Справа № 388/1611/25
Суддя: Баранський Д. М.
Дата ухвалення: 2025-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 388/1611/25
провадження № 2-а/388/21/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2025м. Долинська

Долинський районний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Баранського Д.М., розглянув у відкритому судовому засіданні у спрощеному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом до відповідача та просить визнати протиправною та скасувати постанову серії БАА № 991140, винесену стосовно нього 14 липня 2025 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Позов мотивує тим, що 14 липня 2025 року приблизно о 13:20 годині керував транспортним засобом по вул. Братів Клепачів у м. Долинській. Під час керування транспортним засобом був пристебнутий ременем безпеки, однак після зупинки поліцейським та до того, як поліцейський до нього підійшов, відстебнув ремінь безпеки з метою дістати документи, які знаходились у речовому ящику, оскільки з водійського місця пристебнутим ці дії вчинити було неможливо.

З приводу тонування світлових приладів то на його автомобілі встановлені оригінальні заводські світлові прилади, які є технічно справними та з достатньою видимістю відображають світлові сигнали.

Позивач зазначає, що оскільки в його діях відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 та ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення то накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу за ст. 125 Кодексу України про адміністративні правопорушення є неправомірним.

Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області надіслало до суду відзив на позовну заяву. Вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. Просить відмовити у позові.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав та просив його задовольнити. Суду пояснив, що поліцейський йому на місці події не надав копію постанови про накладення адміністративного стягнення, а надіслав цю постанову поштою. Коли керуючи транспортним засобом зупинився на вимогу працівника поліції та відстебнувся ременем безпеки, оскільки йому необхідно було взяти в речовому ящику посвідчення водія. Дійсно, поліцейський у нього тоді посвідчення водія не вимагав, однак він вважав, що його необхідно буде пред`явити. Визнає, що аварійну світлову сигналізацію не ввімкнув під час зупинки поліцейським транспортного засобу. У нього на задніх стопах не було якогось покриття, так само як не було такого покриття на фарах.

Свідок ОСОБА_2 суду пояснила, що в день коли відбулась подія попросила позивача її підвезти. Коли він керував транспортним засобом то його було зупинено працівниками поліції. Його було обвинувачено у тому, що він не був пристебнутий ременем безпеки під час керування транспортним засобом. Він у свою чергу відстебнув ремінь безпеки коли необхідно було взяти документи. Поліцейський взагалі не оглядав транспортний засіб щодо тонування ліхтарів. Аварійну світлову сигналізацію позивач дійсно не увімкнув під час зупинки транспортного засобу на вимогу поліцейського.

Суд, заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши зміст поданих заяв по суті, матеріали справи, дійшов до такого висновку.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Судом установлено, що постановою поліцейського офіцера громади СВГ взводу превенції Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області Резніченка Е.М. від 14 липня 2025 року серії БАА № 991140 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 5 ст. 121, ст. 125 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме за те, що 14 липня 2025 року о 13:20 годині по вул. Братів Клепачів, 13 у м. Долинській, керував транспортним засобом «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 будучи не пристебнутим ременем безпеки, на транспортному засобі на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування, що зменшує прозорість. Після зупинки на вимогу поліцейського не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив вимоги п. 2.3 (в), п. 9.9 (б), п. 31.4.3 (ґ) Правил дорожнього руху та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 121, ст. 125 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За вищезазначені діяння з урахуванням положень ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у межах санкції за ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідальність за ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, настає за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів

Згідно з п. 31.4.3 (ґ) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306 (далі Правила дорожнього руху) забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, зокрема, коли на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

За п. 6.1.2 ДСТУ 3649:2010, не дозволено застосовувати зруйновані та з тріщинами на світловідбивальних поверхнях або розсіювачах ПЗС, установлювати будь-які пристрої, що обмежують їхню видимість, наносити покриви на ПЗС (тонування, фарбування тощо), що зменшує світлопропускання, змінює їхню силу світла, світлорозподіл або колір.

Відповідно до п. 7.1.1 ДСТУ 3649:2010, відповідність вимогам 6.1.1-6.1.5, 6.1.6.1-.1.6.3, 6.1.7.1-6.1.7.3, 6.1.7.5, 6.1.7.6 перевіряють візуально.

Отже, наявність нанесеного тонування чи покриття на розсіювачі світлових приладів, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання, повинно визначатися поліцейським візуально.

У цій справі відповідач заперечуючи проти позову не надав суду жодного доказу, що свідчить про порушення ОСОБА_1 п. 31.4.3 (ґ) Правил дорожнього руху. Позивач у свою чергу категорично заперечує вчинення ним таких дій. Про це також стверджував допитаний судом свідок. Тобто притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення є неправомірним, відповідно постанова про накладення адміністративного стягнення в цій частині підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення в цій частині підлягає закриттю.

Відповідальність за ст. 125 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді попередження, настає за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу.

Пунктом 9.9 (б) Правил дорожнього руху передбачено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

ОСОБА_1 визнає, що коли зупинився на вимогу працівника поліції то не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, тобто порушив п. 9.9 (б) Правил дорожнього руху. Правову кваліфікацію цього діяння за ст. 125 Кодексу України про адміністративні правопорушення позивач за змістом свого позову та пояснень наданих суду також не оспорює.

Відповідальність за ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, настає за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Згідно з п. 2.3 «в» Правил дорожнього руху, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

ОСОБА_1 згідно зі змістом позову, а також його поясненнями наданими суду визнає, що керував транспортним засобом та був пристебнутий ременем безпеки. Коли його зупинила поліція та до того, як поліцейський до нього підійшов він відстебнувся ременем безпеки, оскільки необхідно було з речового ящика взяти документи для пред`явлення їх поліцейському. Коли поліцейський до нього підійшов то дійсно він був не пристебнутий ременем безпеки. Це ж по суті стверджувала свідок ОСОБА_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Аналізуючи зміст позову, зміст пояснень позивача та свідка наданих суду, згідно з якими ОСОБА_1 визнає, що перебував у транспортному засобі, який запинився на вимогу працівника поліції, будучи при цьому не пристебнутим ременем безпеки, а також аналізуючи положення п. 2.3 «в» Правил дорожнього руху, ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, можливо стверджувати, що адміністративна відповідальність настає за невиконання водієм обов`язку користування засобами пасивної безпеки (підголовниками, ременями безпеки) на автомобілі, обладнаними ними. Тобто в цьому конкретному випадку ОСОБА_1 будучи зупинений поліцейським, тобто для виконання вимог Правил дорожнього руху, перебуваючи в транспортному засобі на проїжджій частині, зобов`язаний був користуватися ременем безпеки, що ним зроблено не було та ним не заперечується. Окрім цього, водій визнає, що його автомобіль обладнаний засобами пасивної безпеки.

ОСОБА_1 по суті заперечує, що коли автомобіль під його керуванням рухався він не був пристебнутим ременем безпеки. У свою чергу положення п. 2.3 «в» Правил дорожнього руху, ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення не зобов`язують водія виключно під час руху транспортного засобу користуватися засобами пасивної безпеки, а за будь-яких умов використання транспортного засобу за призначенням. Керування водієм транспортним засобом, його зупинка на проїжджій частині дороги поліцейським для перевірки документів або з іншою визначеною метою не скасовує обов`язку водія користуватися ременем безпеки, оскільки у такому випадку водій продовжує виконувати функції водія транспортного засобу та покладені на нього обов`язки для забезпечення безпеки дорожнього руху. Зокрема, стоянка транспортного засобу або вимога поліцейського покинути транспортний засіб припиняє обов`язок водія використовувати засоби пасивної безпеки.

У цьому конкретному випадку ОСОБА_1 міг з дозволу працівника поліції відстебнути захисний ремінь безпеки з метою дістати посвідчення водія, однак він такого дозволу від поліцейського не отримав та маючи обов`язок на автомобілі користуватись ременем безпеки, за власної ініціативи його відстебнув, тобто ним не користувався, при цьому залишаючись у цьому випадку водієм та учасником дорожнього руху.

Суд наголошує на тому, що п. 2.3 «в» Правил дорожнього руху вимагає у водія за будь-яких умов, а не виключно під час руху, для забезпечення безпеки дорожнього руху користуватися засобами пасивної безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

За логікою ОСОБА_1 зупинка транспортного засобу, зокрема, на світлофорі, для посадки (висадки) пасажирів, надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника тощо, припиняє його обов`язку користуватися засобами пасивної безпеки, що відповідно є неприпустимим та неприйнятним, а також не відповідає змісту п. 2.3 «в» Правил дорожнього руху.

З огляду не вищезазначене, а також враховуючи положення ч. 1 ст. 78 КАС України, суд уважає цей позов частково обґрунтованим, який підлягає частковому задоволенню, а саме рішення відповідача підлягає скасуванню у частині, а справа про адміністративне правопорушення закриттю у частині.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 132 КАС України).

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, оскільки позивач у цій справі поніс судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн, відповідно ці судові витрати підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області в розмірі 302,80 грн, оскільки його позов немайнового характеру підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 33, 121, 125, 251, 252, 268, 278-280, 285, 287, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статями 19, 20, 72-79, 132, 134, 139, 241, 242, 244-246, 250, 271, 286 КАС України суд,

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії БАА № 991140, винесену 14 липня 2025 року поліцейським офіцером громади СВГ взводу превенції Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області Резніченком Е.М. у частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а провадження у справі про адміністративне правопорушення у цій частині закрити. В іншій частині оскаржувану постанову залишити без змін.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (вул. В. Чміленка, 41, м. Кропивницький, 25006, ідентифікаційний код: 40108709) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) 302,80 грн (триста дві гривні вісімдесят копійок) понесених судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Баранський