Справа № 160/14244/25
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2025-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
16.05.2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, з вимогами:
- визнати протиправним та скасувати рішення, оформлене у вигляді відповіді, виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 10.09.2024 року вих. №711/ж щодо відмови у взятті ОСОБА_1 на квартирний облік для отримання житла як особу яка приймала участь у бойових діях;
- зобов`язати виконавчий комітет Павлоградської міської ради взяти ОСОБА_1 на квартирний облік для отримання житла як особу яка приймала участь у бойових діях.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що проходив військову службу та приймав участь в заходах з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. Внаслідок виконання службових обов`язків позивачем було отримано поранення під час виконання бойового завдання та після отриманого поранення встановлено ІІІ групу інвалідності з 09.01.2024р., 60% втрати працездатності. У зв`язку з відсутністю власного житла, позивач звернувся до житлової комісії відділу реєстрації та обліку громадян Павлоградської міської ради з заявою про взяття на квартирний облік для подальшого забезпечення житлом. Однак рішенням відділу Реєстрації та обліку громадян Павлоградської міської ради від 10.09.2024 року №711, позивачу було відмовлено у взятті на квартирний облік, оскільки останній зареєстрований у квартирі матері, яка має достатню площу. Позивач зазначає, що реєстрація в помешканні родичів не позбавляє особу права на постановку на квартирний облік, а отже оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа розподілена судді О.С. Рябчук.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику ) учасників справи ( у письмовому провадженні) з 16.06.2025 року за наявними у справі матеріалами, а також відмовлено у задоволенні клопотання позивача про здійснення розгляду справи в порядку загального позовного провадження.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
04.08.2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» Виконавчим комітетом Павлоградської міської ради подано відзив проти позову, в якому відповідачем позовні вимоги заперечуються в повному обсязі з огляду на наступне. 06.09.2024 року позивач подав заяву до відділу реєстрації та обліку громадян ВК ПМР про зарахування на квартирний облік по категорії обліку « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». За даними Реєстру територіальної громади міста Павлограда позивач має реєстрацію місця проживання в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацією та склад сім`ї від 21.05.2025 №4138 (Додаток 1), де зареєстровано 2 особи.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначена квартира належить на праві приватної власності матері позивача ОСОБА_2 квартира є двокімнатною загальною площею 55,6 кв.м., житлова площа 29,0 кв.м. з приміщеннями: №1- вітальня; №2, 3, 4 комори; №5- кухня; №6, 9- жилі кімнати; 7- вбиральня; № 8- ванна; № 10- лоджія.
Підпунктом 1 п. 13 вказаних Правил визначено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами. Пунктами 1, 2 Постанови виконавчого комітету Дніпропетровської обласної ради народних депутатів та президії обласної ради профспілок від 24.05.1990 №199 «Про визначення рівня забезпеченості житловою площею для визначення потребуючих в поліпшенні житлових умов та визначення терміну проживання в населених пунктах області, необхідних для взяття на квартирний облік» встановлено, що тими, хто потребує поліпшення житлових умов, визнаються громадяни, які мають житлову площу до 6,7 кв.м. включно на кожного члена родини. (Додаток 2). Відповідно до ст. 47 Житлового кодексу України норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Підставою для визнання громадян потребуючими поліпшення житлових умов є забезпеченість жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку встановлюваному цим Кодексом за іншими актами законодавства України, тобто 6,7 кв.м. на особу. Згідно з п. 13 Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Україні на квартирний облік беруться громадяни, які потребують, поліпшення житлових умов.
06.09.2024 року позивач подав до відповідача заяву про взяття на облік як особу, що потребує поліпшення житлових умов, та надав документи. При цьому дружина ОСОБА_3 що має статус внутрішньо переміщеної особи але в м. Павлоград не зареєстрована, а перебуває на обліку в Ірпінській територіальній громаді Київської області із зазначенням фактичного місця проживання/перебування: АДРЕСА_2 . Вбачається, що позивач зареєстрований в двокімнатній квартирі жилою площею 29,0 кв.м., де на кожного зареєстрованого припадає 14.5 кв.м., тому підстави для взяття його на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, відсутні. З огляду на наведене, відділ реєстрації та обліку громадян ВК ПМР надав відмову у взятті на квартирний облік. Листом від 10 вересня 2024 року відповідачем повідомлено позивача про відмову у взятті на квартирний облік. Таким чином, відповідач діяв правомірно та в межах своїх повноважень.
