Справа № 400/7125/25
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2025-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2025 р. № 400/7125/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54008,

провизнання протиправним рішення від 24.04.2025, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

07 липня 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач) про:

визнання протиправним рішення відповідача про відмову в перерахунку від 24.04.2025 про відмову у призначені пенсії позивачці;

зобов`язання відповідача призначити позивачці пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-ХІІ), починаючи з моменту настання права 01.01.2025.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона весь час проживала у місті Фастові (Київська область) і має статус особи, яка постійно проживає на території ЧАЕС 4 категорії. 17.04.2025 вона звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, за результатами розгляду якої відповідач прийняв 24.04.2025 рішення про відмову у перерахунку пенсії. На переконання позивачки таке рішення відповідача є протиправним, оскільки вона має право на пенсію зі зниженням пенсійного віку як особа, яка весь час проживала в зонах посиленого радіологічного контролю.

04.08.2025 від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача повністю. Відзив аргументовано тим, що згідно з матеріалами електронної пенсійної справи та додатково наданих документів неможливо перевести позивачку на пенсію за віком відповідно до Закону № 796-ХІІ, оскільки вона станом на 01.01.1993 проживала у зоні посиленого радіологічного контролю менше 4 років (не враховано період навчання з 01.09.1986 по 29.06.1990 в Київському міському педагогічному училищі № 1 ім. Н. К. Крупської). Отже, рішення відповідача є правомірним та законним, прийнятим в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.07.2025 позовну заяву залишеного без руху та надано позивачці десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду документа, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн або документів, які підтверджують підстави її звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

22.07.2025 до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла заява позивачки від 15.07.2025, в якій вона звернула увагу на звільнення її від сплати судового збору як особи з інвалідністю ІІ групи.

22.07.2025 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі, про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (у письмовому провадженні) та про витребування у відповідача деяких доказів.

До відзиви на позовну заяву від 04.08.2025 відповідач подав до суду витребувані в нього докази.

Розглянувши заяви по суті, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Позивачка має статус громадянки, яка постійно проживала або постійно працювала на території зони посиленого радіологічного контролю (категорія 4), що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 , виданим Київською обласною державною адміністрацією від 14.04.1994.

Відповідно до Відомості з реєстру територіальної громади про місце проживання особи станом на 03.04.2025, виданого виконавчим комітетом Фастівської міської ради 03.04.2025 за № 22-18/317, позивачка проживає у м. Фастів (Київська область) з 04.07.1997.

Згідно із Дипломом від 29.06.1990 серія НОМЕР_2 та Довідки Київського столичного університету імені Бориса Грінченка від 13.06.2025 № 063/01-1140 у період з 01.09.1986 по 29.06.1990 позивачка навчалась у Київському міському педагогічному училищі № 1 ім. Н. К. Крупської.

З 27.01.2011 вона отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується її пенсійними посвідченнями.

17.04.2025 позивачка у 55-річному віці звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою про перехід на пенсію відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, що дає право на зменшення пенсійного віку.

У зв`язку з тим, що призначення / перерахунок пенсії здійснюється за екстериторіальним принципом, вищенаведена заява позивачки була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, яке 24.04.2025 прийняло рішення № 36 про відмову в перерахунку пенсії.

Вказане рішення про відмову аргументовано тим, що у позивачки відсутнє право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ у зв`язку з тим, що відповідно до матеріалів електронної пенсійної справи та додатково наданих документів неможливо перевести позивачку на пенсію за віком відповідно до Закону № 796-ХІІ, оскільки вона станом на 01.01.1993 проживала у зоні посиленого радіологічного контролю менше 4 років (не враховано період навчання з 01.09.1986 по 29.06.1990 в Київському міському педагогічному училищі № 1 ім. Н. К. Крупської).

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивачка звернулася до суду з цим позовом. Позивачка переконана, що відповідач порушив її право на отримання пенсії за віком.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) встановлено, що право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідних для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з абзацами другим і восьмим частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2023 по 31.12.2023 не менше 30 років.

Відповідно до абзацу шостого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу:

потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, 2 роки* та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Згідно з приміткою до частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Таким чином, потерпілі від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років та з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, мають право на зменшення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, та страхового стажу, зменшеного на кількість зменшення пенсійного віку, на 2 роки та додаткового 1 рік за 3 роки проживання, але не більше 5 років.

Відтак відповідно до статті 26 Закону № 1058-ІV і статті 55 Закону № 796-ХІІ на призначення пенсії за віком у період з 01.01.2023 по 31.12.2023 зі зменшенням пенсійного віку і страхового стажу на 5 років (тобто з 55-річного віку за наявності 25 років страхового стажу) мають право потерпілі від Чорнобильської катастрофи, які:

або прожили чи відпрацювали у зоні посиленого радіологічного контролю 15 років, з них не менше 4 років станом на 01.01.1993;

або прожили чи відпрацювали у зоні посиленого радіологічного контролю 9 років, з них не менше 4 років станом на 01.01.1993, у тому числі, з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період загалом.

Пунктом 4 частини першої статті 14 Закону № 796-ХІІ закріплено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи:

особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, категорія 4.

Отже, до 4 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відносяться особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до частини четвертої статті 15 Закону № 796-ХІІ підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про періоди проживання, роботи на цих територіях.

Згідно з частиною третьою статті 65 Закону № 796-ХІІ посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Пунктом 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501 (чинного на день видачі 14.04.1994 позивачці відповідного посвідчення серії НОМЕР_3 ), посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з пунктом 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501, громадянам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

З аналізу наведених норм права слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи та надає право пільги, встановлені Закону № 796-ХІІ, зокрема на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи. Різного роду довідки про періоди роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях, тощо, є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 588/538/16-а, від 22.01.2019 у справі № 295/1087/17 і від 08.06.2022 у справі № 805/3752/18-а.

Відтак посвідчення серії В, форма якого визначена Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501, є документом, що підтверджує той факт, що особа, якій його видали, постійно проживала або постійно працювала чи постійно навчалася на території зони посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років станом на 01.01.1993.

Суд встановив, що позивачка має статус громадянки, яка постійно проживала або постійно працювала на території зони посиленого радіологічного контролю (категорія 4), що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 , виданим Київською обласною державною адміністрацією 14.04.1994.

З наведеного слідує, що під час видачі позивачці вказаного посвідчення уповноваженим органом перевірялись обставини проживання позивачки у зоні посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років станом на 01.01.1993. В протилежному випадку, у разі не підтвердження таких обставин, позивачка не отримала б вказаного посвідчення серії В.

Відсутність будь-яких інших документів не може бути підставою для відмови потерпілій від Чорнобильської катастрофи в призначені пенсії відповідно до Закону № 796-ХІІ. Такі обставини повинні трактуватись на користь особи.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 805/3752/18-а.

Тому суд прийшов до висновку про те, що наявність у позивачки посвідчення серія В є достатньою підставою для підтвердження факту проживання, роботи та / або навчання позивачки у зоні посиленого радіологічного контролю на 01.01.1993 не менше 4 років.

У розписці-повідомлені зазначено, що до заяви позивачки за призначенням / перерахунком пенсії, яку вона подала 17.04.2025 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, позивачка додала «Посвідчення постраждалого від ЧАЕС НОМЕР_1 від 14.04.1994».

Отже, позивачка подала до органів Пенсійного фонду України належний документ, який підтверджує обставину її роботи та / або проживання в зоні посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років станом на 01.01.1993, а отже що відповідно до частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ вона має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку.

Оскільки в рішенні від 24.04.2025 № № 36 підставою для відмови позивачці у призначені пенсії зазначено відсутність підтвердження факту проживання (роботи) позивачки у зоні посиленого радіологічного контролю на 01.01.1993 не менше 4 років, тому, враховуючи вищевикладене, воно є протиправним.

Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачці пенсію за віком згідно зі статтею 55 Закону № 796-ХІІ, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з абзацом першим частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Таким чином, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача за сукупності наступних умов:

1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача;

2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача;

3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів;

4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 05.09.2018 у справі № 826/9727/16 і від 04.08.2020 у справі № 340/2074/19.

Враховуючи наявні у матеріалах справи докази, суд не має можливості достовірно стверджувати, що вона відповідає усім умовам, необхідним для призначення їй пенсії віком відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виходячи із наведеного, суд дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог, а саме:

визнати протиправним і скасувати рішення відповідача від 24.04.2025 № 36 про відмову в перерахунку;

зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивачу про призначення / перерахунок пенсії від 17.04.2025 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» і не понесла документально підтверджених судових витрат, пов`язаних з розглядом цієї справи в суді.

Тому розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України суд не здійснював.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54020; код за ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївські області 24.04.2025 № 36 про відмову в перерахунку.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54020; код за ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) про призначення пенсії за віком від 17.04.2025 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

4. У задоволені решти позовних вимог відмовити.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Повний текс рішення складено 11 серпня 2025 року