Справа № 160/11407/25
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної установи «Український державний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної установи «Український державний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», в якій позивач просить:
-визнати протиправним рішення Центральної медико-соціальної експертної комісії від 13.12.2024 року щодо визначення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) 25% втрати працездатності та ненадання ІІІ групи інвалідності;
-зобов`язати ДУ «Український державний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» повторно провести огляд ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) на предмет встановлення відсотки втрати працездатності та встановлення групи інвалідності з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 та 27.05.2022 отримав вогнепальне поранення, що пов`язане із проходженням військової служби. Внаслідок отриманого поранення проходив тривале лікування та 14.06.2024 за результатами медичного огляду Львівською обласною МСЕК №3 було встановлено 25% втрати працездатності, що підтверджується довідкою серії 12 ААА №028377 від 08.07.2024. Через півроку після встановлення 25% втрати працездатності 13.12.2024 стосовно позивача було проведено очне обстеження на засіданні Центральної медико-соціальної експертної комісії. В результаті проведеного обстеження рішення Львівської обласної МСЕК №3 про встановлення 25% втрати працездатності не було змінено. 13.12.2024 Центральною медико-соціальною експертною комісією МОЗ України було затверджено рішення про невизнання ОСОБА_1 особою з інвалідністю та визначення 25% втрати працездатності. З вказаним рішенням відповідача позивач категорично не погоджується, оскільки фактичний стан його здоров`я і відсоток втрати працездатності перевищує 25%. Позивач вказує, що підставою для встановлення ІІІ групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту. Однак при огляді позивача відповідачем не було в повному обсязі досліджено його стан здоров`я, що призвело до формування хибного висновку. З огляду на викладене, позивач вважає оскаржуване рішення протиправним та просить задовольнити позовні вимоги.
При вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що позовна заява подана без додержання вимог, встановлених ст.161 КАС України.
Ухвалою суду від 28.04.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк для усунення недоліків позову.
12.05.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків, до якої було долучено лист Державної установи «Український державний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» від 10.03.2025 №1053/03-19, акт №1 огляду медико-соціальною експертною комісією від 13.12.2024, копію журналу протоколів засідань .
Цією ж ухвалою витребувано у відповідача усі докази з їх документальним підтвердженням на обґрунтування правових підстав для прийняття рішення, що оскаржується.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Витребуваних ухвалою суду доказів не надав. Обґрунтувань причин не подання витребуваних доказів відповідачем не зазначено.
За приписами частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 КАС України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Ватутінським РВ ДМУ УМВС України в м. Києві; відповідно до відомостей з військового квитка серії НОМЕР_5 призваний на військову службу під час мобілізації на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 та з 24.02.2022 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_6 .
27.05.2022 позивач отримав вогнепальне поранення.
21.06.2022 Військово-лікарською комісією КНК «Закарпатська обласна клінічна лікарня ім. А. Новака» проведено медичний огляд військовослужбовця ОСОБА_1 .
За результатами вказаного медичного огляду відповідно до довідки Військово-лікарської комісії від 21.06.2022 №20/2 (додаток 4 до Положення №402) встановлено діагноз та постанову ВЛК про причинний зв`язок захворювання (поранення, контузії, каліцтва):
«Стан після вогнепального поранення (27.05.2022): наскрізного кульового поранення шиї з уламковим переломом нижньої щелепи у ділянці суглобового відростка зліва без зміщення уламків, посттравматичною невропатією лівого великого вушного нерва, осколкового поранення м`яких тканин лівої шоки, грудної клітки зліва з контузією лівої легені, травматичним переломом 3, 4, 5 ребер ліворуч та переломом остистих відстростків 2-го та 8-го грудних хребців. Стан після: (27.05.2022 р.) - ПХО ран, фіксація та іммобілізація кісткових фрагментів нижньої шелепи двошелеповими шинами, (01.06.2022 р.) - ВХО поранень Г 1 м`яких тканин задньої поверхні спини та шиї, (17.06.2022 р.) - зняття шин, Тимчасове порушення функції жування та лівої верхньої кінцівки.
Травма, Так, пов`язана з проходження військової служби. На підставі статті 81 графи ІІ Розлад хвороб, потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів».
11.04.2024 Військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_7 за медичний огляд військовослужбовця ОСОБА_1 з метою визначення ступеня придатності до військової служби.
За результатами вказаного медичного огляду відповідно до постанови військово-лікарської комісії, оформленої довідкою № 3045/2 від 11.04.2024 (додаток 4 до Положення №402), встановлено діагноз та постанову ВЛК про причинний зв`язок захворювання (поранення, контузії, каліцтва):
«Віддалені наслідки вибухової травми (27.05.2022): вогнепального осколкового сліпого поранення лівої щоки, лікованого оперативно: 25.07.2022 двощелепного шинування, у вигляді зміцнілих післяопераціних рубців дефекту м`яких тканин лівої верхньощелепної ділянки та нижньої ділянки шиї, з незначним порушенням функції; вогнепального осколкового сліпого поранення грудної клітки з контузією лівої легені, перелом ІІІ-ІV ребер ліворуч, перелом остистих відростків 2-8 грудних хребців, лікованих оперативно: 27.05.2022 - первинна хірургічна обробка вогнепальних ран, 01.06.2022 вторинна хірургічна обробка вогнепальних ран м`яких тканин задньої поверхні спини, шиї, 25.06.2022 монтаж VAC системи на рану лівої лопаткової ділянки, 02.07.2022 демонтаж VAC системи, ушивання рани, у вигляді зміцнілих післяопераціних рубців лівої лопаткової ділянки, консолідованих переломів ІІІ, ІV, V ребер ліворуч та остистих відростків ІІ та VIII грудних хребців, ретроспонділолістезу С5, протрузії міжхребцевих дисків С4-С5, С5-С6, С6-С7, посттравматичної невропатії лівого ліктьового нерву з контрактурою ІV та V пальців лівої кисті та помірним порушенням функції рухів. Травма, ТАК, пов`язані з захистом Батьківщини.
Відповідно до вказаної постанови, оформленої довідкою № 3045/2 від 11.04.2024, Військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_7 на підставі статті 62б, 76б графи ІІ Розкладу хвороб, графи 10 ТДВ «Б» - визнано ОСОБА_1 непридатним до служби у десантно-штурмових військах, обмежено-придатним до військової служби; непридатним до служби у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах за винятком підрозділів забезпечення; придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, установах, організаціях, навчальних закладах.
12.06.2024 Клінікою амбулаторно-поліклінічної допомоги Військово-медичного клінічного центру Західного регіону військовослужбовцю ОСОБА_1 видано направлення на медико-соціальну-експертну комісію №766.
14.06.2024 Львівським обласним центром медико-соціальної експертизи (Обласна МСЕК №3) проведено огляд ОСОБА_1 .
Згідно з Довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках (видається страхувальнику) серії 12 ААА №028377, виданої 08.07.2024 Львівським обласним центром медико-соціальної експертизи (Обласна МСЕК №3), позивачу встановлено 25% втрати працездатності згідно з довідки ВЛК № 3045/2 від 11.04.2024 без встановлення інвалідності.
Позивачем оскаржено зазначене рішення Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи (Обласна МСЕК №3) до Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ України.
Центральною медико-соціальною експертною комісією проведено очний огляд ОСОБА_1 та за його результатами складено Акт огляду медико-соціальною експертною комісією №1 від 13.12.2024, згідно з яким комісією у складі голови, заступника голови та 6 членів комісії Центральної медико-соціальної комісії Державного закладу «Український державний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» не встановлено інвалідності у ОСОБА_1 та підтверджено 25% втрати професійної працездатності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.
Згідно з відомостями з журналу протоколів засідань Центральної медико-соціальної експертної комісії, засідання Центральної медико-соціальної експертної комісії з розгляду медико-експертної справи позивача відбулось 13.12.2024, про що складено протокол №20 від 13.12.2024.
Листом від 10.03.2025 №1053/03-19 Державною установою «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» МОЗ України на запит адвоката ОСОБА_2 повідомлено, що визначення ступеня функціональних порушень та обмеження життєдіяльності ОСОБА_1 закінчилося після його очного обстеження у клініці інституту та представлення і обговорення на засіданні Центральної медико-соціальної експертної комісії 13.12.2024. За даними обстеження у клініці інституту та їх аналізом і розглядом на засіданні Центральної медико-соціальної експертної комісії законних підстав для зміни рішення Львівської обласної МСЕК № 3, яка не визнала ОСОБА_1 особою з інвалідністю та визначила йому 25 % втрати професійної працездатності, не було. Зазначена інформація була надана ОСОБА_1 на комісії та надані усі роз`яснення. На звернення до нього щодо наявних питань до Центральної медико-соціальної експертної комісії була одержана відповідь про їх відсутність. 13.12.2024 на засіданні Центральної медико-соціально експертної комісії МОЗ України було затверджено рішення про невизнання ОСОБА_1 особою з інвалідністю та визначення йому 25%, що було зафіксовано у документах, які регламентовані наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30.07.2012 №577 «Про затвердження форм первинної облікової документації, що використовується в медико-соціальних експертних комісіях», а саме: акт огляду на МСЕК ( форма первинної медичної документації 157/о, журнали протоколів засідань Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ України (форма первинної медичної документації 157-5/о), акт огляду на МСЕК та відповідний протокол у журналі засідань Центральної медико-соціальної експертної комісії підписані власноручно вісьма членами Центральної медико-експертної комісії МОЗ України.
Вважаючи протиправним рішення Центральної медико-соціальної експертної комісії від 13.12.2024 щодо визначення 25% втрати працездатності та ненадання ІІІ групи інвалідності, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.
Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» №2801-XII від 19.11.1992. (далі - Закон №2801-ХІІ в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), законодавство України про охорону здоров`я базується на Конституції України і складається з цих Основ та інших прийнятих відповідно до них актів законодавства, що регулюють суспільні відносини у сфері охорони здоров`я.
Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні визначає Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» №875-ХІІ від 21.03.1991 (далі - Закон №875-ХІІ в редакції на час виникнення спірних відносин), який визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №875-ХІІ, особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Згідно з частиною першою статті 3 Закону №875-ХІІ інвалідність визначається шляхом експертного обстеження органами медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських об`єднань осіб з інвалідністю.
Згідно із статтею 69 Закону №2801-XII медико-соціальна експертиза стійких обмежень життєдіяльності здійснюється медико-соціальними експертними комісіями, які встановлюють ступінь та причину інвалідності, складають (коригують) індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю, в якій визначають реабілітаційні заходи відповідно до законів України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» та «Про реабілітацію у сфері охорони здоров`я».
Порядок організації та проведення медико-соціальної експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає Закон України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 №2961-IV (далі Закон №2961-IV в редакції на час виникнення спірних відносин).
За визначенням понять, наведеного у статті 1 Закону №2961-IV, особа з інвалідністю - повнолітня особа зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність; медико-соціальна експертиза - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану (за наявності) та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності;
Частинами першою та другою статті 7 Закону № 2961-IV встановлено, що медико-соціальна експертиза щодо осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я.
Документи особи з обмеженнями повсякденного функціонування направляються для проходження медико-соціальної експертизи з метою підтвердження стійкого обмеження життєдіяльності та встановлення статусу «особа з інвалідністю» або «дитина з інвалідністю» у разі виявлення мультидисциплінарною реабілітаційною командою ознак стійкого обмеження життєдіяльності, що зазначається в індивідуальному реабілітаційному плані.
Частиною 12 статті 7 Закону № 2961-IV передбачено, що медико-соціальні експертні комісії визначають:
групу інвалідності, її причину і час настання. Особа може одночасно бути визнана особою з інвалідністю однієї групи і лише з однієї причини. При підвищенні групи інвалідності в разі виникнення більш тяжкого захворювання причина інвалідності встановлюється на вибір особи з інвалідністю. У разі якщо однією з причин інвалідності є інвалідність з дитинства, вказуються дві причини інвалідності;
види трудової діяльності, рекомендовані особі з інвалідністю за станом здоров`я. Висновок про нездатність до трудової діяльності внаслідок інвалідності готується виключно за згодою особи з інвалідністю (крім випадків, коли особу з інвалідністю визнано недієздатною);
причинний зв`язок інвалідності із захворюванням чи каліцтвом, що виникли у дитинстві, вродженою вадою;
ступінь втрати професійної працездатності потерпілим від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання;
ступінь втрати здоров`я, групу інвалідності, причину, зв`язок і час настання інвалідності громадян, які постраждали внаслідок політичних репресій або Чорнобильської катастрофи, військової агресії Російської Федерації проти України;
медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.
Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та статті 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» Кабінетом Міністрів України постановою за №1317 від 03.12.2009 було затверджено «Положення про медико-соціальну експертизу» та «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно із пунктом 1 Положення про медико-соціальну експертизу (далі МСЕК), це Положення визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності.
Відповідно до пунктів 3, 4 Положення про МСЕК, медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.
Комісії перебувають у віданні МОЗ і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у мм. Києві та Севастополі; міські, міжрайонні, районні.
МОЗ утворює Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ, визначає її голову та заступника голови. За рішенням МОЗ права та обов`язки Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ можуть бути покладені на підприємство, установу або організацію, що належить до сфери управління МОЗ та має ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики.
Відповідно до пункту 12 Положення про МСЕК, Кримська республіканська, обласні, центральні міські комісії, зокрема: повторно оглядають осіб, що звертаються для встановлення інвалідності і оскаржили рішення районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють якість розроблення індивідуальних програм реабілітації, здійснюють контроль за повнотою і якістю їх виконання; проводять у складних випадках огляд осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленнями районних, міжрайонних, міських комісій.
Обов`язки і права Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ встановлені пунктами 13-14 Положення про МСЕК.
Відповідно до пункту 13 Положення про медико-соціальну експертизу, Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, зокрема:
проводить перевірку обґрунтованості рішень, прийнятих обласними, центральними міськими, міськими, міжрайонними, районними медико-соціальними експертними комісіями і в разі потреби скасовує їх;
повторно оглядає осіб, які оскаржили рішення обласних, Київської та Севастопольської центральних міських комісій, перевіряє якість розроблених ними індивідуальних програм реабілітації, здійснює контроль за повнотою і якістю виконання програми;
проводить у складних випадках огляд хворих та осіб з інвалідністю за направленнями обласних, Київського та Севастопольського міських центрів (бюро) медико-соціальної експертизи;
направляє в особливо складних випадках осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» або Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю навчально-наукового лікувального комплексу Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова.
Згідно із пунктами 17, 19, 20 Положення про МСЕК, медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Відповідальність за якість медичного обстеження, своєчасність та обґрунтованість направлення громадян на медико-соціальну експертизу покладається на керівника лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я.
Комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.
Відповідно до пункту 22 Положення про МСЕК, рішення Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ, Кримської республіканської, обласних, центральних міських комісій (у тому числі в разі проведення огляду у складних випадках) приймається більшістю голосів членів комісій. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови комісії. Член комісії, не згодний з прийнятим рішенням, викладає свою думку в письмовому вигляді, яка додається до акта огляду. На вимогу такого члена комісії акт огляду надсилається МОЗ.
Згідно із пунктом 24 Положення про МСЕК, Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.
Відповідно до пункту 1 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317, це Положення визначає порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями.
Згідно із пунктом 3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.
Пунктом 5 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності визначено, що у разі коли особа, що звертається для встановлення інвалідності, не може прибути на огляд до комісії за станом здоров`я згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії у зв`язку з тим, що проживає у віддаленій місцевості, огляд проводиться за місцем проживання (вдома), у тому числі за місцем проживання у стаціонарних установах для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю, закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб або в закладах охорони здоров`я, в яких така особа перебуває на лікуванні.
У разі подання письмової заяви особою, що звертається для встановлення інвалідності (її законним представником), у якої наявні захворювання, дефекти, необоротні морфологічні стани, порушення функцій органів та систем організму, за яких група інвалідності встановлюється безстроково, перелік яких затверджується МОЗ, комісія може приймати рішення про встановлення інвалідності заочно на підставі направлення лікарсько-консультативної комісії.
Встановлення інвалідності заочно не проводиться за п`ятьма найбільш поширеними нозологічними формами захворювань, визначеними у переліку, що затверджується МОЗ, а також у разі, коли вона спричинена:
нещасним випадком на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров`я);
професійним захворюванням;
захворюванням, одержаним під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях;
захворюванням, пов`язаним з впливом радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;
захворюванням, одержаним в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку.
Відповідно до пункту 13 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності ступінь втрати працездатності військовослужбовців і військовозобов`язаних у період проходження ними служби (зборів) встановлюється у відсотках на підставі постанови військово-лікарської комісії, оформленої як довідка військово-лікарської комісії, свідоцтво про хворобу або витяг з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії за формою, затвердженою Міноборони, та направлення командира військової частини чи територіального центру комплектування та соціальної підтримки на встановлення ступеня втрати працездатності. Копії документів, зазначених у цьому пункті, можуть бути подані в паперовій формі.
Ступінь втрати працездатності військовослужбовця або військовозобов`язаного встановлюється комісією після закінчення його лікування.
Ступінь втрати працездатності військовослужбовця або військовозобов`язаного встановлюється з дня проведення військово-лікарською комісією його огляду, але не пізніше дати звільнення такого військовослужбовця або військовозобов`язаного з військової служби.
Відповідно до пункту 24 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ.
В особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України або Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю навчально-наукового лікувального комплексу Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова. Після обстеження зазначені установа або інститут складають консультативні висновки, які є обов`язковими для розгляду під час прийняття рішення комісією.
Рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку (пункту 25 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності).

Особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. Причиною інвалідності, зокрема, є загальне захворювання (пункт 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності).

Підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

Критеріями для встановлення III групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності у помірно вираженому I ступені:

обмеження самообслуговування I ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів;

обмеження здатності самостійно пересуватися I ступеня - здатність до самостійного пересування з більшим витрачанням часу, часткового пересування та скорочення відстані;

обмеження здатності до навчання I ступеня - здатність до навчання в навчальних закладах загального типу за умови дотримання спеціального режиму навчального процесу і/або з використанням допоміжних засобів, за допомогою інших осіб (крім персоналу, що навчає);

обмеження здатності до трудової діяльності I ступеня - часткова втрата можливостей до повноцінної трудової діяльності (втрата професії, значне обмеження кваліфікації або зменшення обсягу професійної трудової діяльності більше ніж на 25 відсотків, значне утруднення в набутті професії чи працевлаштуванні осіб, що раніше ніколи не працювали та не мають професії);

обмеження здатності до орієнтації I ступеня - здатність до орієнтації в часі, просторі за умови використання допоміжних засобів;

обмеження здатності до спілкування I ступеня - здатність до спілкування, що характеризується зниженням швидкості, зменшенням обсягу засвоєння, отримання та передавання інформації;

обмеження здатності контролювати свою поведінку I ступеня - здатність частково контролювати свою поведінку за особливих умов.

Особи з інвалідністю III групи з помірним обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ повноважна була проводити перевірку обґрунтованості рішень, прийнятих обласними, центральними міськими, міськими, міжрайонними, районними медико-соціальними експертними комісіями і в разі потреби скасовує їх; повторно оглядати осіб, які оскаржили рішення обласних, Київської та Севастопольської центральних міських комісій.

Суд враховує, наказом МОЗ України №1809 від 26.10.2024 права та обов`язки Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ України покладено на Державну установу «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» ().

В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач є військовослужбовцем, 27.05.2022 отримав вогнепальне осколкове поранення, за висновком ВЛК, оформленої довідкою № 3045/2 від 11.04.2024, визнаний обмежено-придатним до військової служби, непридатним до служби у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах за винятком підрозділів забезпечення; придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, установах, організаціях, навчальних закладах.

Так, згідно із довідкою ВЛК військової частини НОМЕР_7 № 3045/2 від 11.04.2024, встановлено віддалені наслідки вибухової травми (27.05.2022):

вогнепального осколкового сліпого поранення лівої щоки, лікованого оперативно: 25.07.2022 двощелепного шинування, у вигляді зміцнілих післяопераціних рубців дефекту м`яких тканин лівої верхньощелепної ділянки та нижньої ділянки шиї, з незначним порушенням функції;

вогнепального осколкового сліпого поранення грудної клітки з контузією лівої легені, перелом ІІІ-ІV ребер ліворуч, перелом остистих відростків 2-8 грудних хребців, лікованих оперативно: 27.05.2022 - первинна хірургічна обробка вогнепальних ран, 01.06.2022 вторинна хірургічна обробка вогнепальних ран м`яких тканин задньої поверхні спини, шиї, 25.06.2022 монтаж VAC системи на рану лівої лопаткової ділянки, 02.07.2022 демонтаж VAC системи, ушивання рани, у вигляді зміцнілих післяопераціних рубців лівої лопаткової ділянки, консолідованих переломів ІІІ, ІV, V ребер ліворуч та остистих відростків ІІ та VIII грудних хребців, ретроспонділолістезу С5, протрузії міжхребцевих дисків С4-С5, С5-С6, С6-С7, посттравматичної невропатії лівого ліктьового нерву з контрактурою ІV та V пальців лівої кисті та помірним порушенням функції рухів.

14.06.2024 Львівським обласним центром медико-соціальної експертизи (Обласна МСЕК №3) було проведено огляд позивача та встановлено 25% втрати працездатності згідно із довідкою ВЛК №3045/2 від 11.04.2024 без встановлення інвалідності, що підтверджується довідкою про результати про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках (видається страхувальнику) серії 12 ААА №028377 від 08.07.2024.

13.12.2024 щодо позивача Державною установою «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», який виконував повноваження Центральної МСЕК, проведено очне обстеження та підтверджено обґрунтованість рішення Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи (Обласна МСЕК №3), результати експертного огляду внесені до акта №1 огляду медико-соціальною експертною комісією (за формою первинної облікової документації №157/о) та протоколу засідання комісії №20 від 13.12.2024.

Зі змісту акту огляду Центральної МСЕК №1 від 13.12.2024, листа Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» від 10.03.2025 №1053/03-19 вбачається, що ОСОБА_1 оглядався Центральною МСЕК очно та за результатами огляду не визнаний особою з інвалідністю, йому підтверджено 25% втрати професійної працездатності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Критеріями для встановлення III групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності у помірно вираженому I ступені.

В обґрунтування експертного рішення акту огляду Центральної МСЕК №1 від 13.12.2024 вказано, що обмеження життєдіяльності позивача: до самообслуговування 0%, до пересування 0%, до спілкування 0%, до навчання 0%, до орієнтації 0%, здатність до трудової діяльності 0-1%. Акт підписаний всіма членами комісії та завірений печаткою установи.

У межах спірних правовідносинах позивач наполягає, що рішення Центральної МСЕК від 13.12.2024 щодо підтвердження 25% втрати працездатності та ненадання ІІІ групи інвалідності є протиправним, оскільки надані медичні документи підтверджують, що в нього незадовільний фізичний стан внаслідок отриманого поранення, що, на думку позивача, є підставою для встановлення ІІІ групи інвалідності.

Суд зазначає, що при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються рішення МСЕК, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки не є спеціалізованою установою в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд вправі перевіряти законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Відповідна правова позиція неодноразово виснувалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 10.02.2022 у справі №160/7153/20, від 29.12.2021 у справі № 638/2723/16-а, від 12.10.2021 у справі №280/4820/19.

Верховний Суд у постанові від 13.04.2021у справі № 0540/7965/18-а вказав, що беручи до уваги сутність спірних правовідносин, суд, при розв`язанні спору щодо оскарження рішення МСЕК, у першу чергу перевіряє дотримання медико-соціальною експертною комісією порядку проведення експертизи та основних вимог законодавства, що регулює відповідну сферу, тоді як вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності особи є дискреційним повноваженням відповідних комісій, яке суд не може перебирати на себе.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, позивачем не наведено, а судом не встановлено порушення відповідачем саме порядку проведення експертизи та основних вимог законодавства, що регулює відповідну сферу спірних правовідносин.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення Центральної медико-соціальної експертної комісії від 13.12.2024 щодо визначення ОСОБА_1 25% втрати працездатності та відмови у встановленні групи інвалідності.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати позицію суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує її обґрунтованість.

Натомість в даному випадку позивачем не підтверджено належними доказами обставин, якими обґрунтовує заявлені вимоги, та не доведено неправомірності рішення, що оскаржується.

За таких обставин, враховуючи те, що в ході розгляду даної справи судом не було встановлено допущення з боку відповідача порушень вимог чинного законодавства, які б стосувались саме процедури проведення медичного огляду позивача та оформлення його результатів у спірних правовідносинах, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов не є обґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 139 КАС України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст.9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Державної установи «Український державний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» (, місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, пров. Ф. Макаревського, 1-А) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова