Справа № 260/6460/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/6460/24 пров. № А/857/4077/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Матковської З.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року (головуюча суддя: Калинич Я.М., місце ухвалення - м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Мукачівської районної адміністрації, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , 09.10.2024 звернулася з позовом до суду, в якому просила:

визнати рішення за даними верифікації від 01.06.2024 № 01 Управління соціального захисту населення Мукачівської районної державної адміністрації Мукачівської районної військової адміністрації протиправним та скасувати його;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області здійснити виплату ОСОБА_1 суми пенсій, утриманих на підставі рішення за даними верифікації від 01.06.2024 № 01 Управління соціального захисту населення Мукачівської районної державної адміністрації Мукачівської районної військової адміністрації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.06.2024 Управлінням соціального захисту населення Мукачівської районної державної адміністрації прийнято рішення за даними верифікації за кодом невідповідності 409. Також прийнято рішення про повернення позивачкою коштів у сумі 26244,00 грн. Листом від 23.09.2024 відповідач Управління соціального захисту населення Мукачівської районної адміністрації, на адвокатський запит, надало відповідь № 01.3-05/981 з якої вбачається, що поверненню підлягає сума в розмірі 28605,00 грн, повідомило, що надміру виплачені кошти стягуються Головним управлінням Пенсійного фонду в Закарпатській області. Позивачка вважає, що рішення відповідача про стягнення з неї сум пенсії, виплачених надміру, є протиправним з огляду на те, що згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» надміру виплачені суми пенсії підлягають стягненню лише внаслідок зловживань з боку пенсіонера чи подання неправомірних відомостей, чого у цьому випадку не було.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про утримання надміру виплачених сум пенсій від 21.06.2024 року за № 953.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 утримані, починаючи з 01.08.2024, суми пенсії.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.) та витрати за надання правничої допомоги в сумі 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 копійок).

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що відповідно до листа УСЗН Мукачівської РДА (РВА) № 01.3-05/655 від 03.06.2024, при обробці верифікації, що надійшла з Міністерства фінансів України за травень 2024 виявлено одночасне отримання особою пенсії в органах Пенсійного фонду України та в Управлінні соціального захисту населення державної допомоги за період з 05.05.2023 по 31.05.2024, внаслідок чого виникла переплата в сумі 26244,00 грн. На підставі наведеного Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийнято рішення № 953 від 21 червня 2024 року про утримання надміру виплачених сум пенсій, про яке повідомлено позивачку листом від 25.07.2024 № 0700-0503-8/47091. З огляду на встановлені вище обставини, Головне управління діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, законами і підзаконними нормативно-правовими актами. Також вказує, що позивачкою та її представником, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу та збирання відповідних доказів у сумі 6750 грн, було надано тільки Договір про надання правничої допомоги (без детального опису робіт). Таким чином, позивачкою та його представником, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, не було надано підтверджуючих документів відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України.

Позивачка, 13.03.2025 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , є інвалідом 3 групи відповідно до посвідчення серія НОМЕР_2 від 09.05.2022.

Позивачка, з 03.04.2014 перебувала на обліку Управління соціального захисту населення Мукачівської районної державної адміністрації Закарпатської області, як особа з інвалідністю 3 групи та отримувала допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію та особам з інвалідністю».

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.10.2023 у справі № 260/7446/23, серед іншого, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з дня її звернення - з 05 травня 2023 року.

На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.10.2023 року ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності та нараховано її з дня звернення - з 05 травня 2023 року.

Відповідно до листа УСЗН Мукачівської РДА (РВА) № 01.3-05/655 від 03.06.2024, при обробці верифікації, що надійшла з Міністерства фінансів України за травень 2024 року виявлено одночасне отримання особою пенсії в органах Пенсійного фонду України та в Управлінні соціального захисту населення державної допомоги за період з 05.05.2023 по 31.05.2024, внаслідок чого виникла переплата в сумі 26244,00 грн.

На підставі наведеного Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийнято рішення № 953 від 21 червня 2024 року про утримання надміру виплачених сум пенсій, про яке повідомлено позивачку листом від 25.07.2024 № 0700-0503-8/47091.

Вважаючи вказані рішення відповідачів протиправними позивачка звернулася до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що жодних зловживань, які б призвели до виплати ОСОБА_1 пенсії у більшому розмірі за період з 05.05.2023 року по 31.05.2024 року, з боку позивача допущено не було, такі зловживання відповідачем належними та допустимими доказами не доведено, а отже підстави, для прийняття рішення щодо стягнення сум надміру виплаченої пенсії з пенсіонера, у суб`єкта владних повноважень відсутні.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, позивачкою не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у частині задоволення позову.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок та підстави повернення сум пенсій, виплачених пенсіонеру, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) та Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII).

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону № 1058-IV суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень, що передбачено абз. 1 ч. 2 ст. 50 Закону № 1058-IV.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 103 Закону України № 1788-ХІІ суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.

Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону № 1788-XII є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які йому було достовірно відомо.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25.10.2016 у справі № 686/26486/14-а, та постановах Верховного Суду від 25.09.2018 у справі № 340/644/15-а та від 21.02.2020 у справі № 173/424/17(№ 2-а/173/41/2017).

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, визначений Порядком повернення сум пенсії, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсії, що є безнадійними до стягнення, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21 березня 2003 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 15 травня 2003 року № 374/7695.

Відповідно до п. 3 Порядку № 6-4 суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії (додаток 1).

Отже, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум за рішенням пенсійного органу лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації.

Відповідно до ст. 102 Закону № 1788-XII на пенсіонерів покладено обов`язок повідомляти орган, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Положеннями п. 3 ч. 2 ст. 16 Закону № 1058-IV передбачено, що застрахована особа зобов`язана повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення.

Відповідно до п. 2.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, у разі працевлаштування (навчання) особи, якій призначено пенсію, такою особою протягом 10 днів надається органу, що призначає пенсію, довідка про прийняття на роботу (навчання).

Згідно з абз. 2 п. 2.21 Порядку № 22-1 у разі працевлаштування (початку діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначає пенсію, про дату працевлаштування (початок діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), вид зайнятості (укладення трудового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи - підприємця, провадження незалежної професійної діяльності) шляхом подання відповідної заяви згідно з цим Порядком.

Відтак статтею 50 Закону № 1058-IV та положеннями вказаного порядку прямо передбачені дві умови за наявності яких підлягає відрахуванню (утриманню) надміру виплачена сума пенсії, зокрема з підстав: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних.

Вказана позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеними в постанові від 25.10.2021 у справі № 554/4736/17.

Отже, відрахування виплаченої надміру суми пенсії (доплати) можливе лише за двох умов, зокрема, зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних.

Як встановлено судом та не спростовано відповідачем, жодних зловживань, які б призвели до виплати ОСОБА_1 пенсії у більшому розмірі за період з 05.05.2023 року по 31.05.2024 року, з боку позивача допущено не було, такі зловживання відповідачем належними та допустимими доказами не доведено, а отже підстави для прийняття рішення щодо стягнення сум надміру виплаченої пенсії з пенсіонера у суб`єкта владних повноважень відсутні.

Також, судом встановлено, що саме рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про утримання надміру виплачених сум пенсій від 21.06.2024 року № 953 встановлено утримати суму переплати 26244,00 грн з ОСОБА_1 , а не рішення за даними верифікації від 01.06.2024 за № 01 Управління соціального захисту населення Мукачівської районної державної адміністрації Мукачівської районної військової адміністрації, яке не є рішенням органу державного управління про утримання надміру виплаченої пенсії.

За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позов в частині визнання протиправним та скасування рішення Управління соціального захисту населення Мукачівської районної державної адміністрації Мукачівської районної військової адміністрації від 01.06.2024 за № 01 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 3 ст. 107 Закону № 1058-IV суми коштів, безпідставно стягнені органами Пенсійного фонду з юридичних і фізичних осіб, підлягають поверненню в триденний строк із дня прийняття рішення виконавчим органом Пенсійного фонду або судом про безпідставність їх стягнення, з одночасною сплатою нарахованої на ці суми пені, що визначається виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України.

З огляду на викладене, утримання коштів з пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01 серпня 2024 року за кожен місяць утримання, є безпідставним, а тому підлягають поверненню позивачці.

Спосіб відновлення порушеного права позивачки має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним та необхідним способом захисту порушеного права позивачки є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про утримання надміру виплачених сум пенсій від 21.06.2024 за № 953 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 утримані з 01.08.2024 суми пенсії.

Щодо доводів апелянта стосовно не підтвердження позивачкою та її представником понесених витрат на правничу допомогу, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частиною 9 ст. 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18 та постанові Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 280/1765/19, на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з позовної заяви, позивачкою було заявлено вимогу щодо стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на її користь понесені судові витрати, зокрема судового збору в розмірі 1211,20 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 6750 грн.

З огляду на вказане вище, такі витрати мають бути документально підтверджені та доведені позивачем.

Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує, що на підтвердження судових витрат на правничу допомогу, позивачкою надано тільки Договір-доручення про надання правової допомоги від 20 серпня 2024 року. Жодних інших документів, зокрема детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, акту приймання-передачі виконаних робіт, позивачем та його представником не надано до суду. У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначив, що докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу долучає до цього відзиву. Однак, такі докази на підтвердження витрат на правову допомогу відсутні у додатках до відзиву на апеляційну скаргу.

Зважаючи на те, що позивачка документально не підтвердила понесення витрат на професійну правничу допомогу, не подала суду відповідних документів, про обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті позивачкою, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позов частково, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу та прийняття в цій частині нової постанови про відмову в стягненні витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 311, 317, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року у справі № 260/6460/24 скасувати в частині стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області витрат за надання правничої допомоги в сумі 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 копійок), та прийняти нову постанову в цій частині, якою відмовити в стягненні витрат на правничу допомогу.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді З. М. Матковська
В. В. Ніколін