Справа № 160/16466/25
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до товариства з обмеженою відповідальністю «Технопрогрес Україна» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю,-
05.06.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 04.06.2025 року через систему «Електронний суд» позовна заява Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до товариства з обмеженою відповідальністю «Технопрогрес Україна», в якій позивач просить суд:
- стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Технопрогрес Україна» на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік у розмірі 215 643,13 грн.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, згідно статті 19 Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в ч. 1 ст. 19 Закону №875-ХІІ від 21.03.1991 року, самостійно в строк до 15 квітня року, наступаючого за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону. Таким чином, за 1 робоче місце, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році, відповідач до 15.04.2024 року повинен самостійно сплатити адміністративно господарські санкції у розмірі 215 643,13 грн.
08.07.2025 року від представника товариства з обмеженою відповідальністю «Технопрогрес Україна» до суду надійшло пояснення на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції представником відповідача зазначено наступе. Так, дане підприємство є стратегічно важливим суб`єктом господарювання, діяльність якого має критичне значення для забезпечення обороноздатності держави, стабільного функціонування національної економіки та підтримання життєдіяльності населення в особливий період. Вказаний статус Відповідача офіційно підтверджується наказом Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України від 24.02.2025 № 352-КВ. Підприємство вже тривалий час спеціалізується на виробництві високоточних спеціальних інструментів, які мають широке застосування як у загальнопромисловому секторі, так і безпосередньо у підприємствах оборонно-промислового комплексу (ОПК) - зокрема, у виробництві озброєння, обробці металів, виготовленні точних компонентів і комплектуючих до військової техніки, а також у оснащенні верстатного парку високотехнологічного обладнання. Уся продукція виготовляється виключно на власних виробничих потужностях відповідача. Це дозволяє забезпечити повний цикл виробництва та контролю якості, а також гнучко адаптувати виробничі процеси до потреб замовників, у тому числі державних оборонних підприємств. Завдяки сучасному універсальному обладнанню та висококваліфікованому персоналу, підприємство випускає широкий асортимент високоточних вимірювальних і ріжучих інструментів, калібрів, оснащення для верстатів з числовим програмним управлінням (ЧПУ), а також спеціалізованого інструменту для холодної прокатки труб. Особливу увагу відповідач приділяє дотриманню чинних стандартів якості, включаючи технічні та галузеві стандарти, які регламентують виробництво продукції оборонного призначення. Всі виготовлені вироби підлягають 100% контролю якості у власній метрологічній лабораторії, атестованій Національним науковим центром «Інститут метрології», що підтверджує високий рівень надійності та точності продукції. Отже, відповідач, як соціально відповідальне підприємство, створив усі необхідні умови для працевлаштування осіб з інвалідністю, включно з адаптацією робочих місць, дотриманням санітарно-гігієнічних вимог, техніки безпеки, а також із забезпеченням належного рівня оплати праці. Водночас, через специфіку виробничої діяльності підприємства, що передбачає безпосередню роботу з високоточним, високошвидкісним та небезпечним у разі порушення вимог безпеки обладнанням, праця вимагає глибоких технічних знань, фізичної витривалості та постійної присутності у виробничому середовищі. З огляду на ці фактори, відповідач стикається з об`єктивною проблемою залучення до своєї діяльності осіб з інвалідністю, оскільки такі особи, у переважній більшості випадків, не виявляють зацікавленості у працевлаштуванні навіть за наявності пропозицій роботи та належних умов. Аналогічна ситуація мала місце і у 2024 році. Крім того, у зв`язку з воєнним станом і залученням частини працівників до військового обов`язку, відповідач має право на бронювання працівників відповідно до законодавства. Проте навіть за таких умов підприємству складно забезпечити належне поповнення кадрового складу через високі вимоги до кваліфікації персоналу та специфічність технологічних процесів. Функціонування підприємства напряму пов`язане із забезпеченням безперебійного постачання спеціалізованого інструменту для низки ключових галузей промисловості, в тому числі підприємств військово-промислового профілю, що займаються виробництвом, ремонтом та модернізацією озброєння і військової техніки. Внаслідок накладення адміністративно-господарських санкцій позивачем на відповідача (які є предметом спору в цій справі) данні дії можуть негативно вплинути на виробничі по реалізації державних оборонних замовлень, а також до можливих збоїв у роботі критично важливих галузей економіки в умовах воєнного часу. Таким чином, враховуючи роль підприємства у виробничому ланцюгу забезпечення потреб Збройних Сил України та інших силових структур, відповідач вважає, що суд має врахувати ці обставини при розгляді справи та підходити до оцінки його діяльності з урахуванням оборонного та соціально-економічного значення. Отримана від Пенсійного фонду України інформація, яка містить ознаки порушень законодавства про створення робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, є підставою для проведення перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю. Отримана від Пенсійного фонду України інформація про працевлаштованих осіб з інвалідністю використовується в Централізованому банку даних з проблем інвалідності для визначення в автоматичному режимі осіб з інвалідністю, які можуть бути працевлаштовані. Відповідач відмічає, що процедура виявлення державними органами у діяннях учасників суспільних відносин суб`єктів господарювання фактів вчинення протиправних діянь у формі невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (тобто механізм проведення Держпраці, її територіальними органами планових та позапланових перевірок підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб, щодо дотримання ними вимог статей 19 і 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні") регламентована приписами Порядку проведення перевірки підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, що використовують найману працю (затверджений постановою КМУ від 31.01.2007 № 70; далі за текстом - Порядок №70). З огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України Відповідач зауважує, що згідно з правовим висновком постанови Верховного Суду від 21.11.2022 у справі №400/3957/21 саме Держпраці та її територіальні органи уповноважені на проведення перевірок виконання суб`єктами господарювання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, зокрема, за інформацією, що надається територіальним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю від Пенсійного фонду України. За наслідками такої перевірки, у разі підтвердження невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у суб`єкта господарювання виникає обов`язок сплатити адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю. Після затвердження постановою Кабінету Міністрів України №466 від 05.06.2019Порядку перевірки підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, що використовують найману працю та внесення змін до статті 19 Закону №875-ХІІ Фонд захисту прав інвалідів не має права проводити перевірки роботодавців щодо: реєстрації у Фонді; подання звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів; виконання нормативу робочих місць, оскільки таких змін у законодавстві проводити такі перевірки уповноважені саме органи Держпраці. Отже, запроваджена ч.1 ст.20 Закону України від 21.03.1991р. №875-ХІІ "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов`язку сплатити адміністративно-господарської санкції на користь Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю має наставати або (1) у разі порушення роботодавцем вимог ч.3 ст.18 Закону України від 21.03.1991р. №875-ХІІ "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" (а саме: не виділення та не створення робочих місць, не звітування про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю), або (2) у разі порушення роботодавцем вимог ч.3 ст.17, ч.1 ст.18, ч.ч.2, 3, 5 ст.19 Закону України від 21.03.1991р. №875-ХІІ "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" (а саме: безпідставна відмова у працевлаштуванні особи з інвалідністю, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості). Відповідач вважає, що реальна відсутність зареєстрованих терорганами державної служби зайнятості відповідного регіону України безробітних осіб з інвалідністю виключає настання негативних наслідків для публічного правопорядку у сфері забезпечення права осіб з інвалідністю на працю і відповідно виключає правомірність притягнення учасників суспільних відносин суб`єктів господарювання, котрі використовують найману працю до міри юридичної відповідальності у вигляді сплати адміністративно-господарських санкцій на невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування неіснуючих осіб з інвалідністю. Отже, відповідач вважає, що: запроваджена ст.20 Закону України від 21.03.1991р. №875-ХІІ "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" адміністративно-господарська