Справа № 380/25610/23
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2025-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/25610/23 пров. № А/857/17105/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

за участю секретаря Березюка Д.О.,

представника апелянта Фостяка А.Я.,

представниці відповідача Бурбило Г.Б.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року (ухвалене головуючим суддею Гулкевич І.З., у м. Львові о 09 год. 43 хв., повне судове рішення складено 14 квітня 2025 року) у справі № 380/25610/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ Львівської митниці №1114-о від 03.10.2023 «Про звільнення ОСОБА_1 »;

поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці з 04.10.2023;

стягнути з Львівської митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.10.2023 по момент винесення рішення судом.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що наказом Львівської митниці від 03.10.2023 №1114-о «По звільнення ОСОБА_1 » звільнено ОСОБА_1 03.10.2023 із займаної посади головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці за угодою сторін, відповідно до ч.2 ст. 86 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, керуючись ст. 36 Кодексу Законів про працю України (далі КЗпП України). Розірвано контракт про проходження державної служби від 12.09.2022 №328/2022, укладений з ОСОБА_1 . Підстава розірвання особиста заява ОСОБА_1 . Позивач вказує, що заява про звільнення була написана під тиском керівництва. Цього ж дня, (03.10.2023) позивач звернувся до відповідача із заявою про відкликання заяви про звільнення, висловивши бажання надалі виконувати роботу. Таким чином, жодних ознак добровільного та свідомого на припинення трудового договору з його сторони не було. Позивач вважав, що його звільнення відбулось без взаємної згоди сторін, у зв`язку із чим, наказ про звільнення є незаконним та підлягає скасуванню з одночасним поновленням позивача на попередній посаді.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.04.2025 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що згідно із усталеною судовою практикою, при домовленості між державним службовцем і суб`єктом призначення про припинення державної служби за угодою сторін, державний службовець звільняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості можливе лише в разі взаємної згоди на це державного службовця і суб`єкта призначення. Зі змісту заяви ОСОБА_1 про звільнення вбачається, що така заява містить дату подачі заяви 03.10.2023, містить інформацію про вид звільнення за угодою сторін з 03.10.2023. На заяві міститься резолюція з визначенням дати оформлення наказу про звільнення ОСОБА_1 03.10.2023. Відтак, суд вважав, що подана позивачем заява про звільнення за згодою сторін від 03 жовтня 2023 року є чіткою, зрозумілою та не викликає неоднозначного тлумачення.

Щодо тверджень позивача, що написання ним заяви про звільнення від 03.10.2023 було здійснено під психологічним тиском, з боку керівництва, то суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано, а судом не здобуто беззаперечних доказів, що позивач написав заяву про звільнення під психологічним тиском керівництва. Доказів, які б свідчили про протилежне матеріали справи не містять.

Щодо аргументів позивача про відкликання поданої ним заяви про звільнення за угодою сторін, то суд вважав, що матеріали справи не містять доказів, що на дату винесення оскаржуваного наказу (03.10.2023) у розпорядженні Львівської митниці знаходилася заява ОСОБА_1 про відкликання його заяви про звільнення за угодою сторін. Отримання відповідачем такої заяви після винесення наказу про звільнення державного службовця не може вважатися спільним волевиявленням державного службовця і суб`єкта призначення на анулювання домовленості про звільнення за угодою сторін.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та в прийняти нове, яким задовольнити позов.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що 03.10.2023 о 15:00 в психоемоційному стані, під тиском з боку заступника начальника Львівської митниці, він фактично переписав дослівно із зразка, заяву на звільнення за згодою сторін, залишив її на столі заступника начальника Львівської митниці та вийшов з його кабінету. Вказана заява не відповідача його дійсному волевиявленню. Також зазначає, що суд першої інстанції при прийняті рішення не взяв до уваги ту обставину, що не будучи суб`єктом призначення, заступник начальника Львівської митниці Керезвас І.А. змусив написати заяву на звільнення за угодою сторін, надавши при цьому попередньо заготовлений зразок такої заяви із зазначенням дати звільнення.

Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

В судовому засіданні представниця відповідача, заперечила проти задоволення апеляційної скарги та надала пояснення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 з 2005 року працював у митних органах України.

Наказом від 12.09.2022 №1074-о з 14.09.2022 переведено ОСОБА_1 , головного державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Городок» Львівської митниці на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці.

12.09.2022 між Львівською митницею як відокремленим підрозділом Державної митної служби України та позивачем укладено контракт №328/2022 про проходження державної служби.

03.10.2023 позивач прибув до в.о. начальника Львівської митниці Кузніка А.Ю. та подав заяву про звільнення із займаної посади за згодою сторін.

Заява ОСОБА_1 була написана ним власноручно в присутності в.о начальника Львівської митниці.

У заяві про звільнення позивачем зазначено підставу припинення трудового договору, а саме «За угодою сторін». Дана заява датована 03.10.2023.

На вказаній заяві керівником митниці проставлено резолюцію «підпис, 03.10.2023».

Наказом від 03.10.2023 №1114-о «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено ОСОБА_1 з посади головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці з 04.10.2023 за угодою сторін відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України та ч. 2 ст. 86 Закону України «Про державну службу».

03.10.2023 на адресу Львівської митниці позивач скерував заяву про відкликання заяви про звільнення за угодою сторін та з проханням про продовження працювати.

Вважаючи, спірний наказ про звільнення протиправним, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відносини, які виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходження та припинення регулює Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІII (далі Закон № 889-VІII), яким визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

За змістом ст. 5 Закон № 889-VII, відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

У свою чергу, за п. 3 ч. 1 ст. 83 Закон № 889-VІII, державна служба припиняється: за ініціативою державного службовця або за угодою сторін.

За приписами ч.1 ст. 86 вказаного Закону державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення.

Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом (ч. 2 ст. 86 Закону № 889-VIІI).

Суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю (ч.3 ст.86 Закону № 889-VIІI).

На відміну від процедури звільнення за власним бажанням, звільнення за угодою сторін можливе у будь-який час, у разі коли між ним та суб`єктом призначення досягнуто домовленості про припинення державної служби з узгодженням ними дати звільнення. Цей строк може бути як більшим так і як меншим від двотижневого строку.

Предметом спору у цій справі є правомірність наказу Львівської митниці від 03.10.2023 №1114-о «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено ОСОБА_1 з посади головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці з 04.10.2023 за угодою сторін відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України та ч. 2 ст. 86 Закону України «Про державну службу».

Верховний Суд неодноразово висловлювався з приводу порядку звільнення за угодою сторін, що передбачено частиною другою статті 86 Закону №889-VIII та п.1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Зокрема, як вказав Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 у справі №815/4354/17 з аналізу статті 86 Закону №889-VIII висновується, що передбачене її частиною другою правило, що за змістом відповідає сенсу словосполучення «за угодою сторін», означає домовленість між суб`єктом призначення і державним службовцем щодо звільнення останнього із займаної посади в інший, ніж передбачений частиною першою цієї статті, строк, і саме з цих підстав.

Тобто підстава звільнення та дата звільнення є обов`язковими умовами домовленості щодо звільнення державного службовця за частиною другою статті 86 Закону № 889-VIII.

Згідно з висновками Верховного Суду, зробленими у постанові від 19.02.2020 у справі № 820/3360/17, при домовленості між державним службовцем і суб`єктом призначення про припинення державної служби за угодою сторін, державний службовець звільняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це державного службовця і суб`єкта призначення.

Право на відкликання заяви про звільнення є безумовним правом державного службовця, але лише у разі, якщо звільнення відбувається з його ініціативи. Якщо ж суб`єкт призначення і працівник домовилися про певну дату звільнення, державний службовець не має права відкликати свою заяву в односторонньому порядку.

Аналогічна позиція відображена Верховним Судом у постанові від 16.03.2023 в справі №820/3360/17 (касаційний суд підтримав правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 820/243/16, від 25.03.2019 у справі № 806/475/17).

У постанові від 09.07.2020 в справі № 815/7236/16 Верховний Суд констатував, що підстава припинення державної служби за угодою сторін визначена частиною 2 статті 86 Закону №889-VIII. Такою підставою є домовленість державного службовця із суб`єктом призначення про певний строк звільнення. Недосягнення сторонами згоди щодо припинення державної служби за угодою сторін або відсутність узгодженої дати звільнення, позбавляє суб`єкта призначення права на звільнення державного службовця за угодою сторін.

При домовленості між державним службовцем і суб`єктом призначення про припинення державної служби за частиною другою статті 86 Закону №889-VIII (за угодою сторін), державний службовець звільняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це державного службовця і суб`єкта призначення.

Отже, згідно із усталеною судовою практикою, при домовленості між державним службовцем і суб`єктом призначення про припинення державної служби за угодою сторін, державний службовець звільняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості можливе лише в разі взаємної згоди на це державного службовця і суб`єкта призначення.

Таким чином, розглядаючи позовні вимоги щодо скасування наказу про припинення державної служби/звільнення за угодою сторін, з`ясуванню судом підлягають обставини: чи дійсно існувала домовленість державного службовця і суб`єкта призначення про припинення державної служби/звільнення за взаємною згодою; чи було волевиявлення державного службовця на припинення державної служби/звільнення в момент видання наказу про звільнення; чи не заявляв державний службовець про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення державної служби/звільнення за угодою сторін; чи була згода суб`єкта призначення на анулювання угоди сторін про припинення державної служби/звільнення.

Під час розгляду цієї справи судом першої інстанції установлено, що позивач і суб`єкт призначення дійшли домовленості щодо істотних умов припинення державної служби (підстави та дати), які не можуть бути розірвані в односторонньому порядку.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що звільнення позивача відбулося за угодою сторін згідно з ч. 2 ст. 86 Закону №889-VIII - за результатами досягнутої між державним службовцем і суб`єктом призначення взаємної домовленості - на підставі власноруч написаної позивачем 03.10.2023 на ім`я в.о. начальника Львівської митниці заяви, у якій міститься його підпис, чітко визначено підставу звільнення - за угодою сторін і дату звільнення 03.10.2023.

Щодо тверджень позивача, що написання ним заяви про звільнення від 03.10.2023 було здійснено під психологічним тиском, з боку керівництва, то суд першої інстанції правильно зазначив таке.

В постанові від 02.10.2019 справі №816/350/16 (провадження № К/9901/7785/18) Верховний Суд, переглядаючи судові рішення у подібних правовідносинах, надавав оцінку доводам позивача щодо написання заяви про звільнення під психологічним тиском та дійшов висновку, що на підтвердження вказаних обставин позивачем має бути надано належні та допустимі докази, зокрема заяви до вищестоящого органу, органів внутрішніх справ, прокуратури, органів внутрішньої безпеки тощо.

Позивачем не надано, а судом не здобуто беззаперечних доказів, що позивач написав заяву про звільнення під психологічним тиском керівництва. Доказів, які б свідчили про протилежне матеріали справи не містять.

Враховуючи, що позивачем добровільно подано власноруч написану заяву про звільнення за угодою сторін з 03.10.2023, та не надано доказів на підтвердження того, що така заява була подана внаслідок чинення на нього психологічного тиску з боку роботодавця, суд дійшов висновку, що звільнення позивача з підстав, передбачених ч.2 ст. 86 Закону №889-VIII, відбулося з дотриманням вимог законодавства.

Досліджуючи подальші обставини вчинення дій позивача після подання заяви про звільнення від 03.10.2023, а саме: скерування заяви від 03.10.2023 засобами поштового зв`язку про відкликання заяви про звільнення, слід зазначити таке.

Заява про відкликання заяви про звільнення за угодою сторін відповідно до чеку Укрпошти від 03.10.2023 р. № 71 (ФН ПРРО 400073693) була вже складена станом на 17:19 год. і оплачена для відправки в той самий час.

Колективним договором Львівської митниці, який схвалений на конференції трудового колективу працівників Львівської митниці від 26.07.2023, а саме п.3.2. розділу 3 визначено, що режим роботи працівників митниці визначається Правилами внутрішнього службового розпорядку.

Правилами внутрішнього службового розпорядку для посадових осіб Львівської митниці, які затверджені Загальними зборами (конференцією державних службовців Львівської митниці (протокол від 26.07.2023), а саме п.п.3.5 розділу ІІІ передбачено, що для державних службовців Митниці, які працюють з п`ятиденним робочим тижнем початок і кінець робочого дня, перерва для відпочинку і харчування встановлюються наступні:

Для працівників адміністративного приміщення (вул. Костюшка 1 та вул. Городоцька 369): Початок робочого дня о 8 годині 00 хвилин; Кінець робочого дня: понеділок четвер о 17 годині 00 хвилин; п`ятниця о 15 годині 45 хвилин.

Відтак, враховуючи наведене вище, колегія суддів встановила, що позивач звернувся до відповідача із заявою про відкликання заяви про звільнення 03.10.2023 (вівторок) після закінчення робочого дня, о 17:19 год.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що матеріали справи не містять доказів, що на дату винесення оскаржуваного наказу (03.10.2023) у розпорядженні Львівської митниці знаходилася заява ОСОБА_1 про відкликання його заяви про звільнення за угодою сторін.

Колегія суддів, додатково звертає увагу, що така заява і не могла бути у розпорядженні відповідача, оскільки подана поза робочим часом 03.10.2023.

Отримання відповідачем такої заяви після винесення наказу про звільнення державного службовця не може вважатися спільним волевиявленням державного службовця і суб`єкта призначення на анулювання домовленості про звільнення за угодою сторін. Тобто відкликання позивачем заяви від 03.10.2023 року звільнення із займаної посади за угодою сторін могло б мати місце виключно у випадку домовленості про це з відповідачем, а в спірному випадку такої взаємної домовленості сторін не було досягнуто. Сам собою факт направлення позивачем заяви про відкликання заяви про звільнення за угодою сторін не може бути підставою для продовження державної служби без відповідної згоди на це відповідача.

Щодо доводів позивача про те, що домовленості між державним службовцем і суб`єктом призначення про припинення державної служби за ч. 2 ст. 86 Закону №889-VIII не відбулося колегія суддів вважає за потрібне зазначити таке.

Так, позивач покликається на те, що не будучи суб`єктом призначення, заступник начальника Львівської митниці Керезвас І.А. змусив написати заяву на звільнення за угодою сторін, надавши при цьому попередньо заготовлений зразок такої заяви із зазначенням дати звільнення.

Судом під час апеляційного розгляду справи встановлено, що у повноваження заступника начальника митниці дійсно не входить погодження звільнення працівників, копію посадової інструкції додано відповідачем.

Таке звільнення погоджує лише суб`єкт призначення, що передбачено Положенням про Львівську митницю, як і у випадку із заявою на звільнення позивача від 03.10.2023, на якій було проставлено резолюцію суб`єкта призначення, а саме п.п.9 п.11, у якому зазначено, що начальник митниці призначає на посаду та звільняє з посади у порядку, передбаченому законодавством про державну службу, державних службовців митниці.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що домовленості між державним службовцем і суб`єктом призначення про припинення державної служби за ч. 2 ст. 86 Закону №889-VIII не слід виключно трактувати, як усна домовленість державного службовця із суб`єктом призначення. Таке можливо здійснити і в письмовій формі, як в даній ситуації шляхом подання відповідної заяви і проставлення резолюції суб`єкта призначення.

Відтак, суд вважає помилковими доводи позивача, щодо відсутності домовленості між державним службовцем і суб`єктом призначення про припинення державної служби за ч. 2 ст. 86 Закону №889-VIII.

З урахуванням наведеного, колегія суддів суду апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції, що звільнення позивача відбулося у порядку та спосіб, що визначені законодавством про державну службу, а тому передбачені законом підстави для визнання протиправними та скасування оскаржуваного наказу про звільнення ОСОБА_1 , що відповідає визначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, відсутні, та, як наслідок, не підлягають задоволенню позовні вимоги.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року у справі № 380/25610/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді О. І. Мікула
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 08 серпня 2025 року