встановлений законом максимальний строк, суд зазначає таке.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 року № 170 «Деякі питання внесення інформації до паспорта громадянина України для виїзду за кордон», яким затверджено Тимчасовий порядок внесення інформації до паспорта громадянина України для виїзду за кордон (далі, - Тимчасовий порядок).

Вказаним Тимчасовим порядком визначено процедуру внесення до паспорта громадянина України для виїзду за кордон інформації про продовження строку його дії.

Відповідно до пп.1-1 п.2 постанови КМУ Тимчасовий порядок, затверджений цією постановою, застосовується Державною міграційною службою у разі відсутності у її територіальних органах/територіальних підрозділах технічної можливості оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон засобами Єдиного державного демографічного реєстру, а також у зв`язку з необхідністю термінового виїзду за кордон, пов`язаною з нагальною потребою в лікуванні від`їжджаючого, від`їздом особи, яка супроводжує тяжкохворого, чи смертю родича, який проживав за кордоном.

Згідно з п. 18 тимчасового порядку, строк дії паспорта для виїзду за кордон продовжується на підставі заяви особи або її законного представника. Заява може бути подана до закінчення строку його дії, але не раніше ніж за два місяці до дати закінчення строку дії паспорта для виїзду за кордон.

Заява про внесення до паспорта для виїзду за кордон інформації про продовження строку його дії (далі - заява про продовження строку) за формою згідно додатком 3 подається до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, посольства або консульської установи України, за місцем звернення.

Заява про продовження строку подається особою, на ім`я якої оформлено паспорт для виїзду за кордон, особисто.

Для продовження строку дії паспорта для виїзду за кордон дитині, яка на час подання заяви не досягла 16 років, заява про продовження строку подається її законним представником або представником на підставі довіреності, засвідченої в установленому законом порядку (далі - представник).

Для продовження строку дії паспорта для виїзду за кордон дитині віком від 16 до 18 років заява про продовження строку подається особою, на ім`я якої оформлено паспорт для виїзду за кордон, або її законним представником.

Строк дії паспорта для виїзду за кордон, виданого до запровадження оформлення паспорта для виїзду за кордон, зразок бланка якого затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2004 р. № 1725 (Офіційний вісник України, 2004 р., № 52, ст. 3439), не продовжується.

Строк дії паспорта для виїзду за кордон продовжується на п`ять років з дати подання заяви про продовження строку. У разі подання заяви про продовження строку до дати закінчення строку дії паспорта для виїзду за кордон строк його дії продовжується на п`ять років з дати, що настає за датою закінчення строку його дії.

У разі продовження строку дії паспорта для виїзду за кордон дитині, яка не досягла 16 років, за бажанням її законного представника або представника у такий паспорт поряд з відміткою про продовження строку дії або на іншій сторінці, де є вільне місце, вклеюється фотокартка дитини, зображення на якій відповідає досягнутому нею віку на момент продовження строку дії паспорта для виїзду за кордон.

У разі продовження строку дії паспорта для виїзду за кордон дитині віком від 16 до 18 років вклеювання фотокартки здійснюється за бажанням дитини.

Внесення до паспорта для виїзду за кордон інформації про продовження строку його дії здійснюється безоплатно в день звернення особи, на ім`я якої оформлено паспорт, чи її законного представника або представника.

Відповідно до п. 18-1 Тимчасового порядку особа або її законний представник, представник для продовження строку дії паспорта для виїзду за кордон подає такі документи:

1) паспорт для виїзду за кордон, строк дії якого необхідно продовжити;

2) заяву про продовження строку за формою згідно з додатком 3;

3) у разі вклеювання фотокартки у паспорт для виїзду за кордон дитини одночасно з продовженням строку його дії подаються дві фотокартки дитини розміром 3,5 х 4,5 сантиметра, зображення на яких відповідає вимогам, установленим законодавством;

4) документ/документи, що підтверджує/підтверджують повноваження особи як законного представника, представника та посвідчує його особу.

У зв`язку з необхідністю термінового виїзду за кордон, пов`язаною з нагальною потребою в лікуванні від`їжджаючого, від`їздом особи, яка супроводжує тяжкохворого, чи смертю родича, який проживав за кордоном, особа або її законний представник, представник також подає документ, що підтверджує необхідність термінового виїзду за кордон.

Видані компетентними органами іноземної держави документи, що подаються для продовження строку дії паспорта для виїзду за кордон, засвідчуються в установленому законодавством порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами. Такі документи подаються з перекладом на українську мову, засвідченим нотаріально.

Таким чином, Тимчасовим порядком передбачено продовження дії паспорту громадянина України для виїзду за кордон у виключних підставах на підставі заяви заявника, за умови відсутності у її територіальних органах/територіальних підрозділах технічної можливості оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого).

Разом з цим позивач не надав докази того, що він звертався до відповідача із відповідною заявою встановленого зразка про продовження дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , та позивачу було відмовлено у задоволенні заяви за умови відсутності у її територіальних органах/територіальних підрозділах технічної можливості оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого).

З наведених підстав суд доходить висновку, що вказані позовні вимоги є безпідставними та не належать задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову довів, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги не належать задоволенню.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору та відсутні витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, жодні судові витрати не належать відшкодуванню за рахунок державного бюджету.

У зв`язку з тим, що відмовлено у задоволенні позову не належать розподілу судові витрати позивача на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) в інтересах ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (, місце знаходження: 65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч.1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.