Справа № 280/3354/25
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

11 серпня 2025 року Справа № 280/3354/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) представник ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, Україна, Запорізька область, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158б, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2025 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, відповідно до якої позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо непроведення перерахунку та виплати пенсії по інвалідності з 23.01.2023 по 31.01.2024 з врахуванням пільг і доплат, належних мені у відповідності до положень закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності з 23.01.2023 по 31.01.2024, призначену мені, як особі з інвалідністю II групи, шляхом нарахування та виплати підвищення до пенсії, передбаченого законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту особам з інвалідністю внаслідок війни», постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», цільової грошової допомоги на прожиття відповідно до Закону України від 16.03.2004 № 1603 «Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та осіб з інвалідністю внаслідок війни» та щомісячної державної адресної допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 656 «Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій»;

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області () на мою користь судові витрати у розмірі 1211,20 грн.

Позовну заяву мотивовано тим, що позивачу 30.09.2022 внаслідок обстрілу невстановленими військовослужбовцями збройних сил рф було завдано тілесні ушкодження. За результатами проведення МСЕК 23.01.2023 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності. Після чергового переогляду 21.02.2024 позивачу змінено групу інвалідності на ІІІ та причину інвалідності змінено на поранення, ушкодження здоров`я, одержані від вибухонебезпечних предметів. Після переогляду в лютому 2024 року пенсія позивача була зменшена. Рішенням Міжвідомчої комісії при Мінветеранів від 10.10.2024 встановлено, що поранення позивача було завдане внаслідок дії вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією рф. Позивач, отримавши 24.12.2024 посвідчення, що підтверджує його пільги, встановлені законодавством особам з інвалідністю внаслідок війни, 02.01.2025 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії з врахуванням надбавок та пільг, передбачених для осіб, які набули інвалідність внаслідок війни. Відповідачем 10.01.2025 прийнято рішення про проведення перерахунку пенсії позивача за період з 01.02.2024. Перерахунок пенсії за період з 23.01.2023 по 31.01.2024 проведено не було. На повторні звернення позивача відповідачем повідомлено, що оскільки з 23.01.2023 він отримував пенсію призначену внаслідок загального захворювання підстави для перерахунку пенсії відсутні. З бездіяльністю відповідача позивач не згоден, вважає відмову протиправною та такою, що порушує його права у зв`язку із чим звернулася до суду з даним позовом та просить його задовольнити.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 05.05.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 12.05.2025 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі, призначено розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.

22 травня 2025 року відповідачем до суду через систему «Електронний суд» надано відзив на позовну заяву. Відповідач проти вимог, викладених в позовній заяві, заперечує в повному обсязі та зазначає, що позивач з 23.01.2023 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Запорізькій області та отримував пенсію по інвалідності (ІІ група), обчисленої відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсія була призначена на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії від 23.01.2023, відповідно до якої, причиною інвалідності встановлено загальне захворювання та встановлено чергову дату переогляду - 23.01.2024. Після переогляду, відповідно до довідки акту огляду МСЕК 12АГГ №163481 від 21.02.2024 позивачу встановлена третя група інвалідності. Причина інвалідності - поранення, ушкодження здоров`я, одержане від вибухових предметів. 24 грудня 2024 позивач отримав посвідчення серії НОМЕР_3 особи з інвалідністю третьої групи, що має права на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни. На підставі поданої заяви від 02.01.2025 та документів (посвідчення особи з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни) та довідки МСЕК від 21.02.2024, позивачу проведено перерахунок пенсійної виплати з 01.02.2024 та здійснено доплату за період з 01.02.2024 по 31.01.2025 у сумі 56767,74 грн. Оскільки статус особи з інвалідністю внаслідок війни у позивача виник з дня визначеного довідкою МСЕК від 24.02.2024, відповідач здійснив перерахунок пенсійних виплат з лютого 2024 року. Тож, підстав для перерахунку пенсії з 23.01.2023 - раніше встановлення позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, у відповідача не має, оскільки довідкою МСЕК від 23.01.2023 причиною інвалідності позивача зазначено загальне захворювання. Відповідач вважає, що у разі незгоди з зазначеним рішенням МСЕК позивач мав скористатися правом на оскарження відповідного рішення МСЕК, в порядку встановленому законодавством. Відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Згідно з положеннями статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною 1 ст. 262 КАС України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку із перебуванням судді Артоуз О.О. з 30 червня по 10 серпня 2025 року у щорічній відпустці розгляд справи здійснюється у перший робочий день після виходу судді із відпустки.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Токмацьким РВ УМВС України в Запорізькій області 20.01.1997.

Згідно Виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 152795 та довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 152795 ОСОБА_1 23.01.2023 встановлено другу групу інвалідності терміном до 01.02.2024. Причина інвалідності загальне захворювання.

Рішенням ПФУ від 02.02.2023 № 34 про призначення пенсії позивачу з 23.01.2023 призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Постановою слідчого 3-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області про залучення особи до кримінального провадження як потерпілого від 15.02.2024 залучено ОСОБА_1 , як потерпілого у кримінальному провадженні № 0001868 від 30.02.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України за фактом обстрілу 30.09.2022 близько 07:30 год невстановленими військовослужбовцями зс рф, в порушення законів та звичаїв війни із використанням ракетних систем, території авторинку в м. Запоріжжя, що призвело до травмування і загибелі людей, руйнування будівель, розташованих на території авторинку, зокрема, одержання мінно-вибухової травми ОСОБА_1 .

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 163481 за результатом повторного огляду ОСОБА_1 21.02.2024 встановлено третю групу інвалідності терміном до 01.01.2026. Причина інвалідності поранення, ушкодження здоров`я, одержане від вибухонебезпечних предметів.

Рішенням ПФУ від 14.03.2024 № 34 про перерахунок пенсії позивачу з 01.02.2024 призначено до виплату пенсію як інваліду третьої групи відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням міжвідомчої комісії з питань встановлення факту отримання особою поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України від 10.10.2024 № 9/ІІІ/60/1 щодо ОСОБА_1 установлено факт одержання поранення (ушкодження здоров`я) від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння 30.09.2022 на території проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Підстава: заява ОСОБА_1 від 20.08.2024; копії первинної медичної облікової документації, форми яких затверджені МОЗ; висновок медичного експерта, що засвідчує факт отримання поранень чи інших ушкоджень здоров`я від боєприпасів від 12.08.2024 № 1300/к; копія довідки медико-соціальної експертної комісії про групу і причину інвалідності від 21.02.2024 серія 12 ААГ № 163481; довідка про відсутність судимості за злочин проти основ національної безпеки України або злочин проти громадської безпеки № ФОВА-002016151; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про відкриття кримінального провадження стосовно факту отримання постраждалою особою поранень чи інших ушкоджень здоров`я від боєприпасів від 13.08.2024 №0001868. Рішення міжвідомчої комісії набирає чинності з моменту його прийняття.

Департаментом соціального захисту населення Запорізької міської ради 24.12.2024 видано ОСОБА_1 серії А № 117593 пред`явник якого є особою з інвалідністю ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни до 01.03.2026.

02 січня 2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії.

Згідно рішення ПФУ від 10.01.2025 № 34 про перерахунок пенсії перераховано пенсію позивача за період з 01.02.2024.

На звернення позивача щодо перерахунку призначеної пенсії по інвалідності з врахуванням пільг і доплат, належних йому у відповідності до положень закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 23.01.2023 по 31.01.2024 листом від 10.03.2025 № 3734-3231/С-02/8-0800/25 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області повідомлено про те, що на підставі заяви встановленого зразка від 02.01.2025, документів (посвідчення особи з інвалідністю III групи внаслідок війни) наданих до відділу обслуговування громадян №4 (сервісного центру) та довідки МСЕК від 21.02.2024, отриманої Головним управлінням з МСЕК, Вам проведено перерахунок пенсійної виплати з 01.02.2024. Доплату за період з 01.02.2024 по 31.01.2025 у сумі 56767,74 грн. нараховано в лютому поточного року разом з основним розміром пенсії, на картковий рахунок, відкритий в установі банку. В подальшому розмір пенсійної виплати буде перераховуватись відповідно до змін в законодавстві.

Вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV, тут і в подальшому в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (далі Порядок № 22-1, тут і в подальшому в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 11 Закону №1058-IV, загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають в т.ч.: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до статті 30 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи. Пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Статтею 31 Закону №1058-ІV передбачено, що залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством. Органи Пенсійного фонду та застрахована особа мають право в установленому законом порядку оскаржити рішення органів медико-соціальної експертизи.

Суд зауважує, що процедуру проведення медико-соціальної експертизи особам, що звертаються для встановлення інвалідності з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення №1317, тут і в подальшому в редакції на момент виникнення спірних правовідносин)).

Відповідно до п. 4 Положення №1317 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Отже, причинний зв`язок інвалідності встановлюється медико-соціальною експертною комісією.

Пунктом 19-3 Положення визначено, що причинний зв`язок інвалідності з пораненнями чи іншими ушкодженнями здоров`я, одержаними особами, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях до 1 грудня 2014 року, а з 1 грудня 2014 року до 24 лютого 2022 року - на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення, під час проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, з 24 лютого 2022 року - на території проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, встановлюється на підставі рішення міжвідомчої комісії з питань встановлення факту отримання особами поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Згідно п. 19-5 Положення, причинний зв`язок інвалідності з пораненням чи іншим ушкодженням здоров`я, одержаними від вибухонебезпечних предметів, встановлюється на підставі витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Особам, яким причинний зв`язок інвалідності встановлено у зв`язку з пораненням чи іншим ушкодженням здоров`я, одержаними від вибухонебезпечних предметів, та в довідці до акта огляду медико-соціальної комісії не встановлено причинний зв`язок інвалідності згідно пункту 19-3 Положення №1317 за відсутності рішення міжвідомчої комісії, розмір пенсії обчислюється на загальних умовах.

Судом встановлено, що згідно копії Виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 152795 та довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 152795 ОСОБА_1 23.01.2023 встановлено другу групу інвалідності терміном до 01.02.2024. Причина інвалідності загальне захворювання.

Статтею 34 Закону №1058-ІV встановлено, що пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться тільки за їх заявою.

Згідно положень ч. 1 ст. 35 Закону №1058-ІV у разі зміни групи інвалідності пенсія в новому розмірі виплачується з дня зміни групи інвалідності.

Якщо особі встановлено інвалідність нижчої групи, пенсія виплачується за попередньою групою до кінця місяця, в якому змінено групу інвалідності.

У разі визнання особи, яка пройшла повторний огляд, здоровою пенсія виплачується до кінця місяця, по який встановлено інвалідність.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 163481 за результатом повторного огляду ОСОБА_1 21.02.2024 встановлено третю групу інвалідності терміном до 01.01.2026 та вказано причину інвалідності поранення, ушкодження здоров`я, одержане від вибухонебезпечних предметів.

Перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії по інвалідності визначений пунктом 2.1 Порядок №22-1.

У свою чергу, до заяви про призначення пенсії по інвалідності додаються документи, перелічені в підпунктах 1-4 пункту 2.1 цього розділу. Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержану ним від МСЕК виписку з акта огляду МСЕК (пункт 2.2 Порядку №22-1).

Таким чином, суд зауважує, що відповідач - Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області наділений повноваження із призначення пенсії, наявності підстав для встановлення доплат та надбавок до пенсії на підставі, зокрема, на підставі відомості, які зазначено в довідці до акта огляду медико-соціальною експертною комісією.

В даній справі причинний зв`язок інвалідності згідно п. 19-3 Положення № 1317 встановлено лише за результатом повторного огляду ОСОБА_1 21.02.2024, в той час, як Випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 152795 та довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 152795 ОСОБА_1 з 23.01.2023 встановлено причину інвалідності як загальне захворювання.

Доказів оскарження, перегляду та скасування рішення медико-соціальної експертної комісієї відображене у Виписці з акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 152795 та довідці до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 152795 в частині встановлення ОСОБА_1 з 23.01.2023 причини інвалідності як загальне захворювання матеріали справи не містять.

Отже, до повторного огляду причина інвалідності ОСОБА_1 була визначена уповноваженим органом як «загальне захворювання», відповідно у відповідача відсутні підстави для перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 23.01.2023 по 31.01.2024 з урахуванням пільг, встановлених законодавством особам з інвалідністю внаслідок війни.

Суд зауважує, що відповідно до наявних в матеріалах справи доказів запис про кримінальне провадженні № 0001868 від 30.02.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України за фактом обстрілу 30.09.2022 близько 07:30 год невстановленими військовослужбовцями зс рф, в порушення законів та звичаїв війни із використанням ракетних систем, території авторинку в м. Запоріжжя, що призвело до травмування і загибелі людей, руйнування будівель, розташованих на території авторинку, зокрема, одержання мінно-вибухової травми ОСОБА_1 , внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань ще 30.09.2022, а отже, позивач мав можливість звернутися до правоохоронних органів для визнання його потерпілим у кримінальному провадженні задовго до первинного встановлення йому інвалідності в січні 2023 року, але фактично звернувся лише 25.01.2024.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

На підставі вищевикладеного суд доходить висновку, що відповідач у спірних правовідносинах не допустив порушення прав позивача.

Положеннями статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

За змістом ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду, тобто негативні для особи наслідки у вигляді невизнання, обмеження або перешкоджання у реалізації її реальних прав, свобод або інтересів, які настають внаслідок протиправних дій або рішень суб`єктів владних повноважень.

При цьому, адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача. Відсутність порушення суб`єктивних прав особи, навіть у разі, коли рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень містять ознаки протиправності, унеможливлює досягнення завдань адміністративного судочинства.

Адже, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Проте право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у ст.5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Правова позиція аналогічного змісту неодноразово висловлювалася Верховним Судом у своїх рішеннях, зокрема, у постанові від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19, від 31.01.2024 № 640/6129/22, від 20.12.2024 у справі № 815/5751/16, від 18.02.2025 у справі №260/5061/22, від 07.02.2025 у справі №990/54/24.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та необхідність відмовити у їх задоволенні.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі "Голдер проти Сполученого Королівства", згідно з якою саме "небезпідставність" доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.

Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжена обов`язком довести «небезпідставність» своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази, зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.

В силу правових висновків постанови Верховного Суду від 06.06.2024 у справі №400/1217/23: 1) обов`язок позивача доводити обставини, на які він посилається на обґрунтування своїх доводів, є ключовим аспектом принципу змагальності та рівності в судовому процесі; 2) позивач не може будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, допоки інша сторона не надасть доказів на її спростування (концепція негативного доказу), оскільки такий підхід нівелює саму сутність принципу змагальності; 3) обов`язок доведення обставин, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна довести факти, на які вона посилається. При цьому підставу позову повинен довести саме позивач. Позивач повинен подати докази, на яких ґрунтуються його вимоги разом з поданням позовної заяви. В разі неможливості самостійно представити такі докази, позивач повинен про це повідомити суд та зазначити причини, з яких доказ не може бути подано. Крім того, позивач вправі подати до суду клопотання про витребування доказів, із зазначенням причини неможливості самостійного їх представлення та наведенням вжитих ним для цього заходів.; 4) посилання позивача на те, що в силу вимог частини другої статті 77 КАС України обов`язок доказування правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч. 1 ст. 77 та ч. 2 ст. 77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 по справі № 520/2261/19, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Отже з урахуванням вимог статті 77 КАС України, позивач знехтував своїм процесуальним обов`язком доведення обставин, на яких ґрунтуються його вимоги у випадку заперечення проти встановленого факту порушення, при цьому відповідачем обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення виконано.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 09.09.2024 у справі №280/6832/23.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до приписів частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судових витрат.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) представник ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, Україна, Запорізька область, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158б, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 11 серпня 2025 року.

Суддя О.О. Артоуз