Окрім викладених заперечень відповідач також висловив незгоду із заявленою до відшкодування сумою стягнення витрат на правничу допомогу через відсутність документального доведення понесених витрат та неспівмірності заявленої до стягнення суми витрат предмету спору.
Відповідно до ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За змістом приписів п.8 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності, зокрема, є типові справи.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з ч. 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни.
Довідкою військової частини НОМЕР_2 від 05.02.2024 № 299 підтверджено, що молодший сержант ОСОБА_1 дійсно в період з 24.07.2022 по 31.10.2022, з 16.11.2022 по 03.01.2023, з 03.01.2023 по 16.01.2023, з 16.01.2023 по 15.02.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, перебуваючи в ОУВ «Харків», військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ); ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », НОМЕР_4 обр ТРО ( місто Харків); ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 24 квітня 2024 року встановлено, що 24.04.2024 року кладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 .
05.09.2024 року ОСОБА_1 звернувся до керівника «АО Відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Павлоградської міської ради» з заявою вхю №6704 про взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов.
До заяви було додано: документ, що підтверджує пільгу, копія паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, довідка про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України згідно з додатком 1 до Порядку, затвердженого постановою КМУ від 20 серпня 2014 року; копії документів, які підтверджують родинний зв`язок членів сім`ї особи з інвалідністю внаслідок війни або учасника бойових дій.
10.09.2024 року Відділом реєстрації та обліку громадян Виконавчого комітету Павлоградської міської ради прийнято рішення № 711/ж, яким відмовлено у постановці на квартирний облік, оскільки відповідно до ст. 34 Житлового кодексу України та п. 13 «Правил обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов та надання їм житлових приміщень в Україні» підставою для визнання громадян потребуючими поліпшення житлових умов є забезпеченість жилою площею нижче за 6,7 м2 на одну зареєстровану особу, а ОСОБА_1 забезпечений мінімальною нормою житлової площі (по 14,5 м2 жилої площі на зареєстрованого).
Вважаючи протиправним рішення відповідача щодо відмови у постановці на квартирний облік, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Частиною першою статті 12 цього Закону №2011-XII передбачено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Отже держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців (військовослужбовців запасу) жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення.
Як встановлено з матеріалів справи, позивач є особою, яка має право на пільги, що встановлені законодавством України для осіб з інвалідністю наслідок війни.
Відповідно до статті 9 Житлового кодексу України (далі ЖК України) громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.
Згідно з частиною першою статті 34 ЖК України потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни:
1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному цим Кодексом та іншими актами законодавства України;
2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам;
3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я;
4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів;
5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності;
6) які проживають у гуртожитках.
Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених цим Кодексом та іншими актами законодавства України.
Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.
Порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється цим Кодексом та законодавством України (стаття 38 ЖК України).
Громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов:
за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті (абзац 1 частина перша стаття 39 ЖК України).
Відповідно до статті 47 ЖК України норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.
Облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання регулюється Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 № 470.
Пунктом 8 Правил № 470 визначено, що квартирний облік здійснюється, як правило, за місцем проживання громадян у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.
Облік громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням також і в виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання.
Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік у випадках і в порядку, встановлюваних Радою Міністрів СРСР, цими Правилами та іншими актами Ради Міністрів УРСР, громадяни можуть бути взяті на облік і не за місцем їх проживання.
Внутрішньо переміщені особи, визначені у підпункті 8 пункту 13 цих Правил, беруться на квартирний облік у населеному пункті в межах території обслуговування органу соціального захисту населення, в якому вони перебувають на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб незалежно від наявності майнових прав чи прав власності на нерухоме майно, що розміщується на тимчасово окупованих територіях Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, Донецької та Луганської областей, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, розташованих на лінії розмежування, або житло яких зруйноване чи стало непридатним для проживання внаслідок збройної агресії Російської Федерації, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, на якій проводяться бойові дії, згідно з переліком адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми "єПідтримка", затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 року № 204 (204-2022-р) (Офіційний вісник України, 2022 р., № 26, ст. 1458). При цьому члени сім`ї особи з інвалідністю або учасника бойових дій, які мають довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за формою згідно з додатком до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 (509-2014-п) (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312), беруться на квартирний облік разом з нею (ним).
Таким чином, виникнення у особи, яка потребує соціального захисту, права бути взятою на соціальний квартирний облік нерозривно пов`язується із відсутністю у такої особи іншого житла або із її правом на поліпшення житлових умов.
Згідно із пунктом 12 Правил № 470 у виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів ведення квартирного обліку покладається на відділи по обліку і розподілу жилої площі, а там, де таких відділів нема, на службових осіб, призначених рішенням виконавчого комітету. На підприємствах, в установах, організаціях облік ведеться житлово-побутовими (житлово-комунальними) відділами, а в разі їх відсутності - працівниками, призначеними адміністрацією підприємства, установи, організації чи органом кооперативної або іншої громадської організації за погодженням з профспілковим комітетом.
Відповідно до пункту 13 Правил № 470 на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов.
Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни:
1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами;
2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам. Перелік випадків, коли жилі будинки (жилі приміщення) вважаються такими, що не відповідають санітарним і технічним вимогам, визначається Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством охорони здоров`я УРСР і Держбудом УРСР;
3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я УРСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок. Порядок видачі медичних висновків зазначеним хворим встановлюється Міністерством охорони здоров`я УРСР;
4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів;
5) які проживають не менше 5 років за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності;
6) які проживають у гуртожитках;
7) які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім`ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати);
8) внутрішньо переміщені особи з числа учасників бойових дій відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 та осіб з інвалідністю внаслідок війни, визначених у пунктах 10-14 частини другої статті 7, та членів їх сімей, а також членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, визначених абзацами першим та четвертим пункту 1 статті 10, членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, визначених у статті 10-1 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.
Таким чином пункт 13 Правил № 470 передбачає взяття на квартирний облік осіб з інвалідністю внаслідок війни за умови, що вони є внутрішньо переміщеними особами.
Матеріалами справи встановлено, що згідно посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни.
Однак доказів взяття на облік ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеної особи матеріали справи не містять.
Таким чином, взяття ОСОБА_1 , як особи з інвалідністю внаслідок війни на квартирний облік можливе лише за умови наявності у нього статусу внутрішньо переміщеної особи, однак набуття такого статусу позивачем не підтверджено наявними у справі матеріалами та позивачем не стверджується зміна місця проживання.
Відтак, відповідачем при винесенні спірного рішення враховано відсутність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи та надано оцінку постановки на квартирний облік згідно з умовами проживання.
Так, обгрунтовуючи рішення від 10.09.2024 року №711/ж Відділ реєстрації та обліку громадян Виконавчого комітету Павлоградської міської ради вказав, що відповідно до ст. 34 Житлового кодексу України та п. 13 «Правил обліку громодян, потребуючих поліпшення житлових умов та надання їм житлових приміщень в Україні» підставою для визнання громадян потребуючими поліпшення житлових умов є забезпеченість жилою площею нижче за 6,7м2 на одну зареєстровану особу. Відповідачем встановлено, що ОСОБА_1 забезпечений мінімальною нормою житлової площі, а саме 14,5 м2 на кожного зареєстрованого.
Відтак, суд погоджується з доводами відповідача щодо правомірності оскаржуваного рішення, оскільки останнє прийнято вмотивовано та з урахуванням всіх фактичних обставин, а отже не підлягає скасуванню.
Суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.
Як зазначав Верховний Суд, зокрема у постанові від 30.09.2020 у справі №580/2339/19, критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень визначені в статті 242 КАС України, відповідно до якої рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на те, що в задоволенні адміністративного позову відмовлено відсутні підстави для розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук