Справа № 280/3985/25
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

11 серпня 2025 року Справа № 280/3985/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про відшкодування шкоди, завданої військовослужбовцем за час проходження служби,

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2025 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 (далі позивач) до ОСОБА_1 (далі відповідач) про відшкодування шкоди, завданої військовослужбовцем за час проходження служби, відповідно до якої позивач просить суд:

стягнути з ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (код НОМЕР_2 ) вартість завданої державі шкоди у розмірі 147 887 (сто сорок сім тисяч вісімсот вісімдесят сім) грн. 46 коп.

Позовну заяву мотивовано тим, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 65 від 03.03.2023 сержанта ОСОБА_1 призначено на посаду Сержанта резерву запасного взводу 50-ї запасної роти військової частини НОМЕР_1 , з 03.03.2023. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.07.2024 № 210 відповідача направлено на лікування у КНП «П`ятихатська центральна міська лікарня» м.П`ятихатки, Дніпропетровської області. У відповідності до Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.01.2025 № 13, сержант резерву 50-ї запасної роти сержанта ОСОБА_1 , вважається таким, що своєчасно не повернувся із стаціонарного лікування в розташування підрозділу та відсутній на військовій службі з 01.01.2025. Згідно відповіді КНП «П`ятихатська центральна міська лікарня» від 10.01.2025 № 45 відповідач знаходився на лікуванні з 26.07.2024 по 16.08.2024 та був виписаний з покращенням та з рекомендаціями подальшого проходження ВЛК. На підставі рапорту від 13.01.2025, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.01.2025 № 262, призначено проведення службового розслідування відносно сержанта ОСОБА_1 за фактом неповернення після лікування останнім до розташування підрозділу. Відповідно до Акту службового розслідування від 05.03.2025 в ході службового розслідування виявлено переплату грошового забезпечення та премії відповідачу за період з 17.08.2024 по 31.12.2024 у розмірі 147 887,46 грн. Такими діями, відповідач допустив порушення вимог статей 11, 12, 16, 37, 49, 127-128 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Необхідність звернення до суду із даним позовом обумовлена тим, що на сьогодні відповідач самовільно залишив службу у військовій частині НОМЕР_1 , йому не нараховується відповідно заробітна плата та додаткові виплати із яких на сьогодні можна проводити відрахування за заподіяння вищевказаної суми шкоди, та Відповідач не є звільненим із служби у військовій частині НОМЕР_1 . Та у відповідності до Акту розслідування відповідач обліковується у військовій частині НОМЕР_1 , як особа яка відсутня на військовій службі без поважних на те причин та дозволу командира, що підтверджується Актом службового розслідування від 05.03.2025. Враховуючи, той факт, що на сьогодні відповідач у даній справі самовільно залишив розташування військової частини, відсутня будь-яка можливість ознайомлення його із даним наказом, і не можливо на сьогодні із відповідача в добровільному порядку провести стягнення заподіяних збитків, як через відсутність самого військовослужбовця, так і відсутності нарахування Відповідачу заробітної плати та інших доплат, із яких можливо було проводити стягнення у добровільному порядку такі стягнення. Позивач просить суд задовольнити позовну заяву.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.05.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу час на усунення недоліків позову.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 02.06.2025 відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.

Станом на час розгляду справи від відповідача ані відзиву, ані повідомлення щодо неможливості надання відзиву не надходили.

Відповідно до положень частин 3 - 4 ст. 124 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється:

1) за наявності в особи електронного кабінету - шляхом надсилання повістки до її електронного кабінету;

2) за відсутності в особи електронного кабінету - шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур`єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу.

Копія ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 02.06.2025 направлялася відповідачу за зареєстрованим місцем проживання ( АДРЕСА_4 ) та на адресу, вказану у позові ( АДРЕСА_2 ), але поштові відправлення було повернуто суду оператором поштового зв`язку 23.06.2025 з підстав «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до пунктів 102, 104 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику, крім випадків, коли відправником надано розпорядження «не повертати». Невручені поштові відправлення, невиплачені поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку до закінчення строку, встановленого оператором поштового зв`язку, але не менше одного місяця.

Як вказав Верховний Суд в ухвалі від 08.07.2025 у справі № 580/12577/23 до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Також, відповідно положень до ч. 1 ст. 130 КАС України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання.

Відповідачу повідомлено про наявність даного судового провадження шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України на сторінці суду.

Таким чином, суд вжив усіх необхідних процесуальних заходів для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Згідно з положеннями статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною 1 ст. 262 КАС України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку із перебуванням судді Артоуз О.О. з 30 червня по 10 серпня 2025 року у щорічній відпустці розгляд справи здійснюється у перший робочий день після виходу судді із відпустки.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.03.2023 № 65 сержанта ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 18.02.2023 № 33-РС на посаду Сержанта резерву запасного взводу 50 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_5 ), з 03.03.2023 зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.07.2024 № 210 вважати сержанта ОСОБА_1 таким, що вибув на лікування у КНП «П`ятихатська центральна міська лікарня» м. П`ятихатки Дніпропетровської області з 26.07.2024.

Старшим групи 50 запасної роти, капітаном ОСОБА_2 13.01.2025 подано командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт яким повідомив про те, що сержант резерву 50 запасної роти ОСОБА_1 не прибув зі стаціонарного лікування. Згідно відповіді лікувального закладу від 08.01.2025 ОСОБА_1 був виписаний 16.08.2024.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.01.2025 № 13 сержанта ОСОБА_1 вважати таким, що своєчасно не повернувся зі стаціонарного лікування в розташування підрозділу та відсутній на військовій службі.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 13.01.2025 № 262 доручено провести службове розслідування відносно сержанта ОСОБА_1 за фактом неповернення після лікування останнім до розташування підрозділу.

За результатами проведення службового розслідування складено Акт службового розслідування від 05.03.2025 в якому встановлено, що з 17.08.2024 сержант ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем призваним на військовою службу за контрактом, на період воєнного стану, порушив вимоги ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про оборону України", ст. 11, 16, 37, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та з метою тимчасового незаконного ухилення від виконання обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, без поважних причин та дозволу командира, відсутній на військовій службі. Також встановлено факт неправомірної переплати грошового забезпечення та премії з 17.08.2024 по 31.12.2024 сержанту ОСОБА_1 . Відповідно довідки розрахунку переплати грошового забезпечення та премії від 27.02.2025 №1776/1/6926, переплата сержанту ОСОБА_1 за період з 17.08.2024 по 31.12.2024, становить 147 887,46 грн. Переплата грошового забезпечення та премії сержанту виникла у зв`язку з тим, що майор ОСОБА_3 , командир 50 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , не подавав рапорт про ймовірну відсутність у лікувальному закладі сержанта ОСОБА_1 , що призвело до порушення обліку особового складу, чим своїми діяннями допустив порушення вимог ст. ст. 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та наказу Міністерства Оборони України від 29.11.2018 № 604 «Про затвердження Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення».

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 11.03.2025 № 826 «Про результати проведеного службового розслідування відносно сержанта ОСОБА_1 за фактом неповернення після лікування останнім до розташування підрозділу» вирішено вважати службове розслідування завершеним, за самовільне залишення місця служби та порушення вимог статей 11, 16, 37, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, сержанта ОСОБА_1 , сержанта резерву 50 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , після повернення в підрозділ притягнути до дисциплінарної відповідальності, не нараховувати грошове забезпечення сержанту ОСОБА_1 , сержанту резерву 50 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , з 01.01.2025 на підставі пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260.

Згідно довідки-розрахунку нарахованого та виплаченого грошового забезпечення сержанта ОСОБА_1 за період з 17.08.2024 по 31.12.2024 від 27.02.2025 №1776/1/6926 відповідачу у період з 17.08.2024 по 31.12.2024 нараховано та виплачено грошове забезпечення у сумі 147 887,46 грн (105 633,88 грн. після утримання обов`язкових платежів) яке складалося з: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії та індексації поточної.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII (тут і далі в редакції на дату виникнення спірних правовідносин)).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 3 Закону № 2232-XII визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України Про оборону України, Про Збройні Сили України, Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.2019 № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби (тут і далі в редакції на дату виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Згідно ст. 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до ст. 26, 27 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-IX (далі Закон № 160-IX (тут і далі в редакції на дату виникнення спірних правовідносин).

Згідно ст. 1 Закону № 160-IX матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Відповідно до ст. 3 Закону № 160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди. Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Згідно ст. 10 Закону № 160-IX відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону. Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті.

Відповідно до ст. 13 Закону № 160-IX стягнення сум завданої шкоди в разі притягнення винної особи до матеріальної відповідальності здійснюється щомісяця із грошового забезпечення особи в розмірі до 20 відсотків її місячного грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям врегульовано Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 р. № 260 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).

Згідно п. 15 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується, окрім іншого, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.01.2019 по справі № 753/15556/15-ц зазначила, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності саме рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Верховний Суд в постанові від 01.03.2021 по справі № 180/1735/16-ц зазначив, що під час застосування правил статті 1215 ЦК України як винятку із статті 1212 ЦК України суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, а трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.

З матеріалів справи вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.01.2025 № 13 сержанта ОСОБА_1 вважати таким, що своєчасно не повернувся зі стаціонарного лікування в розташування підрозділу та відсутній на військовій службі і знято з усіх видів забезпечення з 01.01.2025.

Згідно довідки-розрахунку від 27.02.2025 №1776/1/6926 сержанту ОСОБА_1 за період з 17.08.2024 по 31.12.2024 здійснена переплата грошового забезпечення у розмірі 147 887,46 грн.

При цьому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 11.03.2025 № 826 «Про результати проведеного службового розслідування відносно сержанта ОСОБА_1 за фактом неповернення після лікування останнім до розташування підрозділу» вирішено за самовільне залишення місця служби та порушення вимог статей 11, 16, 37, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, сержанта ОСОБА_1 , сержанта резерву 50 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , після повернення в підрозділ притягнути до дисциплінарної відповідальності, не нараховувати грошове забезпечення сержанту ОСОБА_1 , сержанту резерву 50 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , з 01.01.2025 на підставі пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260.

Даних щодо сплати відповідачем - сержантом ОСОБА_1 безпідставно набутих коштів на загальну суму 147 887,46 грн. або оскарження результатів службового розслідування на дату розгляду справи суду не надано.

Пунктом 1 частини першої статті 6 Закону №160-ІХ визначено, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону №160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 160-ІХ у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що заявлені до стягнення кошти були отримані відповідачем як грошове забезпечення за період, протягом якого відповідач був відсутній на службі без поважних причин, у зв`язку із чим був притягнутий до повної матеріальної відповідальності.

Відтак, у зв`язку із призупиненням військової служби відповідачу, який притягнутий до матеріальної відповідальності, та не відшкодування шкоди в добровільному порядку, враховуючи також, що відповідач відзиву на позовну заяву та доказів відшкодування шкоди до суду не подав, суд дійшов висновку про наявність правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно із частиною другою статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Отже, оскільки у цій справі задоволено позов суб`єкта владних повноважень, тому судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 134, 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про відшкодування шкоди, завданої військовослужбовцем за час проходження служби, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (код НОМЕР_2 ) вартість завданої державі шкоди у розмірі 147 887 (сто сорок сім тисяч вісімсот вісімдесят сім) грн. 46 коп.

Розподіл судових витрат не проводиться.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 11 серпня 2025 року.

Суддя О.О. Артоуз