Справа № 580/5479/25
Суддя: Віталіна ГАЙДАШ
Дата ухвалення: 2025-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року справа № 580/5479/25
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гайдаш В.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Кучеренко І.О.,

представника позивача Попова А.В. (за ордером),

представника відповідача Гордієнка Є.В. (за довіреністю у порядку самопредставництва у режимі відеоконференції),

розглянувши по суті у режимі відеоконференції в залі суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Київській області (далі - відповідач), в якому позивачка просить:

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.12.2024 №52479/10-36-24-05/ НОМЕР_1 ;

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.12.2024 №52485/10-36-24-05/ НОМЕР_1 ;

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.12.2024 №52482/10-36-24-05/ НОМЕР_1 ;

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.12.2024 №52489/10-36-24-05/ НОМЕР_1 ;

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.12.2024 №52483/10-36-24-05/ НОМЕР_1 ;

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.12.2024 №52486/10-36-24-05/ НОМЕР_1 ;

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.12.2024 №52487/10-36-24-05/ НОМЕР_1 ;

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.12.2024 №52489/10-36-24-05/ НОМЕР_1 ;

- визнати протиправними та скасувати рішення від 05.12.2024 №52528/10-36-24-05/ НОМЕР_1 ;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу від 05.12.2024 №52480/10-36-24-05/ НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню. Зокрема представник позивача зазначив, що у відповідача були відсутні підстави для проведення перевірки, визначені в наказі на проведення перевірки, провівши фактично документальну планову невиїзну перевірку без направлення запиту в порядку п. 73.3 ст. 73ПК України. З урахуванням наведеного, позивач вважає, що у першу чергу необхідно здійснити оцінку правомірності призначення та проведення відповідачем перевірки за результатом якої прийняті спірні податкові повідомлення-рішення.

Ухвалою суду від 02.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Відповідач позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити повністю, надав до суду письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесено на підставі та в межах повноважень. Зокрема представник відповідача зазначив, що відповідачем направлено письмовий запит позивачу від 17.01.2024 №828/12/10-36-24-06 «Про надання інформації та її документального підтвердження», в якому зазначено про встановлення (виявлення) порушення щодо розбіжностей між сумами задекларованих доходів позивача та даними реєстраторів розрахункових операцій за період 2018-2022 роки. При цьому у вказаному запиті зазначено, в яких саме деклараціях виявлено розбіжності, по яким сумам за який період та запропоновано протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цього запиту надати інформацію та її документальне підтвердження з детально перерахованим переліком запитуваної інформації та документів (копія надається). Вказаний запит від 17.01.2024 №828/12/10-36-24-06 «Про надання інформації та її документального підтвердження» направлено позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Запит повернувся з відміткою Укрпошти «За закінченням терміну зберігання» 03.02.2024. Таким чином, у зв`язку з ненаданням позивачем документів на письмовий запит Головного управління ДПС у Київській області від 17.01.2024 №828/12/10-36-24-06 «Про надання інформації та її документального підтвердження» контролюючим органом було прийнято рішення про проведення позапланової виїзної перевірки.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити повністю, з урахуванням викладеного у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно пп. 191.1.1 п. 191.1 ст. 191, пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82, пп. 69.22 п. 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та з дотриманням вимог п. 925 розділу VIІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на підставі наказу від 28.10.2024 № 3040-п була проведена документальна позапланова виїзна перевірка Позивача, який зареєстрований за адресою: Київська область, м. Миронівка, вул. Незалежності, буд. 9, з питань дотримання вимог податкового законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиного внеску), валютного та іншого законодавства за період з з 01.01.2018 по 31.12.2022 року.

За результатами перевірки складено акт від 08.10.2024 №55664/10-36-24 05/ та встановлено порушення Позивачем норм чинного запконодавства, а саме:

- пп.16.1.2. п.16.1 ст.16, п.44.1 ст.44, п. 177.2, п.177.4, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України за період з 04.10.2022 по 31.12.2023, а саме занижено податок на доходи фізичних осіб 701 074,63 грн., у т.ч. за 2018 рік на 45 630,93 грн., за 2019 рік на 11 080,14 грн., за 2020 рік 225,90 на грн. за 2021 рік на 128 676,95 грн., за 2022 рік на 460 328,55 грн.;

- п. 2 ч. 1 ст. 7, ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в частині заниження суми доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 320 452,48 грн., у т.ч. за 2018 рік на 55 771,15 грн., за 2019 рік на 13 538,46 грн., за 2020 рік на 187,43 грн., за 2021 рік на 157 184,80 грн., за 2022 рік на 93 770,63 грн.;

- п.183.1 ст. 183, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, в частині не реєстрації платником податку на додану вартість та не відображення операцій що оподатковуються за основною ставкою, що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість в загальній сумі 443 623,91 грн. за 2022 рік;- пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, п. 49.1, пп.49.2 статті 49, пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49, п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України податкові декларації з податку на додану вартість за періоди за січень 202 року - грудень 2022 року не подані у встановлений термін до контролюючого органу;

- п.п. 1.2 п. 16 прим. 1 підрозд. 10 розд. XX Податкового кодексу України за період з 04.10.2022 по 31.12.2023 занижено суму військового збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 53 828,67 грн., у т.ч. за 2018 рік на 3 802,58 грн., за 2019 рік 923,34 грн., за 2020 рік на 18,83 грн., за 2021 рік 10 723,08 грн., за 2022 рік на 38 360,71 грн.;

- п.12 ст.3 Закону України від 06.07.1995р. №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», в частині: реалізації товару по готівковій формі розрахунків за період з 01.01.2018 по 31.12.2022 року, який відсутній у обліку оприбуткування придбаного товару на загальну суму 732 816,60 грн., в тому числі: за 2018 рік 375 324,49 грн., за 2019 рік 154 171,16грн., за 2020 рік 23 401,21 грн., 2021 рік 201 337,37 грн.;

- п.1 ст.3 Закону України від 06.07.1995р. №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями), в частині проведення розрахункових операцій із застосуванням платіжних картках без застосування реєстраторів розрахункових операцій та без роздрукування відповідних розрахункових документів за період з 01.01.2018 по 31.12.2022 на загальну суму 3 829 037,18 грн., у т.ч. у 2018 році на суму 39 564,69 грн., у 2019 році на суму 44 315,58 грн., у 2020 році на суму 32 187,88 грн., у 2021 році на суму 935 697,56 грн., у 2022 році на сумі 13 578,00 грн., у 2023 році 2 777 271,47 грн.;

- пп. 214.1.4 п.214.1 ст.214, пп.215.3.10 п.215.3 ст. 215 п.217.1 ст.217 Податкового кодексу України, в частині заниження акцизного податку на загальну суму 24 971,02 грн., в т.ч. за 2018 рік в сумі 9 946,51 грн., за 2019 рік в сумі 1 439,54 грн., за 2020 рік в сумі 1 530,47 грн., 2021 рік в сумі 2 983,36 грн., 2022 рік в сумі 9 071,14 грн.;

- пп. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, а саме: відсутність книги обліку доходів, не незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів за період з 01.01.2018. по 31.12.2022 року.

На підставі встановлених порушень відповідачем було винесено податкові повідомлення-рішення від 05/, №52479/10-36-24-05/, №52482/10-36-24-05/, №52485/10-36-24 №52489/10-36-24 05/, №52483/10-36-24-05/, №52486/10-36-24-05/, №52487/10-36-24-05/, №52489/10-36-24-05/, рішення від 05.12.2024 №52528/10-36-24-05/, вимогу про сплату боргу від 05.12.2024 №52480/10-36-24-05/.

Позивач направив скаргу на винесене Головним управлінням ДПС у Київській області на рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05.12.2024 №52528/10-36-24-05/.

Рішенням ДПС України від 21.01.2025 №1903/6/99-00-06-02-01-06 було залишено скаргу позивача без розгляду у зв`язку з порушенням ним законодавчо встановленого 10-денного строку для її подання в частині оскарження рішення від 05.12.2024 №52528/10-36-24-05/.

Позивач оскаржив до ДПС України винесені відповідачем податкові повідомлення рішення від №52479/10-36-24-05/, №52485/10-36-24 05/, №52482/10-36-24-05/, №52489/10-36-24 05/, №52483/10-36-24-05/, №52486/10-36-24-05/, №52487/10-36-24-05/, №52489/10-36-24-05/.

Рішенням ДПС України від 28.02.2025 №5883/6/99-00-06-01-02-06 «Про результати розгляду скарги» залишено без змін податкові повідомлення рішення №52479/10-36-24-05/, №52485/10-36-24-05/, №52482/10-36-24-05/, №52489/10-36-24-05/, №52483/10-36-24 05/, №52486/10-36-24-05/, №52487/10-36-24-05/, №52489/10-36-24-05/, а скаргу позивача без задоволення.

Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення - рішення та вимогу про сплату боргу протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 67 Конституції України визначає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі ПК України).

Пунктом 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України (далі - ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 61.1 ст. 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

За змістом ст. 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин; моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статті 39 цього Кодексу; обліку та моніторингу діяльності фінансових агентів відповідно до статті 39-3 цього Кодексу.

Згідно п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (абз. 1 підп. 75.1.2 п. ст. 75 ПК України).

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом (абз. 5 підп. 75.1.2 п. ст. 75 ПК України).

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка (абз. 6 підп. 75.1.2 п. ст. 75 ПК України).

Пункт 78.1 ст. 78 ПК України визначає вичерпний перелік підстав для здійснення документальної позапланової перевірки, серед яких:

78.1.1. отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;

78.1.4. виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Отримання податкової інформації контролюючими органами регламентується статтею 73 ПК України та Порядком періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1245 (далі - Порядок №1245).

Пунктом 73.3 статті 73 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, які пропонується надати, а також підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків.

За змістом пункту 10 Порядку №1245 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу. У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.

Відповідно до підп. 73.3.3. п. 7.3. ст. 73 ПК України платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані надавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом), у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Зміст зазначених положень дає підстави для висновку про те, що запит контролюючого органу про надання відповідної інформації платником податків повинен визначати конкретні підстави, тобто наявність чітко окреслених обставин, які у відповідності до пункту 73.3 статті 73 ПК України є умовою, за якої відповідний орган може звернутися із таким запитом. Без повідомлення вказаних фактів платник податків позбавлений об`єктивної можливості надати вмотивовані пояснення та їх документальне підтвердження.

Згідно п. 78.4 ст. 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Отже документальна позапланова перевірка проводиться на підставі наказу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення; у свою чергу можливість для прийняття наказу про проведення документальної позапланової перевірки на підставі підпунктів 78.1.1, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України виникає за наявності таких умов: отримання податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; ненадання платником пояснень та їх документального підтвердження на запит контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Направлення відповідного запиту про надання пояснень та їх документального підтвердження є юридичним фактом, з настанням якого законодавець пов`язує подальшу реалізацію контролюючим органом свого права на проведення документальної позапланової перевірки.

Аналогічні правові висновки зробив Верховний Суд у постанові від 11.04.2024 у справі №815/2596/17.

Судом встановлено, що відповідачем направлено письмовий запит позивачу від 17.01.2024 №828/12/10-36-24-06 «Про надання інформації та її документального підтвердження», в якому зазначено про встановлення (виявлення) порушення щодо розбіжностей між сумами задекларованих доходів позивача та даними реєстраторів розрахункових операцій за період 2018-2022 роки. При цьому в вказаному запиті було зазначено, в яких саме деклараціях було виявлено розбіжності, по яким сумам за який період та запропоновано протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цього запиту надати інформацію та її документальне підтвердження з детально перерахованим переліком запитуваної інформації та документів (копія надається). Вказаний запит від 17.01.2024 №828/12/10-36-24-06 «Про надання інформації та її документального підтвердження» було направлено Позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Запит повернувся з відміткою Укрпошти «За закінченням терміну зберігання» 03.02.2024. Таким чином відповідач вважає, що запит від 17.01.2024 №828/12/10-36-24-06 «Про надання інформації та її документального підтвердження» є належним чином вручений позивачу.

Позивачем не заперечується, що відповідачем надісланий письмовий запит від 17.01.2024 №828/12/10-36-24-06 «Про надання інформації та її документального підтвердження».

В той же час позивач зазначив, що даний запит надісланий в порядку пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України, проте в запиті не зазначено, яка саме з визначених пп. 73.3.1 п. 73.3 ст. 73 ПУ України обставин стала підставою його направлення.

Досліднивши письмовий запит від 17.01.2024 №828/12/10-36-24-06 «Про надання інформації та її документального підтвердження», суд погоджується з доводами позивача про те, що даний запит надісланий в порялку пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України та в ньому не визначено оставин для його направлення визначених пп. 73.3.1 п. 73.3 ст. 73 ПК України.

Крім того, суд звертає увагу, що в наказі відповідача від 28.10.2024 №3040-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 » зазначено, що перевірка проведена в тому числі на підставі пп. 78.1.4п. 78.1 ст. 78 ПКУ.

З вступної частини акту «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та провомірності нарахування, обчмслення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхуання ФОП ОСОБА_1 » вбачається, що вказана перевірка проводилася в приміщенні контроюючого органу.

Посилання в акті перевірки на заяву ОСОБА_1 про проведення перевірки в ГУ ДПС у Київській області судом не беруться до уваги, оскільки відповідачем призначено документальну позапланову виїзну перевірку, а тому саме така перевірка повинна була бути проведена. Крім того, у відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача зазначив, що вказана заява була «підсунута» ревізорами.

Крім того, суд звертає увагу, що підпункт 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України не містить підстав проведення документальної перевірки щодо дотримання вимог валютного та іншого законодавства, що підтверджує, що відповідачем проведено планову документальну перевірку.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд робить висновок, що відповідачем фактично було проведено позапланову невиїзну документальну перевірку позивача.

У постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

У вказаному висновку Великої Палати Верховного Суду не йдеться про те, що підтвердження обґрунтованості висновків по суті виявлених порушень за результатами проведеної перевірки нівелює правове значення та наслідки всіх процедурних порушень, допущених контролюючим органом під час призначення та/або проведення перевірок. Разом з тим, постанова Великої Палати Верховного Суду не містить визначення конкретних критеріїв, за яких допущені контролюючим органом процедурні порушення є такими, що впливають або об`єктивно можуть впливати на висновки, здійснені за наслідками перевірки. Відповідно, оцінка заявлених (виявлених) процедурних порушень здійснюється судом в кожній конкретній справі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17 також підтримала усталену в судовій практиці позицію, що нормами ПК України з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів установлено умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки.

Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18, ухваленої складом судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, сформовано висновок, що невиконання вимог закону щодо підстави для проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Верховний Суд у вказаній постанові окрім наведених вище висновків, погодився із висновками судів попередніх інстанцій про те, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов 'язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує жодних правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками такої перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення. З урахуванням цього Суд касаційної інстанції зазначив про відсутність необхідності перевірки порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.

У постанові від 11.07.2024 у справі №320/7160/19 Верховний Суд зробив правовий висновок, що у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

При цьому виїзна перевірка має проводиться виключно за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. У разі ж якщо перевірка проводиться в приміщенні контролюючого органу, то така перевірка є невиїзною. В ПК України відсутня норма, яка б встановлювала право податкового органу замість документальної виїзної перевірки проводити документальну невиїзну перевірку. Наведене правозастосування відповідає усталеній практиці Верховного Суду, викладеній Верховним Судом у складі суддів палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18 та Верховним Судом у постановах від 17 травня 2019 року у справі № 823/2530/18, від 16 травня 2018 року у справі № 826/15718/14, від 23 квітня 2020 року у справі № 826/20146/15, від 24 січня 2019 року у справі № 805/1941/17-а, від 10 червня 2021 року у справі № 808/881/16.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово аналізував положення ПК України, які регулюють питання проведення документальних виїзних перевірок і документальних невиїзних перевірок, та висловлював позицію, що Податковий кодекс України не передбачає право посадових осіб контролюючого органу на проведення документальної виїзної перевірки в приміщенні податкового органу (зокрема, але не виключно, постанови від 13 червня 2019 року у справі № 825/1747/17, від 17 травня 2019 року у справі № 804/254/18, від 10 червня 2021 року у справі № 808/881/16).

Вищенаведене, на думку суду, спростовує викладені у відзиві на позовну заяву твердження представника відповідача про те, що саме по собі проведення виїзної перевірки у приміщенні контролюючого органу не свідчить про допущення відповідачем порушень норм ПК України, які тягнуть за собою протиправність податкового повідомлення-рішення.

Суд зазначає, що факт проведення документальної виїзної перевірки в приміщенні податкового органу вплинув на права позивача при проведенні перевірки, визначені, зокрема, підп. 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України, оскільки позивач був позбавлений можливості бути присутнім під час проведення перевірки та надавати пояснення з питань, що виникають під час такої перевірки; за власною ініціативою надавати пояснення з питань, що не запитувалися контролюючим органом; ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

Зміст висновків наведених постанов Верховного Суду свідчить про те, що установивши таке порушення процедури проведення перевірки, її підстав, наслідком чого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, що слугували підставою ухвалення суб`єктом владних повноважень індивідуальних актів, суд може не переходити, з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося.

Отже, встановлені судом процедурні порушення щодо призначення та проведення перевірки позивача, що підтверджені матеріалами справи, дають підстави для висновку, що такі порушення є достатньою самостійною підставою для визнання її результатів незаконними та скасування прийнятих за результатами її проведення податкових повідомлень-рішень.

Аналогічні правові висновки зробив Верховний Суд у постанові від 19.06.2023 у справі №818/1319/16.

Інші доводи сторін не впливають на зроблені судом висновки.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд робить висновок про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Що стосується судового збору, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такий підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.12.2024 №52479/10-36-24-05/; №52485/10-36-24-05/; №52482/10-36-24-05/; №52489/10-36-24-05/; 52483/10-36-24-05/; №52486/10-36-24-05/; №52487/10-36-24-05/; №52489/10-36-24-05/; №52528/10-36-24-05/.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу від 05.12.2024 №52480/10-36-24-05/.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 29359(двадцять дев`ять тисяч триста п`ятдесят три) грн 20 коп.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається у вищевказаний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складене 07.08.2025

Суддя Віталіна ГАЙДАШ