відповідальність за правовою природою є господарсько-правовою відповідальністю і тому підставою для застосування такої відповідальності згідно з ч.1 ст.218 Господарського кодексу України є вчинене роботодавцем правопорушення в сфері господарювання, а підставою для звільнення від такої відповідальності згідно з ч.2 ст.218 Господарського кодексу України є вжиття усіх залежних від суб`єкта права - роботодавця заходів для недопущення господарського правопорушення. Відповідач наголошує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що до або після формування у межах спірних правовідносин відповідного розрахунку за зверненням позивача територіальним органом Держпраці була проведена перевірка, якою підтверджено факт невиконання відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік. Також відповідач зазначає, що нарахування адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення. Такі санкції не можуть застосовуватися у разі відсутності необхідної кількості працевлаштованих інвалідів, якщо при цьому суб`єкт господарювання вжив усіх передбачених Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" заходів для працевлаштування останніх, тобто коли у його діях відсутній склад правопорушення. Водночас, такі обставини можуть бути встановлені лише за наслідками проведення органами Держпраці планових або позапланових перевірок, як це імперативно визначено Порядком №70. Тож у даному конкретному випадку позивач-суб`єкт владних повноважень безпідставно, не маючи у фізичному розпорядженні встановлених актом перевірки Держпраці доказів про недотримання відповідачем нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю за відповідний рік, інкримінував відповідачу вчинення правопорушення у вигляді невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю. Окремо відповідач вважає за потрібне звернути увагу суду, що наданий позивачем розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (далі розрахунок) є невірним, оскільки позивачем було невірно розраховано середньооблікову чисельність штатних працівників облікового складу за рік в розмірі 16 осіб, так як фактично вона складала 15 осіб, що вбачається з долучених до цих пояснень розрахунків середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу в 2024 році помісячно (згідно Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Держкомстату №286 від 28.09.2005). При цьому відповідна обставина значно впливає на спірні відносини, оскільки ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» встановлює різний розмір санкції для підприємств, де працевлаштовано від 8 до 15 санкція складає половина середньої річної заробітної плати, а якщо від 16 працівників, то вже повна середньорічна заробітна плата. Відповідач вважає, що наданий позивачем розрахунок повністю не відповідає фактичним відомостям відповідача, як наслідок, дані обставини мають бути враховані судом при розгляді даного спору. Відповідач з повагою повідомляє суд, що неподання звітності про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік не було результатом свідомого ухилення від виконання законодавчих зобов`язань, а обумовлювалося об`єктивними та винятковими обставинами організаційно-правового та виробничого характеру, які виникли в умовах воєнного стану, а також специфікою діяльності підприємства, а саме зокрема: 1) Відповідач фактично не мав у штаті працевлаштованих осіб з інвалідністю, а також, як вже зазначалося, жодна така особа не зверталася із заявами про прийняття на роботу. З огляду на це, відсутність показників у відповідній формі звітності зумовила її неподання; 2) Відповідач є виробником спеціального високоточного інструменту для підприємств оборонно-промислового комплексу, а виробничий процес на підприємстві потребує від працівників високої професійної підготовки, дотримання складних норм безпеки праці, фізичної витривалості та відповідності вимогам медичного стану. Такі вимоги ускладнюють реальне працевлаштування осіб з інвалідністю, навіть за наявності відкритості до їх прийому на роботу з боку відповідача. Відповідач звертається до Суду з проханням врахувати виключні обставини, що склалися у 2024 році. Важливість дотримання державної політики щодо забезпечення рівних можливостей для осіб з інвалідністю, у тому числі в частині реалізації їхнього права на працю. У зв`язку з цим підприємство завжди демонструвало відкритість до залучення осіб з інвалідністю до трудових відносин, за умови, що такі кандидати відповідають вимогам щодо професійної підготовки та здатності виконувати виробничі завдання в умовах високотехнологічного та потенційно небезпечного виробництва. Разом із тим, за весь період діяльності підприємства, включаючи і спірний 2024 рік, жодна особа з інвалідністю не зверталася до відповідача із заявою чи наміром бути працевлаштованою. Тобто таке ймовірно обумовлено специфікою діяльності підприємства, яке функціонує у сфері оборонно-промислового комплексу та здійснює складні технологічні процеси, що вимагають не лише високої технічної кваліфікації, а й фізичної витривалості, абсолютного дотримання правил техніки безпеки, а також готовності працювати у середовищі, де використовуються високоточні, важкі та потенційно небезпечні виробничі агрегати. Крім того, жоден державний орган, орган місцевого самоврядування, центр зайнятості чи інша уповноважена установа не зверталась до відповідача з ініціативами чи пропозиціями щодо сприяння працевлаштуванню осіб з інвалідністю або направленням відповідних кандидатур на відкриті вакансії. Відповідач не створював жодних бар`єрів для доступу таких осіб до трудової діяльності, однак об`єктивно не мав змоги реалізувати це з огляду на відсутність відповідних звернень чи кадрових пропозицій. Водночас, відповідач залишається відкритим до працевлаштування осіб з інвалідністю, і за наявності кандидатів, які мають необхідні навички, професійний досвід і медичні показання для роботи в умовах підвищеної технічної складності, підприємство забезпечило таким особам відповідні умови праці, включаючи адаптацію робочого місця, проходження інструктажу з охорони праці, створення безпечного та сприятливого трудового середовища. Подібний підхід відображає прагнення відповідача до балансу між вимогами виробництва оборонного профілю та соціальними зобов`язаннями перед державою і суспільством. Відповідач вважає, що він на виконання вимог ч. 1 ст. 77 КАС України навів суду достатньо доказів того, що позовні вимоги позивача про стягнення з нього податкового боргу не підлягають задоволенню, оскільки:1) підприємство відповідача спеціалізується на виготовленні високоточного спеціального інструменту, включаючи ріжучий та вимірювальний інструмент, калібри, оснащення для верстатів з ЧПУ, інструмент для холодної прокатки труб, який застосовується в оборонно-промисловому комплексі. Ці вироби створюються із застосуванням сучасного металорізального обладнання, що вимагає не лише високої кваліфікації, а й точного дотримання технічних норм і вимог безпеки праці, особливо в умовах роботи з обертовими вузлами, гострими інструментами, високотемпературними процесами, важкими деталями та прецизійним вимірювальним інструментом. Таке середовище фізично та психоемоційно складне і потребує від персоналу постійної концентрації, швидкої реакції, хорошого зору, моторики, здатності до точних розрахунків і високої відповідальності; 2) працевлаштування осіб з інвалідністю у таких виробничих умовах є об`єктивно утрудненим, а подекуди - неможливим. Хоча відповідач не має дискримінаційної політики та технічно готовий створити робочі місця для осіб з інвалідністю, у 2024 році жодна така особа не зверталася із запитом про працевлаштування, що, ймовірно, пов`язано саме зі специфікою виробництва, яка не відповідає загальним умовам інклюзивної праці. Водночас державні органи зайнятості також не направляли до відповідача кандидатів з інвалідністю для потенційного працевлаштування, не ініціювали консультацій або спільних заходів з цього питання; 3) наданий відповідачем розрахунок є повністю необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам на відповідному підприємстві; 4) відповідач є критично важливим суб`єктом у сфері оборонно-промислового комплексу. Підприємство внесене до переліку стратегічно важливих для економіки та обороноздатності держави відповідно до наказу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України. Його безперебійна робота є умовою для функціонування оборонного сектору, зокрема - виробництва, ремонту й модернізації озброєння. Накладення санкцій у вигляді штрафів може негативно вплинути на фінансову стабільність підприємства, а відтак - на виконання ним критичних виробничих завдань для потреб держави в умовах воєнного стану.
10.07.2025 року від Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивачем зазначено про те, що що відповідач не подав будь - якого доказу на спростування зазначених в позовній заяві обставин. Отже висновки, зазначені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2025 року зазначена вище справа розподілена та 06.06.2025 року передана судді Пруднику С.В.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік, надісланого відповідачу, середньооблікова чисельність штатних працівників, що працювали у відповідача, за рік склала 16 осіб, таким чином, середньооблікова чисельність осіб з інвалідністю, відповідно до нормативу, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону №875-ХІІ, товариства з обмеженою відповідальністю «Технопрогрес Україна» повинна складати 1 особу.
Середньооблікова чисельність штатних працівників, яким встановлена інвалідність, у роботодавця склала 0 осіб, що є менше ніж встановлено нормативом.
Враховуючи інформацію за розрахунком сум адміністративно-господарських санкцій, який був надісланий у формі електронного документа через електронний кабінет відповідача на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України (квитанція додається) вбачається невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2024 році.
Таким чином, за 1 робоче місце, призначене для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайняте особами з інвалідністю у 2024 році, відповідач до 15.04.2025 повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 215 643,13 грн.
Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю товариства з обмеженою відповідальністю «Технопрогрес Україна», Порядок, який передбачав реєстрацію підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, що використовують найману працю втратив чинність відповідно до Постанови КМУ № 553 від 02.06.2023 «Деякі питання організації працевлаштування осіб з інвалідністю». Щодо надання звіту №10-ПОІ, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо захисту соціальних, трудових та інших прав фізичних осіб, у тому числі під час воєнного стану, та спрощення обліку робочих місць для осіб з інвалідністю» від 18.10.2022 №2682-ХІ скасовано подання роботодавцем з 01 березня 2023 року звіту про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за формою № 10-ПОІ. Таким чином, з 06 листопада 2022 року Фонд не проводить власних розрахунків, а покладається на дані автоматизованого аналізу Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності, які формуються до 10 березня відповідного року зі звітності роботодавця, Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю лише виявляє роботодавців-порушників нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю та накладає адміністративно-господарські санкції відповідно до формули обрахунку, передбаченої статтею 20 Закону № 875-XII. У відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Таким чином, обов`язок по працевлаштуванню осіб з інвалідністю відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості. Підтвердженням створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та інформування органів зайнятості щодо наявності вільних робочих місць для таких осіб, є звіт форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» відповідно до пункту 1.5 Порядку подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого Наказом Міністерства економіки України від 12.04.2022 № 827-22 (далі -Порядок). Зазначеним Порядком визначено механізм надання підприємством, установою, організацією, фізичною особою, яка використовує найману працю, філії міжрегіонального/регіонального центру зайнятості (міському, районному, міськрайонному центру зайнятості - до дати припинення їх діяльності) інформації, необхідної для організації працевлаштування осіб з інвалідністю. Тобто, обов`язок працевлаштування осіб з інвалідністю, головним чином, лежить на центрі зайнятості, який повинен бути виконаний шляхом визначення кількості вакантних посад для осіб з інвалідністю на підставі поданих звітів роботодавців, проводити пошук та направлення осіб з інвалідністю до роботодавців, у яких наявні вакантні посади. Відповідно інформація та матеріали щодо доказів необґрунтованого відмовлення товариством з обмеженою відповідальністю «Технопрогрес Україна» у працевлаштуванні особам з інвалідністю за їх зверненням чи за направленням відповідними органами державної служби зайнятості не відноситься до компетенції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, у зв`язку з чим не має можливості надати для розгляду до суду.
Посилаючись на наведені обставини, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами, є Закон України від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" (далі - Закон № 875-ХІІ).
Згідно частини 2 статті 17 Закону № 875-ХІІ, підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів у разі потреби створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю.
Частинами 1 - 3 статті 19 Закону № 875-ХІІ встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.
Відповідно до положень частин 1, 4 статті 20 Закону № 875-ХІІ, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 875-ХІІ, забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Частиною 3 статті 18 цього Закону визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 4 частини 3 статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» № 5067-VІ від 05.07.2012 року визначено, що роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).
Наказом Міністерства економіки України від 12 квітня 2022 року № 827-22 затверджено форму звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».
Згідно приписів пунктів 1-4, 1-5 Форма № 3-ПН подається юридичними особами, фізичними особами - підприємцями, які в межах трудових відносин використовують працю фізичних осіб (далі - роботодавець), за наявності попиту на робочу силу (вакансії).
Форма № 3-ПН заповнюється та подається роботодавцем до філії міжрегіонального/регіонального центру зайнятості (або до міського, районного, міськрайонного центру зайнятості - до дати припинення їхньої діяльності) (далі - центр зайнятості) незалежно від місцезнаходження роботодавця з дня виникнення в нього потреби в підборі працівників та/або з дати відкриття вакансії, але не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення нового робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
Форма № 3-ПН може подаватися роботодавцем в електронній формі (з накладенням чи без накладення електронного підпису або печатки, які базуються на кваліфікованих сертифікатах відкритих ключів) або в паперовій формі (із засвідченням підписом керівника / фізичної особи - підприємця або уповноваженої ним (нею) особи).
З огляду на вищезазначене, форма звітності № 3-ПН є актом інформування органів працевлаштування про створені на підприємстві робочі місця для працевлаштування інвалідів і, водночас, запитом про направлення на підприємство інвалідів для працевлаштування.
Аналіз зазначених норм свідчить, що на підприємства, установи, організації та інших осіб, що використовують найману працю, покладено обов`язок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, а не обов`язок по їх виявленню і підбору для працевлаштування. Такий обов`язок покладено на державну службу зайнятості.
Так, відповідно до розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік, надісланого відповідачу, середньооблікова чисельність штатних працівників, що працювали у відповідача, за рік склала 16 осіб, таким чином, середньооблікова чисельність осіб з інвалідністю, відповідно до нормативу, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону №875-ХІІ, товариства з обмеженою відповідальністю «Технопрогрес Україна» повинна складати 1 особу.
Середньооблікова чисельність штатних працівників, яким встановлена інвалідність, у роботодавця склала 0 осіб, що є менше ніж встановлено нормативом.
Враховуючи інформацію за розрахунком сум адміністративно-господарських санкцій, який був надісланий у формі електронного документа через електронний кабінет відповідача на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України (квитанція додається) вбачається невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2024 році.
Таким чином, за 1 робоче місце, призначене для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайняте особами з інвалідністю у 2024 році, відповідач до 15.04.2025 повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 215 643,13 грн.
Доказів стосовно створення 1 робочого місця для осіб з інвалідністю, подання відповідної звітності для інформування про створення такої вакантної посади, звернення осіб з інвалідністю за працевлаштуванням до товариства з обмеженою відповідальністю «Технопрогрес Україна», або самостійного повідомлення відповідачем не було надано.
Таким чином, передбачена частиною 1статті 20 Закону№875-ХІІ міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов`язку здійснити грошовий платіж на користь Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю має наставати або в разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 18 Закону №875-ХІІ, а саме: не виділення та не створення робочих місць, не надання державній службі зайнятості інформації, не звітування перед Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування осіб з інвалідністю, або в разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті17, частини першої статті18, частин другої, третьої, п`ятої статті19 Закону №875-ХІІ, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні особи з інвалідністю, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справах № 817/652/17, № 802/707/17-а.
Також, суд вважає безпідставним посилання відповідача на практику Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладену у постанові від 21.11.2022 у справі №400/3957/21 з огляду на те, що у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2025 року у справі №280/3642/23 (адміністративне провадження №К9902/77/25) Верховний суд зазначив, що з 06 листопада 2022 року, з набранням чинності Законом України від 18 жовтня 2022 року № 2682-ІХ, Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю отримав повноваження застосовувати адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю (4 % від середньооблікової чисельності штатних працівників або одне місце для підприємств із 8-25 працівниками) на основі автоматизованого аналізу даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності, без необхідності проведення позапланових перевірок Держпраці, що робить правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21 листопада 2022 року у справі № 400/3957/21, неактуальною для спірних правовідносин через зміни в правовому регулюванні.
На підставі викладеного, аналізуючи наявні та досліджені в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що роботодавець не вжив необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, тому є підстави для застосування до відповідача зазначених адміністративно-господарських санкцій.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні
За викладених обставин, суд приходить до висновку що позовні вимоги Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Зважаючи на приписи частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Таким чином, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору, не підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 242-243, 245-246, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до товариства з обмеженою відповідальністю «Технопрогрес Україна» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю задовольнити повністю.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Технопрогрес Україна» на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік у розмірі 215 643,13 грн.
Розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник