Справа № 638/8566/25
Суддя: Шамраєв М. Є.
Дата ухвалення: 2025-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/8566/25
Провадження № 2-а/638/339/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Шамраєва М.Є.,

секретаря судового засідання Дрозденко К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом позивача: ОСОБА_1 до відповідача 1: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; відповідача 2: ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,-

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що перед складанням протоколу про адміністративне правопорушення 28.04.2025 р. ОСОБА_1 належним чином не були роз`яснені права, часу для підготовки для звернення за правовою допомогою йому не надалося, зміст протоколу не проголошувався, права не роз`яснювались, з матеріалами справи, він не ознайомлювався, що порушує його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП; що не були виявлені обставини, які виключають адміністративну відповідальність, не прийняті до уваги усні пояснення щодо незаконності проходження ВЛК без наданих особистих медичних документів, а також не з`ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, чим порушено ст. 245 КУпАП; що не зрозуміло чи є невідома особа ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка спілкувалася з ОСОБА_1 уповноваженною особою на складання протоколу, тобто чи є в нього відповідний кваліфікаційний рівень і чи прописано це в його функціональних обов`язках, внаслідок чого в подальшому при винесені постанови не було враховано характер, вчиненого правопорушення при призначенні адміністративного стягнення, чим порушено вимоги ч.2 ст.33 КУпАП; що постанова не містить доказів підтвердження вини позивача у вчинені адміністративного правопорушення, не містить посилання на належні та допустимі докази підтвердження нібито відмови від отримання повістки та проводження ВЛК; що невідомо чи вручалася взагалі ОСОБА_1 повістка на проходження ВЛК, чи складався акт про відмову, адже незалежних свідків цих подій не було; що він прийшов до ТЦК самостійно з метою вирішення питання зняття з так названого «розшуку», а фактично для оновлення своїх даних та не відмовлявся і не відмовляється від проходження ВЛК в законний спосіб, передбачений чинним законодавством без застосування до нього злочинного примусу та незаконних дій, якими йому погрожували.

Зазначив, що після того, як його зняли з так званного «розшуку» невідомий чоловік, у цівільному одязі, кудись пійшов з його документами, а повернувшись сказав, що необхідно пройти ВЛК. При цьому сказав, що документи поки не поверне і ночувати ОСОБА_1 буде в підвалі ТЦК, а з ранку під конвоєм поїде до ВЛК, оскільки він неблагонадійний. З такою пропозицією позивач не погодився, як з явно незаконною та такою, що порушує його Конституційні права, а ВЛК він пройде, якщо потрібно, у встановленому законом порядку, тобто по повістці з наданням комісії особистих медичних документів. Вважає, що образившись на його законні вимоги, співробітник ТЦК поспіхом склав приблизно о 17.00 годин якийсь документ про нібито відмову від ВЛК, який він знаходячись у подавленому емоційному стані після погроз у вигляді затримання та примусового конвоювання підписав. Мабуть це був протокол, але йому ніяких копій документів ніхто не надав. Вважає це процесуальним порушенням, оскільки права ніхто не роз`яснював і відповідно можливості скористатися правами, передбаченими законодавством у нього взагалі не було. Все проходило швидко в коридорі, поки невідомий чоловік у цивільному ходив по кабінетах. Це створило хаос і його заплутало. У кінці, приблизно о 19.00 годин йому винесли підписану нібито начальником ТЦК постанову про притягнення до адміністративної відповідальності і відпустили. Самого начальника він не бачив. Військовий квиток йому не повернули.

Посилаючись на незаконність оскарженої постанови, просить її скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою суду від 16.05.2025 відкрито провадження у справі; витребувано у відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_2 належним чином посвідчені копії всіх матеріалів справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відносно військозобов`язаного: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у тому числі всіх доказів на підставі яких було прийнято постанову № 1177 від 28.04.2025 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адмністративні правопорушення відносно військозобов`язаного: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ..

Другий відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив, посилаючись на положення ст. 1, 10 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", п. 68 п. 80 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ від 16.05.2024 року №560.

Також зазначив, що відповідно до підпункту 4 п. 1 Додатку 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у розвідувальних органах - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії розвідувальних органів.

Вказав, що, як встановлено 28.04.2025, позивач відповідно до направлення від 28.04.2025 року № 3299680 був направлений до ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 для визначення придатності до військової служби, однак від проходження ВЛК відмовився, про що в той же день в присутності свідків було складено Акт відмови від проходження ВЛК, складений Протокол № 1177 та винесена Постанова № 1177 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП України. Позивач копії вказаних протоколу та постанови отримав, повідомив, що відмовляється від проходження ВЛК з релігійних переконань, що, на переконання другого відповідача, не може вважатись належним обгрунтуванням причини порушення вимог законодавства.

Перший відповідач правом на подання відзиву не скористався.

У призначене по справі судове засідання учасники не з`явились, будучи повідомленим належним чином, позивач та перший відповідач просили розглянути справу без їхньої участі, другий відповідач відзив не подав, причини неявки, а також неподання відзиву суду не повідомив.

За наведених обставин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного.

28.04.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковником ОСОБА_2 винесена постанова № 1177 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП відносно позивача: ОСОБА_1 .

Згідно з указаною постановою 28.04.2025 р. 18:00 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період дії правового режиму воєнного стану, який введений Указом Президента України №64/2022 та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року (із змінами), під час дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року №65/2022, при перевірці документів громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було встановлено факт порушення останнім законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Так, під час перевірки, відповідно до наданих громадянином ОСОБА_1 документів, йому було запропоновано пройти ВЛК з метою встановлення ступеню придатності до військової служби. Громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відмовився від проходження військово-лікарської комісії для визначення придатності до військової служби, чим порушив вимоги п. 69 - 71 ПКМУ № 560 від 16.05.2024 року, абз.1, абз. 4 абз. 10 п. 1 Правил військового обліку призовників та військовозобов`язаних, викладених у додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого ПКМУ від 30.12.2022 р. №1487, абз. 7 ч. 3, абз. 5 ч. 10 ст. 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу. Обставини, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення відповідно до ст. 35 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КУпАП), є продовження протиправних дій/бездіяльності, незважаючи на вимогу уповноважених на те осіб припинити її, обставин, що пом`якшують відповідальність відповідно до ст. 34 КУпАП не виявлено.З періоду оголошення Президентом України часткової мобілізації (Указ від 17.03.2014 №303/2014) в Україні настав особливий період, який діє на сьогодні, тому відповідальність за встановлене правопорушення передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Начальник ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковник ОСОБА_3 дійшов висновку, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП та наклав на останнього штраф у сумі 25 500,00 грн.

Того ж дня позивачеві: ОСОБА_1 вручено копію оскарженої постанови.

Аналогічні відомості містяться в протоколі № 1177 від 28.04.2025.

Крім того до відзиву Другим відповідачем додано копія Акта відмови від проходження ВЛК від 28.04.2025, підписаного позивачем та двома свідками, а також копію Направлення № 3299680 від 28.04.2025 на ім`я позивача на проходження ВЛК.

Відповідно до ЗУ «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні із 05: 30 год. 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час.

Згідно із ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні законодавства України про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (формальний склад).

При цьому суд зазначає, що диспозиція ст. 210-1 КУпАП має бланкетний характер, а серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинні бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та яким не дотримана особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За змістом ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст. 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), згідно зі ст. 235 КУпАП, розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

У відповідності до ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно абз. 3 ч. ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до розділу ІІ п. 3.5 Положення про військово-лікарську експертизу в ЗСУ затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 р. військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою N 025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року N 110 "Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за N 661/20974 (далі - форма N 025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ. Зазначені документи, а також особові справи офіцерського, сержантського, старшинського і рядового складу запасу ТЦК та СП до початку огляду подає для вивчення у ВЛК.

Тож суд погоджується з доводами позивача про те, що законодавством передбачений алгоритм дій, який прямо вказує, що військовозобов`язаний повинен під час проведення огляду ВЛК надати медичні документи, щодо стану свого здоров`я, тому вимоги представників РТЦК та СП пройти ВЛК без медичних документів, в обмежений час та у вказаному ними місті є перевищенням влади та службових повноважень.

Як визначено абз. 3 п. 69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), можуть бути направлені на медичний огляд шляхом вручення їм повісток за наявності підстав для проходження медичного огляду відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (зокрема у разі відсутності дійсного рішення військово-лікарської комісії про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або під час дії правового режиму воєнного стану та/або наявності інших підстав, передбачених законодавством), а також направлені на такий огляд у разі, коли такі громадяни самостійно виявили бажання пройти медичний огляд.

Натомість, як убачається з матеріалів справи, позивач самостійного бажання пройти медичний огляд не виявляв та повістку для проходження медичного огляду йому не вручали.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За встановлених у цій справі обставин, суд доходить висновку, що оскаржена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП прийнята необґрунтовано. При цьому суд констатує, що дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_5 свідчать про використання ними своїх повноважень не з метою, з якою ці повноваження надані.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Як визначено ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Тож оскаржена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП підлягає скасуванню як така, що прийнята необґрунтовано, нерозсудливо та не з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, із закриттям справи про адміністративне правопорушення через відсутність його події і складу.

При цьому, суд зазначає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме не підлягає задоволенню позов в частині вимог до відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 , виходячи з наступного.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно- владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Згідно з пунктами 9, 10 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. №154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань розглядають справи (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) про адміністративні правопорушення та накладають адміністративні стягнення відповідно та з дотриманням Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як визначено ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

При цьому від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до абзацу 2 пункту 7 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Згідно з частиною першою статті 43 КАС України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій.

Суб`єкт владних повноважень орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Тобто зі змісту наведених норм вбачається, що стороною у справі, яка є суб`єктом владних повноважень може бути орган державної влади без статусу юридичної особи.

Суд враховує в порядку ч. 5 ст. 242 КАС України висновок Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові від 19.10.2022 у справі № 522/22225/21, згідно з яким незважаючи на те, що районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки не має статусу юридичної особи та є відокремленим підрозділом обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, він є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України та є належним відповідачем у цьому спорі, пов`язаному зі скасуванням постанови про накладення адміністративного стягнення, яка прийнята військовим комісаром цього районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Приймаючи до уваги, що оскаржуване рішення було прийнято посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_6 , позовні вимоги підлягають задоволенню лише до цього відповідача.

За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору позивачу відшкодовуються за рахунок бюджетних асигнувать ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Керуючись ст. 7, 9, 245, 247, 251, 280 КУпАП, ст. 2, 5, 19, 25, 90, 168, 246, 258, 286 293 КАС України,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов позивача: ОСОБА_1 до відповідача 1: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; відповідача 2: ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову № 1177 від 28.04.2025 про притягнення позивача: ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення відносно позивача: ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь позивача: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,) витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60 грн.

У задоволені адміністративного позову позивача: ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_7 про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Є. Шамраєв