Справа № 440/12513/24
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2025-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/12513/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сич С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

До Полтавського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" подана позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (надалі - відповідач, ГУ ПФУ в Рівненській області), у якій позивач просить:

1) визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії від 09.08.2024 №30;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи, що дають право на призначення пенсії за віком на підставі статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування: до страхового стажу роботи з 21.02.1984 по 31.08.1985, з 05.07.1986 по 17.08.1990, з 04.09.1990 по 01.02.1992, з 02.02.1992 по 08.03.1995 як один рік роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі за один рік та шість місяців роботи; до страхового стажу роботи з 01.09.1985 по 04.07.1986, з 06.07.1996 по 04.09.1996;

3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити (обчислити) і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 20 серпня 2024 року із урахуванням архівних довідок про її заробітну плату (дохід) від 30.04.2021 № М-191, від 25.05.2021 № ИСХ-НБ-01929-21, від 25.05.2021 № ИСХ-НБ-01930-21, від 10.06.2021 № ИСХ-НБ-02195-21, від 10.06.2021 № ИСХ-НБ-02196-21.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.08.2024 позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком та необхідним пакетом документів. За результатами розгляду поданих документів позивачу надано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії від 09.08.2024 № 30. Позивач вважає це рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, посилаючись на те, що відповідач протиправно не враховує до страхового стажу наступні періоди роботи або враховує частково деякі з них без пільгового обчислення: 1) з 21.02.1984 по 31.08.1985, з 02.02.1992 по 08.03.1995 періоди роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі не враховані відповідачем до страхового стажу у пільговому обчисленні як один рік і шість місяців роботи за один рік роботи (п. д ст. 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі від 10.02.1960 року); 2) з 01.09.1985 по 04.07.1986 період навчання на курсах підвищення кваліфікації з відривом від виробництва не врахований відповідачем до страхового стажу (п. д) ч. 3 ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення); 3) з 05.07.1986 по 17.08.1990, з 04.09.1990 по 01.02.1992 періоди роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі враховані частково відповідачем до страхового стажу, але не у пільговому обчисленні як один рік і шість місяців роботи за один рік роботи (п. д ст. 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі від 10.02.1960 року); 4) з 06.07.1996 по 04.09.1996 період одержання допомоги по безробіттю, який не врахований відповідачем до страхового стажу (п. а) ч. 3 ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення). Вказує, що його страховий стаж роботи становить 36 років 05 місяців 19 днів, що є достатнім для призначення пенсії за віком у віці 60 років згідно зі статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Зазначає, що відповідачем не враховано заробітної плати (доходу) за періоди роботи на території іноземної держави, яка, за твердженням позивача, підтверджується належними архівними довідками, що були як надані під час звернення із заявою про призначення пенсії від 01.08.2024.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/12513/24. Клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження задоволено. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області докази.

17 лютого 2025 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву /а.с. 73-78/, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що страховий стаж позивача становить 25 років 7 місяців 3 дні (на право як підприємець (внески) П.3.1 (ПП ЗУ № 1058) становить 28 років 7 місяців 17 днів). За доданими документами до страхового стажу не зараховано: 1) період роботи з 21.02.1984 по 04.08.1986 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.07.1981, оскільки в трудовій книжці наявний запис про направлення на навчання в м. Ригу, інформація про форму навчання відсутня; 2) період виплати допомоги за час перебування на обліку в центрі зайнятості з 06.07.1996 по 04.09.1996 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.07.1981, оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993 року, а саме: в графі 4 трудової книжки у підставі внесення запису про припинення виплати допомоги дописано номер та дата наказу; 3) періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.07.1981 з 01.01.1992 по 08.03.1995 та довідок від 25.05.2021 № ПСХ-МБ-01929-21, № ПСХМБ-01929-30, за час роботи на території російської федерації, оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припинила виконання зобов`язань відповідно до Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. З 19 червня Україна припинила участь у зазначеній угоді. При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території російської федерації по 31 грудня 1991 року; 4) до страхового стажу не зараховано період підприємницької діяльності з 01.01.2024 по 31.07.2024, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказує, що відповідно до Закону України від 21.04.2022 № 2215-IX Про дерадянізацію законодавства України, зокрема, Указ Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року Об упорядочении льгот для лиц, работающих в районах Крайнего Севера и в местностях, приравненных к районам Крайнего Севера (із наступними змінами) та Указ Президії Верховної Ради СРСР від 26 вересня 1967 року № 1908-VII О расширении льгот для лиц, работающих в районах Крайнего Севера и в местностях, приравненных к районам Крайнего Севера (із наступними змінами) не застосовуються на території України, крім положень, що не суперечать Конституції України і Закону України Про правонаступництво та стосуються правовідносин, зазначених у підпункті 1 пункту 2 розділу ІІ вищевказаного Закону від 21.04.2022 №2215-IX. Зауважує, що позивачем не надано письмового трудового договору за спірні періоди роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР.

Частиною 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Отже, у даній справі, що визначена частиною 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, заявами по суті справи є виключно позов та відзив.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

01.08.2024 ОСОБА_1 звернулася до Кременчуцького об`єднаного управління ПФУ ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про призначення/перерахунок пенсії, у якій просила призначити пенсію та при призначенні пенсії врахувати довідки про заробітну плату №МБ-01929-21, №МБ-01930-21 від 25.05.2021 /а.с. 53-54/.

До цієї заяви позивачем додано документи, що зазначені у розписці-повідомленні, які було прийнято пенсійним органом 01.08.2024, заява та документи зареєстровані за №2610 /а.с. 54/.

Відповідно до положень пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1 (далі - Порядок №22-1, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву та документи ОСОБА_1 в електронному вигляді було передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

За результатами розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 01.08.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 09.08.2024 №30 /а.с. 23/, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" через відсутність необхідного страхового стажу 31 рік.

Вказане рішення вмотивовано тим, що до страхового стажу позивача не зараховано: період роботи з 21.02.1984 по 04.08.1986 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.07.1981, оскільки в трудовій книжці наявний запис про направлення на навчання в м. Ригу, інформація про форму навчання відсутня; період виплати допомоги за час перебування на обліку в центрі зайнятості з 06.07.1996 по 04.09.1996 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.07.1981, оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993 року, а саме: в графі 4 трудової книжки у підставі внесення запису про припинення виплати допомоги дописано номер та дата наказу; періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.07.1981 з 01.01.1992 по 08.03.1995 та довідок від 25.05.2021 № ПСХ-МБ-01929-21, № ПСХМБ-01929-30, за час роботи на території російської федерації, оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припинила виконання зобов`язань відповідно до Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. З 19 червня Україна припинила участь у зазначеній угоді; період підприємницької діяльності з 01.01.2024 по 31.07.2024, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відтак, страховий стаж особи становить 25 років 7 місяців 3 дні (на право як підприємець (внески) П.З.І. (ПП ЗУ №1058) становить 28 років 7 місяців 17 днів.

Позивач не погодилася з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії від 09.08.2024 №30, вважаючи, що має право на зарахування періодів роботи, що дають право на призначення пенсії за віком на підставі статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування: з 21.02.1984 по 31.08.1985, з 05.07.1986 по 17.08.1990, з 04.09.1990 по 01.02.1992, з 02.02.1992 по 08.03.1995, як один рік роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі за один рік та шість місяців роботи; а також на зарахування періодів з 01.09.1985 по 04.07.1986 та з 06.07.1996 по 04.09.1996 до страхового стажу, у зв`язку з чим звернулася до суду з позовом у цій справі.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 09.08.2024 №30, суд дійшов таких висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється згідно із Законом України від 09.07.2003 р. №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Закон №1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до приписів частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Згідно з частиною 1 статті 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання в електронній або паперовій формі заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1) (далі по тексту - Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

За приписами абзацу другого підпункту 3 пункту 2.1 розділу II Порядоку №22-1 за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII).

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи.

Записами трудової книжки ОСОБА_1 /а.с. 57-60/ підтверджено, що:

- 21.02.1984 - позивач прийнята швачкою 5 розряду з пошиття верхнього чоловічого одягу Нижньовартівської фабрики ремонту і пошиття одягу (Тюменська область, м. Нижньовартівськ) місцевість прирівняна до районів Крайньої Півночі (запис №4);

- з 01.09.1985 по 04.07.1986 - направлена на навчання в м. Ригу закрійників верхнього жіночого одягу (записи №5, №6);

- 05.08.1986 - переведена закрійником верхнього жіночого одягу по 6 розряду (запис №7);

- 01.04.1988 - у зв`язку з реорганізацією переведена в Нижньовартівське міське виробниче об`єднання побутового обслуговування (запис №9).

- 01.03.1989 - переведена конструктором верхнього одягу в експериментальний цех (запис №8);

- 01.04.1989 - у зв`язку з введенням нових посадових окладів відповідно до Постанови №1115 від 17.09.86 переведена конструктором - модельєром 2 категорії в експериментальний цех (запис №10);

- 17.08.1990 - звільнена за власним бажанням ст. 31 КЗпП РРФСР (запис №11);

- з 04.09.1990 по 01.02.1992 позивач працювала конструктором 2 категорії у ОРС з торгівлі непродовольчими товарами і продовольчими товарами УРСа виробничого об`єднання "ННГ" (записи №12, №13), трудова книжка містить відмітку про те, що місцевість прирівняна до районів Крайньої Півночі;

- з 01.02.1992 по 08.03.1995 позивач працювала конструктором-модельєром ІІ категорії Торгово-роздрібного управління "Нижневартовскторгнефть" (записи №14, №15), трудова книжка містить відмітку про те, що місцевість прирівняна до районів Крайньої Півночі;

- 06.07.1996 - позивачу призначена виплата допомоги по безробіттю Полтавським міським центром зайнятості (запис №16);

- 04.09.1996 - припинено виплату допомоги по безробіттю (запис №17).

Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що з 21.02.1984 по 31.08.1985 та з 05.07.1986 по 04.08.1986 ОСОБА_1 була направлена на навчання, про що міститься запис у трудовій книжці, оскільки такі доводи суперечать змісту самої трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , яка надана до пенсійного органу /а.с. 57-60/.

Так, записами трудової книжки підтверджено, що з 01.09.1985 по 04.07.1986 позивач була направлена на навчання в м. Ригу закрійників верхнього жіночого одягу (записи №5, №6), тоді як з 21.02.1984 по 31.08.1985 та з 05.07.1986 по 17.08.1990 позивач працювала на Нижньовартівській фабриці ремонту і пошиття одягу (Тюменська область, м. Нижньовартівськ), яка з 01.04.1988 реорганізована у Нижньовартівське міське виробниче об`єднання побутового обслуговування.

Позивачем також було надано до пенсійного органу такі довідки:

- від 25.05.2021 №ИСХ-НБ-01929-21, видану Публічним акціонерним товариством "РН-Западная Сибирь" про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працювала в Відділі робітничого постачання з торгівлі непродовольчими і продовольчими товарами Управління робітничого постачання виробничого об`єднання "Нижневартовскнефтегаз" конструктором швейного цеха з 04.09.1990 (наказ від 03.09.1990 №106-к) по 01.02.1992 (наказ від 01.02.1992 №11-к) та зазначено розмір її заробітної плати за період січень-грудень 1991 року та січень 1992 року. Підстава: особисті рахунки за 1991-1992 роки. Зазначено, що зі всіх сум заробітку здійснені відрахування в Пенсійний фонд РФ за встановленими тарифами. У довідці вказано, що Виробниче об`єднання "Нижневартовскнефтегаз" реорганізовано в Акціонерне товариство відкритого типу "Нижневартовскнефтегаз" відповідно до розпорядження Державного комітету російської федерації з управління державний майном від 01.02.1994 №222-Р. Акціонерне товариство відкритого типу "Нижневартовскнефтегаз" перейменовано у Відкрите акціонерне товариство "Нижневартовскнефтегаз" 23.04.1996 відповідно до федерального закону від 26.12.1995 №208-ФЗ "Про акціонерні товариства". 14.01.2016 діяльність Відкритого акціонерного товариства "Нижневартовскнефтегаз" припинена у зв`язку з його ліквідацією, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб зроблено відповідний запис за державним реєстраційним номером (ДРН) 241. Документи Відкритого акціонерного товариства "Нижневартовскнефтегаз" по особистому складу передані на зберігання в Публічне акціонерне товариство "Черногорнефть" на підставі договору передачі архівних документів від 08.07.2015 №ЧН-33/15 та акту приймання-передачі архівних документів від 08.07.2015. Публічне акціонерне товариство "Черногорнефть" не є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Нижневартовскнефтегаз". Публічне акціонерне товариство "Черногорнефть" перейменовано в Публічне акціонерне товариство "РН-Западная Сибирь" у відповідності з рішенням Загальних зборів акціонерів від 15.12.2016. В статуті Публічного акціонерного товариства "РН-Западная Сибирь" міститься положення про відповідальність за збереження схоронності документів підприємств, архівні документи яких знаходяться в Публічному акціонерному товаристві "РН-Западная Сибирь", та про видачу громадянам з метою пенсійного забезпечення архівних довідок і копій документів /а.с. 65/;

- від 25.05.2021 №ИСХ-НБ-01930-21, видану Публічним акціонерним товариством "РН-Западная Сибирь" про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працювала в Торгівельно-роздрібному управління "Нижневартовскторгнефть" виробничого об`єднання "Нижневартовскнефтегаз" конструктором-модельєром з 01.02.1992 (наказ від 01.02.1992 №1-к) по 08.03.1995 (наказ від 07.03.1995 №26-к) та зазначено розмір її заробітної плати за період жовтень-грудень 1992 року, січень-червень, серпень-грудень 1993 року, лютий-жовтень, грудень 1994 року. Підстава: особисті рахунки за 1992-1995 роки. Зазначено, що зі всіх сум заробітку здійснені відрахування в Пенсійний фонд РФ за встановленими тарифами. У довідці вказано, що Виробниче об`єднання "Нижневартовскнефтегаз" реорганізовано в Акціонерне товариство відкритого типу "Нижневартовскнефтегаз" відповідно до розпорядження Державного комітету російської федерації з управління державний майном від 01.02.1994 №222-Р. Акціонерне товариство відкритого типу "Нижневартовскнефтегаз" перейменовано у Відкрите акціонерне товариство "Нижневартовскнефтегаз" 23.04.1996 відповідно до федерального закону від 26.12.1995 №208-ФЗ "Про акціонерні товариства". 14.01.2016 діяльність Відкритого акціонерного товариства "Нижневартовскнефтегаз" припинена у зв`язку з його ліквідацією, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб зроблено відповідний запис за державним реєстраційним номером (ДРН) 241. Документи Відкритого акціонерного товариства "Нижневартовскнефтегаз" по особистому складу передані на зберігання в Публічне акціонерне товариство "Черногорнефть" на підставі договору передачі архівних документів від 08.07.2015 №ЧН-33/15 та акту приймання-передачі архівних документів від 08.07.2015. Публічне акціонерне товариство "Черногорнефть" не є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Нижневартовскнефтегаз". Публічне акціонерне товариство "Черногорнефть" перейменовано в Публічне акціонерне товариство "РН-Западная Сибирь" у відповідності з рішенням Загальних зборів акціонерів від 15.12.2016. В статуті Публічного акціонерного товариства "РН-Западная Сибирь" міститься положення про відповідальність за збереження схоронності документів підприємств, архівні документи яких знаходяться в Публічному акціонерному товаристві "РН-Западная Сибирь", та про видачу громадянам з метою пенсійного забезпечення архівних довідок і копій документів /а.с. 65/.

Згідно статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Приписами частини другою статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Відповідно до статті 11 вказаної Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Статтею 7 цієї Угоди передбачено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Отже, з аналізу наведеного вище слідує, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; трудовий стаж, зокрема пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російська федерація, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

З аналізу наведеного вище виходить, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Частиною 2 статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 передбачено, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Зазначена вище постанова набрала чинності 02.12.2022.

Відтак, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Наявна в матеріалах справи копія трудової книжки позивача не може піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до стажу з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з країною-агресором.

Позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

Таким чином, суд відхиляє посилання відповідача, покладені в основу спірного рішення на ту обставину, що з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, оскільки вказані обставини не стосуються періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди.

За приписами статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ратифікованої із застереженнями Законом № 240/94-ВР від 10.11.94, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції та за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін і доказовою силою офіційних документів.

01.12.2022 прийнято Закон України Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року №2783-IX (далі по тексту - Закон №2783-IX), яким керуючись положеннями статті 62 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України", зупинено у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162). Вирішено керуючись положеннями статті 54 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 84 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України", вийти з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162).

Отже, Законом №2783-IX зупинено дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчинену від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифіковану Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, тому до документів, виданих на території Російської Федерації, при їх пред`явленні на території України застосовуванню підлягала вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року, яка є чинною у відносинах України з Російською Федерацією.

Після зупинення дії Конвенції виникла ситуація, коли громадяни України, які мали документи, видані на території, зокрема, Російської Федерації, з метою проставлення на таких документах апостилю мали б їхати на територію держави-агресора, зокрема, Російської Федерації.

Водночас 04.02.2023 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №107 Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав, якою установлено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Таким чином, під час дії воєнного стану, виготовлені на території Російської Федерації, установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою документи, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року затверджено Указ Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому Законами України неодноразово затверджувалися Укази Президента України про продовження дії воєнного стану в Україні та на час розгляду цієї справи воєнний стан в Україні триває.

Станом на 24 лютого 2022 року довідки, видані на території російської федерації, приймалися на території України без спеціального посвідчення в силу Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, дія якої була зупинена лише Законом №2783-IX від 01.12.2022, тому надані позивачем до органу Пенсійного фонду документи, а саме довідка від 25.05.2021 №ИСХ-НБ-01929-21, видана Публічним акціонерним товариством "РН-Западная Сибирь", та довідка від 25.05.2021 №ИСХ-НБ-01930-21, видана Публічним акціонерним товариством "РН-Западная Сибирь", - підлягають прийняттю на території України без спеціального посвідчення (проставлення апостиля).

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач подавала до органу Пенсійного фонду України такі документи: архівну довідку про підтвердження заробітної плати, видану архівним відділом адміністрації міста Нижнєвартовська №М-191 від 30.04.2021 /зворот а.с. 27, а.с. 28/, довідку від 10.06.2021 № ИСХ-НБ-02195-21, видану Публічним акціонерним товариством "РН-Западная Сибирь" /а.с. 35-36/, довідку від 10.06.2021 № ИСХ-НБ-02196-21, видану Публічним акціонерним товариством "РН-Западная Сибирь" /зворот а.с. 36, а.с. 37/, які позивач просить зобов`язати відповідача врахувати.

Натомість, зміст розписки-повідомлення до заяви від 01.08.2024 підтверджує факт того, що такі довідки ОСОБА_1 не додавалися до заяви про призначення пенсії від 01.08.2024 /а.с. 54/.

Матеріали пенсії справи ОСОБА_1 /а.с. 53-71/, надані до суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, не містять архівної довідки про підтвердження заробітної плати, виданої архівним відділом адміністрації міста Нижнєвартовська №М-191 від 30.04.2021, довідки від 10.06.2021 № ИСХ-НБ-02195-21, виданої Публічним акціонерним товариством "РН-Западная Сибирь" та довідки від 10.06.2021 № ИСХ-НБ-02196-21, виданої Публічним акціонерним товариством "РН-Западная Сибирь", які позивач просить зобов`язати відповідача врахувати.

Зважаючи на викладене вище, перелічені вище довідки не були предметом розгляду та дослідження відповідачем і спору щодо їх врахування чи не врахування наразі немає.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити (обчислити) ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 20 серпня 2024 року із урахуванням архівних довідок про її заробітну плату (дохід) від 30.04.2021 № М-191, від 10.06.2021 № ИСХ-НБ-02195-21, від 10.06.2021 № ИСХ-НБ-02196-21 задоволенню не підлягають, як передчасні.

Згідно з пунктом 5 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Пункт 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема, за період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", визначений постановою Ради Міністрів СРСР № 1029 від 10 листопада 1967 року, відповідно до якого Ханти-Мансійський автономний округ Тюменської області (у склад якого входить м. Нижньовартівськ) відноситься до місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі.

Підпунктом "д" пункту 5 Указу Президії ВР СРСР від 10.02.1960 регламентовано, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Указом Президії ВР СРСР від 29.09.1967 було скорочено тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, а саме: зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком та по інвалідності, виключно працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей країни за умови укладення ними трудового договору про роботу в цих районах строком на три роки.

Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" передбачено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу 1 Інструкції № 530/П-28, пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" і від 26.09.1967 "Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26.09.1967, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

Системний аналіз вказаних положень дає підстави дійти висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність наступних обставин: 1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях; 2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10.02.1960 та від 29.09.1967 та Постановою № 148.

У пункті 2 Розділу 1 Інструкції № 530/П-28 чітко вказано, що пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26.09.1967, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

При цьому, суд зазначає, що з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07 червня 2018 року у справі № 173/637/17, від 03 липня 2018 року у справі № 302/662/17-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 554/1723/17, від 21 серпня 2019 року у справі №750/1717/16-а.

Таким чином, оскільки наявне документальне підтвердження (трудова книжка, довідки) наявності в позивача стажу роботи в районах, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на позивача поширюються в період її роботи в таких місцевостях пільги, регламентовані Указами Президії ВР СРСР від 10.02.1960 та від 29.09.1967 та Постановою № 148, наявні достатні та необхідні правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача із застосуванням пільгового коефіцієнту - один рік за один рік і шість місяців періодів роботи ОСОБА_1 : з 21 лютого 1984 року по 31 серпня 1985 року, з 05 липня 1986року по 17 серпня 1990 року, з 04 вересня 1990 року по 01 лютого 1992 року, з 02 лютого 1992 року по 08 березня 1995 року.

Відповідно до абзацу третього частини 1 статті 24 Закону №1058-IV період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Отже, законом передбачено можливість зарахування до страхового стажу лише період, протягом якого особа отримувала допомогу по безробіттю, а не весь період перебування особи на обліку в центрі зайнятості як безробітного.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.04.2022 у справі №638/7217/16-а.

Записами трудової книжки ОСОБА_1 /а.с. 57-60/ підтверджено, що 06.07.1996 - позивачу призначена виплата допомоги по безробіттю Полтавським міським центром зайнятості (запис №16) та 04.09.1996 - припинено виплату допомоги по безробіттю (запис №17).

Отже, із записів трудової книжки позивача можливо достовірно встановити дату початку та дату закінчення періоду виплати позивачу допомоги по безробіттю.

Відповідачем не надано до суду доказів на спростування факту отримання позивачем допомоги по безробіттю в період з 06 липня 1996 року по 04 вересня 1996 року.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 N 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N110, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

За приписами п.п. "е" пункту 2.18 цієї Інструкції до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів такі записи: безробітним особам про період одержання допомоги по безробіттю заноситься у трудову книжку органом державної служби зайнятості населення.

Отже, обов`язок щодо заповнення трудової книжки у цьому випадку покладався не на працівника, а на орган державної служби зайнятості населення.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, викладену, зокрема, у постановах від 28 лютого 2018 року у справі № 428/7863/17 та від 16 квітня 2020 року у справі №159/4315/16-а про те, що певні недоліки в заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи організації, і не може мати негативні наслідки для особи, яка звернулася за пенсією.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

ЄСПЛ також наголошує на особливій важливості принципу "належного урядування", зокрема, у справі "Лелас проти Хорватії" (заява № 55555/08) - держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу" (пункт 74).

Отже, період отримання позивачем допомоги по безробіттю з 06 липня 1996 року по 04 вересня 1996 року підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту "д" частини 3 статті 56 Закону "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 8 Порядку №637 встановлено, що період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Записи №5, №6 у трудову книжку позивача про направлення на навчання в м. Ригу закрійників верхнього жіночого одягу внесено на підставі "Дип.1534 від 4.07.86", трудова книжка позивача не містить відомостей про навчання за денною формою навчання.

Позивачем надано до суду копію диплому №1534 про закінчення міжреспубліканських постійно діючих курсів з підготовки модельєрів вищої категорії, виданого ОСОБА_1 04.07.1986, зі змісту можливо встановити час навчання на курсах з 01.09.1985 по 04.07.1986 /а.с. 21/.

Однак, диплом не містить відомостей про навчання саме за денною формою навчання.

Позивачем не надано до пенсійного органу та до суду довідки чи будь-яких документів, що були б видані на підставі архівних даних і містили б відомості про періоди навчання позивача саме за денною формою здобуття освіти.

Відтак, відсутні правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоду її навчання на міжреспубліканських постійно діючих курсах з підготовки закрійників модельєрів вищої категорії в м. Рига з 01.09.1985 по 04.07.1986.

Підсумовуючи все викладене вище, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що рішення про відмову у призначення пенсії ОСОБА_1 від 09 серпня 2024 року №30 прийняте відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Адміністративний суд не може підміняти уповноважений орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань по суті, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Питання про наявність підстав для призначення позивачу пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відноситься до повноважень органу Пенсійного фонду, у даному випадку визначеного за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, і, за відсутності всіх вихідних даних, необхідних для вирішення цього питання, не може бути розглянуте по суті судом.

При цьому суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

За таких обставин, вимоги позивача в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити (обчислити) ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 20 серпня 2024 року суд залишає без задоволення.

Водночас, з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне, керуючись приписами частини 2 статті 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 01 серпня 2024 року, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи у місцевості, прирівняній до Крайньої Півночі: з 21 лютого 1984 року по 31 серпня 1985 року, з 05 липня 1986 року по 17 серпня 1990 року, з 04 вересня 1990 року по 01 лютого 1992 року, з 02 лютого 1992 року по 08 березня 1995 року із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців роботи, та зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період отримання допомоги по безробіттю з 06 липня 1996 року по 04 вересня 1996 року, а також врахувавши довідку від 25.05.2021 №ИСХ-НБ-01929-21, видану Публічним акціонерним товариством "РН-Западная Сибирь", та довідку від 25.05.2021 №ИСХ-НБ-01930-21, видану Публічним акціонерним товариством "РН-Западная Сибирь".

Згідно з частиною 1 статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не є тим органом Пенсійного фонду України, на якого покладено обов`язок виплати пенсії ОСОБА_1 , оскільки у разі призначення позивачу пенсії, її виплату буде здійснювати не відповідач, а Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно приписів частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

З наведених процесуальних норм Закону випливає, що судовому захисту підлягає лише порушене право. Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. В контексті наведених приписів Кодексу адміністративного судочинства України підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушеного права чи законного інтересу.

Суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому.

На даний час у суду відсутні підстави вважати, що у разі прийняття відповідачем рішення про призначення пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, яке є територіальним органом Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання позивача в межах України, та яке не є відповідачем у цій справі, буде ухилятися від виплати такої пенсії.

Відтак позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області виплачувати пенсію позивачу з 20 серпня 2024 року задоволенню не підлягають, як передчасні та необґрунтовані.

При прийнятті рішення у даній справі суд враховував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до приписів пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, встановлюється ставка судового збору в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, працездатних осіб - 3028 гривень.

Таким чином, при зверненні до суду з позовом у цій справі позивач повинен був сплатити судовий збір в розмірі 968,96 грн. = (3028 грн.*0,4*0,8), тобто за одну позовну вимогу, оскільки вимоги зобов`язального характеру є похідними від основної вимоги, як обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, та із застосовуванням понижуючого коефіцієнту 0,8.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у більшому розмірі 2422,40 грн., що підтверджується копією квитанції АТ "Таскомбанк" №7228-3019-6218-2200 від 20.10.2024 /а.с. 41/ та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України /а.с. 43/.

Частиною 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на викладене вище, при частковому задоволенні позову ОСОБА_1 суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484 грн. 48 коп. ( 968,96 грн./2).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 9, 77, 139, 229, 243-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, 7, м. Рівне, 33028, ідентифікаційний код 21084076) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначення пенсії ОСОБА_1 від 09 серпня 2024 року №30.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 01 серпня 2024 року, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи у місцевості, прирівняній до Крайньої Півночі: з 21 лютого 1984 року по 31 серпня 1985 року, з 05 липня 1986 року по 17 серпня 1990 року, з 04 вересня 1990 року по 01 лютого 1992 року, з 02 лютого 1992 року по 08 березня 1995 року із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців роботи, та зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період отримання допомоги по безробіттю з 06 липня 1996 року по 04 вересня 1996 року, а також врахувавши довідку від 25.05.2021 №ИСХ-НБ-01929-21, видану Публічним акціонерним товариством "РН-Западная Сибирь", та довідку від 25.05.2021 №ИСХ-НБ-01930-21, видану Публічним акціонерним товариством "РН-Западная Сибирь".

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484 грн. 48 коп. (чотириста вісімдесят чотири гривні сорок вісім копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С.Сич