Справа № 420/23752/25
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2025-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
11 серпня 2025 року м.Одеса
До Одеського окружного адміністративного суду 17.07.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 секретаря Ірпінської міської ради), Виконавчого комітету Ірпінської міської ради, Ірпінської міської ради, в якій позивач просить суд:
1.Встановити відсутність компетенції (повноважень) у секретаря Ірпінської міської ради ОСОБА_2 на видачу від імені в.о. міського голови розпорядження № 45 від 03.02.2025 року, № 109-о від 21.03.2025 року;
2. Визнати протиправними та скасувати розпорядження в.о. міського головисекретаря ради ОСОБА_2 № 45 від 03.02.2025 року, № 109-о від 21.03.2025 року;
3. Встановити відсутність компетенції (повноважень) у секретаря Ірпінської міської ради ОСОБА_2 вносити від імені в.о. міського голови на розгляд ради пропозицію щодо структури виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету, їх штатів, встановлених відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України шляхом включення до порядку денного п`ятдесятої сесії Ірпінської міської ради питання Про внесення та затвердження змін в структурі виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету";
4. Визнати протиправним та скасувати рішення Ірпінської міської ради №3830-50-VIII від 06.03.2025 року Про внесення та затвердження змін в структурі виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету";
5. Поновити ОСОБА_1 в структурі Виконавчого комітету Ірпінської міської ради шляхом призначення на посаду - начальника відділу земельних відносин та землевпорядкування Управління містобудування, архітектури та земельних ресурсів виконавчого комітету Ірпінської міської ради - яка за функціональними обов`язками є рівнозначною тій, яку вона займала на час звільнення. Допустити до негайного виконання рішення суду в цій частині.
8. Стягнути з Виконавчого комітету Ірпінської міської ради на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням у сумі 2664,14 грн за кожен день у період з 21.03.2025 (моменту звільнення) по час винесення судомрішення з утриманням податків при виплаті та покласти на ОСОБА_2 обов`язок покрити шкоду, заподіяну Виконавчому комітету Ірпінської міської ради у зв`язку з виплатою ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням.
22.07.2025 суддя ухвалив позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 секретаря Ірпінської міської ради, Виконавчого комітету Ірпінської міської ради, Ірпінської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху; встановити позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.
В ухвалі від 22.07.2025 суддею зазначено, що недоліки позовної заяви повинні бути усунені шляхом надання до суду:
- заяви/клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду з заявленими вимогами та доказами, з зазначенням обставин, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду з позовними вимогами про оскарження розпорядження в.о. міського голови секретаря ради Макеєвої Анжели Георгіївни № 45 від 03.02.2025 «Про проведення службового розслідування та відсторонення від здійснення повноважень за посадою» та розпорядження в.о. міського голови секретаря ради Макеєвої Анжели Георгіївни 109-о від 21.03.2025;
- обґрунтування порушення прав, свобод, інтересів позивача рішенням Ірпінської міської ради №3830-50-VIII від 06.03.2025 «Про внесення та затвердження змін в структурі виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету» на момент звернення до суду;
- документ про сплату судового збору у розмірі 2180,16 грн або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
04.08.2025 до суду від ОСОБА_1 надійшли заяви:
залучити до участі у справі третьою особою без самостійних вимог на стороні позивача Національне агентство з питань запобігання корупції;
визнати протиправними дії секретаря Ірпінської міської ради Макеєвої Анжели Георгіївни щодо видачі від імені в.о. міського голови розпорядження № 45 від 03.02.2025 року, №109-о від 21.03.2025 року;
визнати протиправними та скасувати розпорядження в.о. міського голови - секретаря ради Макеєвої Анжели Георгіївни № 45 від 03.02.2025 року, № 109-о від 21.03.2025 року;
визнати протиправними дії секретаря Ірпінської міської ради ОСОБА_2 щодо внесення від імені в.о. міського голови на розгляд ради пропозицію щодо структури виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету, їх штатів, встановлених відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України шляхом включення до порядку денного п`ятдесятої сесії Ірпінської міської ради питання Про внесення та затвердження змін в структурі виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету";
визнати протиправним та скасувати рішення Ірпінської міської ради №3830-50- VIII від 06.03.2025 року Про внесення та затвердження змін в структурі виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету";
поновити ОСОБА_1 в структурі Виконавчого комітету Ірпінської міської ради шляхом призначення на посаду - начальника відділу земельних відносин та землевпорядкування Управління містобудування, архітектури та земельних ресурсів виконавчого комітету Ірпінської міської ради - яка за функціональними обов`язками є рівнозначною тій, яку вона займала на час звільнення. Допустити до негайного виконання рішення суду в цій частині;
стягнути з Виконавчого комітету Ірпінської міської ради на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у сумі 37 297,96 грн. з утриманням податків при виплаті та покласти на ОСОБА_2 обов`язок покрити шкоду, заподіяну Виконавчому комітету Ірпінської міської ради у зв`язку з виплатою ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні;
стягнути з Виконавчого комітету Ірпінської міської ради на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням у сумі 2 664,14 грн. за кожен день у період з 21.03.2025 року (моменту звільнення) по час винесення судом рішення з утриманням податків при виплаті та покласти на ОСОБА_2 обов`язок покрити шкоду, заподіяну Виконавчому комітету Ірпінської міської ради у зв`язку з виплатою ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням;
судові витрати у справі покласти на Відповідача 2.
1. Які правопорушення ОСОБА_1 були зафіксовані секретарем ради Макеєвою А.Г. при перевірці за період з 30.01.2025 року по 02.02.2025 року? Надати копії підтверджуючих документів;
2. Надати копії документів, які були надані секретарю ради Макеєвій А.Г. для ознайомлення, внаслідок чого нею від імені в.о. міського голови було видано розпорядження № 45 від 03.02.2025 року стосовно неналежного виконання, перевищення своїх повноважень та недодержання вимог законодавства начальником відділу земельних ресурсів Анастасією ЧЕРКАС при здійсненні повноважень, передбачених Положенням про земельний відділ;
3. Надати інформацію про зафіксовані станом на 02.02.2025 року порушення, вчинені начальником відділу земельних ресурсів Анастасією ЧЕРКАС при здійсненні повноважень, відомості про які були надані секретарю ради Макеєвій А.Г.? надати копії підтверджуючих документів;
4. Повідомити чи зверталися у період з 20.02.2023 року по 31.03.2025 року Ірпінська міська рада, Виконавчий комітет Ірпінської міської ради, ОСОБА_2 (як в.о. міського голови чи секретар ради), Кравчук А.В. ( як перший заступник міського голови чи голова комісії) до правоохоронний органів із заявами про відкриття кримінальних проваджень відносно начальника відділу земельних ресурсів Анастасією ЧЕРКАС (в тому числі за внесення неправдивих відомостей до правоохоронних органів), надати копії підтверджуючих документів;
6. Повідомити про вжиті секретарем ради Макеєвою А.Г. заходи дисциплінарного стягнення відносно начальника юридичного відділу Севастьянової Олени Вікторівни за відсутність на робочому місці 19.03.2025 року у період після з 14:14 та надати копії підтверджуючих документів;
7. Повідомити чи був присутній перший заступник міського голови ОСОБА_4 на робочому місці у період відсторонення від посади в рамках службового розслідування згідно розпорядження міського голови № 85 від 01.05.2024 року, та надати належним чином завірені копії підтверджуючих документів (у тому числі, але не виключно - табелів обліку робочого часу);
8. Надати інформацію про дати, коли секретар ради у період з 24.01.2025 по 31.03.2025 року не здійснювала повноваження в.о. міського голови (зокрема, але не виключно у зв`язку з відпусткою, хворобою, відрядженням, у період відсутності в ЄДР відомостей про неї як в.о. міського голови тощо), посадових осіб, які здійснювали повноваження в.о. міського голови у ці дати, та надати належним чином завірені копії підтверджуючих документів.
Розглянувши подані ОСОБА_1 заяви на усунення недоліків позовної заяви, оцінивши зміст та підстави позовних вимог, суддя виходить з такого.
Так, позивач, окрім іншого, заявляє позовні вимоги:
визнати протиправними дії секретаря Ірпінської міської ради Макеєвої Анжели Георгіївни щодо внесення від імені в.о. міського голови на розгляд ради пропозицію щодо структури виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету, їх штатів, встановлених відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України шляхом включення до порядку денного п`ятдесятої сесії Ірпінської міської ради питання Про внесення та затвердження змін в структурі виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету";
визнати протиправним та скасувати рішення Ірпінської міської ради №3830-50- VIII від 06.03.2025 року Про внесення та затвердження змін в структурі виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету".
З приводу зазначених позовних вимог суддя зазначає таке.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди повинні дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав і свобод, гарантованих Конвенцією.
У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).
Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Як установлено суддею, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання протиправними дії секретаря Ірпінської міської ради щодо внесення від імені в.о. міського голови на розгляд ради пропозицію щодо структури виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету, їх штатів та визнання протиправним та скасування рішення Ірпінської міської ради №3830-50- VIII від 06.03.2025 Про внесення та затвердження змін в структурі виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету".
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ставить питання щодо правомірності змін в структурі виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету, посаду у складі яких вона обіймає. Вказує, що у новоствореному управлінні передбачено збереження аналогічних посад начальників відділів, кількість штатних одиниць фактично не змінилась, функціонал зберігся, однак позивачу не було запропоновано переведення на суміжну посаду, хоча це прямо передбачено статтею 42 КЗпП України.
Суддя зазначає, що у своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).
За приписами пункту 18 частини першої статті 4 КАС України нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який установлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.
Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який (яке) стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС України).
За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.
Нормативно-правовий акт - це письмовий документ компетентного органу держави, уповноваженого нею органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта, в якому закріплено забезпечуване нею формально обов`язкове правило поведінки загального характеру. Такий акт приймається як шляхом безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це суб`єктом за встановленою процедурою, розрахований на невизначене коло осіб і на багаторазове застосування.
Натомість індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.
Отже, нормативно-правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (норми права), тоді як акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються в нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує свою дію фактами його застосування, тоді як дія акта застосування норм права закінчується у зв`язку з припиненням існування конкретних правовідносин.
З огляду на наведені вище положення КАС України та загальновідомі ознаки та властивості нормативно-правового й індивідуального актів оскаржуване рішення є актом індивідуальної дії, оскільки видане відповідачем на підставі пунктів 5 і 6 частини першої статті 26, пункту 6 частини четвертої статті 42 та частини четвертої статті 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»; не містить загальнообов`язкових правил поведінки; не регулює певний вид суспільних відносин, а спрямоване на виникнення конкретних правовідносин щодо затвердження структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів,; не розраховане на багаторазове застосування, а вичерпує дію після затвердження структури виконавчих органів ради, штату керівництва та її виконавчого комітету, загальної чисельності керівництва та виконавчих органів.
Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правовий статус і відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Відповідно до пунктів 5, 6 частини першої статті 26 вказаного Закону виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів, витрат на їх утримання; утворення за поданням сільського, селищного, міського голови інших виконавчих органів ради.
Згідно із пунктом 6 частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова вносить на розгляд ради пропозиції щодо структури і штатів виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету.
Частинами першою та четвертою статті 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» установлено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Організаційні засади реалізації повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад щодо здійснення державної регуляторної політики визначаються Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Положення про відділи, управління та інші виконавчі органи ради затверджуються відповідною радою.
Відповідно до положень частин першої - третьої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». На офіційному вебсайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.

Конституційний Суд України в Рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 роз`яснив, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, до повноважень відповідної ради належать прийняття рішень щодо затвердження структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів, утворення інших виконавчих органів ради, а також внесення змін до цих рішень.

Суддя зазначає, що за загальним правилом власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган сам вирішує питання організаційної структури, чисельності та штатів працівників, якщо інше не встановлено обов`язковим для нього нормативно-правовим актом. Питання про доцільність скорочення посад, чисельності працівників, структури підприємства, установи, організації судом не обговорюється, оскільки це було б втручанням у діяльність такого підприємства, установи, організації.

Твердження ОСОБА_1 про те, що оскаржувані дії та рішення порушує її право на проходження публічної служби, є помилковим, оскільки з прийняттям вказаного рішення лише розпочинається процедура реорганізації структури Ірпінської міської ради і на цій стадії неможливо дійти висновку про те, що це право позивача порушується, а відтак на підставі наведених вище положень частини першої статті 5 КАС України унеможливлює розгляд таких вимог у порядку адміністративного судочинства.

Оскільки оскаржуване рішення Ірпінської міської ради не порушує прав, свобод або інтересів позивача, це унеможливлює заявлення позовних вимог про визнання протиправним, нечинним та/або скасування такого рішення не лише в порядку адміністративного, а й іншого виду судочинства, у контексті спірних правовідносин та суб`єктного складу учасників справи.

Схожий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 580/2623/19.

Щодо позовних вимог стосовно протиправності дій секретаря Ірпінської міської ради Макеєвої Анжели Георгіївни щодо внесення від імені в.о. міського голови на розгляд ради пропозицію щодо структури виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету, їх штатів, суддя зазначає, що вказані дії є складовою процедури ухвалення спірного рішення Ірпенської міської ради, а відтак оцінку їх правомірності не може бути надано судом окремо від оскарження рішення, прийнятого за наслідком вчинення таких дій.

Так, одним із способів захисту порушених суб`єктом владних повноважень прав, свобод або законних інтересів, ст. 5 КАС України визначає визнання протиправним та скасування індивідуального акта.

В свою чергу, неправомірність дій при прийнятті рішень не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками таких дій.

Так само вказаний висновок стосується й позовної вимоги про визнати протиправними дії секретаря Ірпінської міської ради Макеєвої Анжели Георгіївни щодо видачі від імені в.о. міського голови розпорядження № 45 від 03.02.2025 року, №109-о від 21.03.2025 року.

За приписами частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, установленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням установленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Отже, відсутність управлінських функцій відповідачів при прийнятті оскаржуваного рішення, відсутність правовідносин між позивачем та відповідачем внаслідок прийняття оскаржуваного рішення та вчинених дій та відсутність порушених трудових прав позивача внаслідок прийняття оскаржуваних рішень свідчать про відсутність спору, що у свою чергу виключає можливість звернення до суду.

При цьому поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Вищезазначені правові висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №9901/663/18, від 12.12.2018 у справі №802/2474/17-а; від 22.03.2018 у справі №800/559/17, від 03.04.2018 у справі №9901/152/18, від 30.05.2018 у справі №9901/497/18, від 05.02.2019 у справі №9901/638/18 та від 27.02.2019 у справі №9901/798/18.

З огляду на викладене, заявлені позовні вимоги не підлягають розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляду.

За змістом ч. 5 ст. 170 КАС України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Із аналізу даної правової норми слідує, що після постановлення судом ухвали про відмову у відкритті провадження у справі не допускається повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду із тим самим позовом з тих самих підстав і до тієї самої особи.

Підсумовуючи наведене, суддя приходить до висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 секретаря Ірпінської міської ради, Виконавчого комітету Ірпінської міської ради, Ірпінської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії щодо позовних вимог:

«визнати протиправними дії секретаря Ірпінської міської ради Макеєвої Анжели Георгіївни щодо внесення від імені в.о. міського голови на розгляд ради пропозицію щодо структури виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету, їх штатів, встановлених відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України шляхом включення до порядку денного п`ятдесятої сесії Ірпінської міської ради питання Про внесення та затвердження змін в структурі виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету";

визнати протиправним та скасувати рішення Ірпінської міської ради №3830-50- VIII від 06.03.2025 року Про внесення та затвердження змін в структурі виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету";

визнати протиправними дії секретаря Ірпінської міської ради ОСОБА_2 щодо видачі від імені в.о. міського голови розпорядження № 45 від 03.02.2025 року, №109-о від 21.03.2025 року».

Щодо позовних вимог визнати протиправними та скасувати розпорядження в.о. міського голови - секретаря ради Макеєвої Анжели Георгіївни № 45 від 03.02.2025 року, № 109-о від 21.03.2025 року та похідних вимог, суддя зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, розпорядженням в.о. міського голови секретаря ради Макеєвої Анжели Георгіївни № 45 від 03.02.2025 «Про проведення службового розслідування та відсторонення від здійснення повноважень за посадою», наказано, окрім іншого: провести службове розслідування для встановлення або спростування обставин, причин та умов, що сприяли ймовірному неналежному виконанню, перевищенню своїх повноважень та недодержанню вимог законодавства начальником відділу земельних ресурсів Анастасією Черкас при здійсненні повноважень, передбачених Положенням про земельний відділ (п.1); відсторонити начальника відділу земельних ресурсів Анастасію Черкас від здійснення повноважень на посаді з 03 лютого 1014 року на період проведення службового розслідування зі збереженням обов`язкових виплат заробітної плати. На період відсторонення начальника відділу земельних ресурсів Анастасії Черкас від здійснення повноважень за посадою покласти їх виконання на головного спеціаліста відділу земельних ресурсів ОСОБА_5 .

На розпорядженні №45 від 03.02.2025 мається відмітка, про ознайомлення ОСОБА_1 17.03.2025.

Розпорядженням в.о. міського голови секретаря ради Макеєвої Анжели Георгіївни та № 109-о від 21.03.2025,звільнено ОСОБА_1 із займаної посади начальника відділу земельних ресурсів 21.03.2025 за прогул без поважних причин згідно з п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

На розпорядження 109-о від 21.03.2025 мається відмітка, про ознайомлення ОСОБА_1 31.03.2025.

Так, в ухвалі від 22.07.2025 суддею зазначено, що позивачем було пропущено встановлений статтею 122 КАС України місячний строк для звернення до суду за позовними вимогами щодо оскарження цих рішень.

Позивачем до суду 04.08.2025 скеровано клопотання про поновлення пропущеного строку на звернення до суду у якому ОСОБА_1 зазначає, що 30.04.2025 так і не отримавши запитуваної інформації та копій документів в межах місячного строку з моменту інформування про звільнення з посади вона звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до секретаря Ірпінської міської ради ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Ірпінської міської ради, третя особа ОСОБА_6 про визнання протиправними дій, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, встановлення факту мобінгу, стягнення моральної шкоди та клопотанням про забезпечення доказів (справа № 420/13676/25),

Позовну вимоги згідно вищезазначеної позовної заяви були наступними: 1. Визнати протиправними дії в.о. міського голови-секретаря ради Макеєвої А.Г., Виконавчого комітету Ірпінської міської ради щодо видачі розпоряджень № 45 від 03.02.2025 року, № 109-о від 21.03.2025 року та встановити їх нікчемність; 2. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Ірпінської міської ради; 3. Стягнути з Виконавчого комітету Ірпінської міської ради середній заробіток за час вимушеного прогулу: з 17.03.2025 р. по 21.03.2025 р. у зв`язку з незаконним відстороненням; з 21.03.2025 р. по день ухвалення судового рішення - у зв`язку з незаконним звільненням. Розмір буде уточнений під час розгляду справи. 4. Встановити факт мобінгу щодо ОСОБА_1 , вчиненого секретарем ради Макеєвою А.Г. та невстановленими на момент подачі позовної заяви особами, які підписали Акт про мою відсутність про мою відсутність на робочому місці 18.03.2025 року, службову записку від 18.03.2025 року, Акт про мою відсутність про мою відсутність на робочому місці 19.03.2025 року, службову записку від 19.03.2025 року. 5. Стягнути з виконавчого комітету Ірпінської міської ради на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07.05.2025 у справі № 420/13676/25 суд залишив позовну заяву без руху з детальним обгрунтуванням недоліків, які перешкоджали відкриттю провадження у справі, у тому числі щодо необхідності приведення позовної заяви у відповідність до ст. 160 КАС України шляхом уточнення позовних вимог.

12.05.2025, на виконання вимог ухвали суду, було направлено клопотання про усунення недоліків позовної заяви, у тому числі подано уточнену позовну заяву з наступними позовними вимогами: 1) Розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 2) Встановити відсутність компетенції (повноважень) секретаря Ірпінської міської ради ОСОБА_2 видавати від імені в.о. міського голови розпорядження № 45 від 03.02.2025 року, № 109-о від 21.03.2025 року; 3) Визнати протиправними та скасувати розпорядження в.о. міського голови-секретаря ради Макеєвої Анжели Георгіївни № 45 від 03.02.2025 року, № 109-о від 21.03.2025 року; 4) Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Ірпінської міської ради; 5) Стягнути з Виконавчого комітету Ірпінської міської ради середній заробіток за час вимушеного прогулу: з 17.03.2025 р. по 21.03.2025 р. - у зв`язку з незаконним відстороненням; з 21.03.2025 р. по день ухвалення судового рішення - у зв`язку з незаконним звільненням. Розмір буде уточнений під час розгляду справи; 6) Визнати протиправними дії секретаря ради ОСОБА_2 , які порушують права позивача на гідне ставлення, повагу до честі й гідності, право на працю в безпечному психологічному середовищі, що виразилися у систематичному моральному та психологічному тиску (мобінгу) на позивача, зокрема: - поширення 02.02.2025 року недостовірної та дискредитуючої інформації про Позивача у внутрішній групі в месенджері WhatsApp, учасниками якої є всі працівники виконавчого комітету Ірпінської міської ради; - ініціювання безпідставного службового розслідування з метою соціальної ізоляції Позивача шляхом відсторонення від посади; - зобов`язання надати письмові пояснення щодо причин відсутності на роботі 18.03.2025 року та 19.03.2025 року - на підставі неправдивої інформації, наданої особами, які не є безпосередніми керівниками або уповноваженими посадовими особами; - застосування в момент відсторонення Позивача від посади дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення шляхом підписання розпорядження заднім числом - без попереднього з`ясування об`єктивних обставин на підставі неправдивих даних про нібито прогул, які були надані та зафіксовані особами, що не мають повноважень контролювати робочий час Позивача; - ігнорування звернень Позивача із запереченнями, ненадання належних відповідей; - створення ворожої атмосфери в колективі, приниження ділової репутації Позивача. 7) Визнати бездіяльність Виконавчого комітету Ірпінської міської ради протиправною в частині невжиття заходів щодо захисту права позивача на гідне ставлення, повагу до честі й гідності, права на працю в безпечному психологічному середовищі; 8) Стягнути з виконавчого комітету Ірпінської міської ради на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень; 9) Судові витрати у справі покласти на Відповідача1, Відповідача 2.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.05.2025 у справі № 420/13676/25 суд повернув позовну заяву на підставі чч. 4, 5 ст. 172 КАС України, оскільки вимоги, заявлені у позові в частині п. 6, 7 уточненого позову не є публічно-правовими, оскільки в них порушено питання приватно-правових відносин (захист честі, гідності та ділової репутації позивача, а також стягнення моральної шкоди, що пов`язана із захистом таких прав).

29.05.2025 позивачем було подано до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21.05.2025 у справі № 420/13676/25 з огляду на те, що предмет цього спору пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку посадової особи органу місцевого самоврядування та стосується проходження публічної служби, зокрема, служби в органі місцевого самоврядування.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2025 апеляційна скарга була залишена без задоволення, а ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року - без змін.

Постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2025, яку позивач отримала 17.06.2025, змусила почати підготовку 2 окремих позовів в порядку різних видів судочинства (цивільного та адміністративного).

Підкреслює, що міським головою ОСОБА_6 було видано розпорядження № 170, яким визнані нікчемними з моменту прийняття розпорядження секретаря Ірпінської міської ради Анжели МАКЕЄВОЇ № 22 від 30.01.2025 «Про виконання обов?язків міського голови», № 51 від 04.02.2025 «Про виконання обов`язків міського голови», № 92 від 21.03.2025 «Про виконання обов`язків та здійснення повноважень міського голови», № 118 від 23.04.2025 «Про виконання обов`язків та здійснення повноважень міського голови» та усі розпорядження, видані секретарем Ірпінської міської ради Анжелою МАКЕЄВОЮ у період відсутності компетенції виконувати обов`язки міського голови, від імені в.о.міського голови про покладення виконання обов`язків міського голови на третіх осіб, як такі, що видані особою, яка не мала на це повноважень, і які не породжують правових наслідків і не підлягають виконанню Частину незаконно звільнених секретарем ради ОСОБА_2 працівників міський голова поновив на посадах у зв`язку з процесуальною можливістю здійснити таке поновлення

03.07.2025, у зв`язку з черговим відстороненням Ірінського міського голови ОСОБА_6 від посади відповідно до ухвали Печерського районного суду міста Києва від 03.07.2025 р. по справі №757/29520/25-к, секретар ради ОСОБА_2 видала від імені міського голови розпорядження № 196 про те, що приступає до виконання обов`язків міського голови.

Вже 17.07.2025 позивачем був поданий позов у даній справі.

Отже, первісно у період з 17.03.2025 до 30.04.2025 позивач дізналась про своє незаконне відсторонення та звільнення, представництво інтересів спочатку здійснювала адвокат ОСОБА_7 , потім ОСОБА_8 , які намагалися шляхом направлення адвокатських запитів сформувати позицію майбутнього позову, позов був поданий 30.04.2025 без запитуваних адвокатами документів з метою дотримання строку звернення до адміністративного суду, у період з 30.04.2025 по 16.06.2025 відбувався його судовий розгляд, 17.06.2025 стало відомо про те, що необхідно подавати 2 окремі позови в порядку різних видів судочинства, у період з 23.06.2025 по 03.07.2025 існувала ймовірність поновлення у позасудовому порядку, у період з 04.07.2025 по 17.07.2025 був підготовлений та поданий до суду позов у даній справі.

Розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на звернення до суду, суддя виходить з такого.

Частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною другою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Згідно з частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Публічна служба, за змістом пункту 17 частини першої статті 4 КАС України, це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

У позовній заяві позивач просить суд поновити строк звернення до адміністративного суду та додав заяву про поновлення пропущеного строку на звернення до адміністративного суду.

Суддя зазначає, що спір щодо зазначених позовних вимог у цій справі пов`язаний з проходженням позивачем публічної служби, а тому у даному випадку застосуванню підлягає місячний строк звернення до суду, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

До суду з даним позовом позивач звернулася 17.07.2025, при цьому зі спірними рішеннями була ознайомлена 17.03.2025 та 31.03.2025.

Відтак, позивачем було пропущено встановлений статтею 122 КАС України місячний строк для звернення до суду за вказаними позовними вимогами.

Позивач вказує, що первинно позов був поданий 30.04.2025, а у період з 30.04.2025 по 16.06.2025 відбувався судовий розгляд справи за цим позовом. 17.06.2025 (після апеляційного перегляду) стало відомо про те, що необхідно подавати 2 окремі позови в порядку різних видів судочинства. Зазначає, що у період з 23.06.2025 по 03.07.2025 існувала ймовірність поновлення у позасудовому порядку.

Зазначені обставини, на думку позивача, є підставою для поновлення пропущеного строку на звернення до суду.

Так, оцінюючи з точки зору поважності пропуску строку звернення до суду доводи позивача, викладені у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, суддя зазначає, що причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи застосування правового інституту строків звернення до адміністративного суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №9901/405/19, вказала, що закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин пропуску такого строку. Вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки. Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 26 жовтня 2023 року (справа №990/139/23) та від 01 лютого 2024 року (справа №990/270/23) вказала, що установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

На момент звернення позивача до Одеського окружного адміністративного суду як 30.04.2025 так й 17.07.2025, не відбулось зміни юрисдикції належності цього спору, а дії позивача щодо оскарження спірних рішень з порушенням правил об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, на переконання судді, не можуть бути виправдані оскарженням спірних рішень до неналежного суду з порушень строку звернення.

Більш того, відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст.256 КАС України, ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом; ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Отже, посилання позивача на оскарження ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 21.05.2025 у справі № 420/13676/25 до суду апеляційної інстанції та посилання на момент розгляду апеляційної скарги, як поважність пропуску звернення до суду, суддя відхиляє.

На переконання судді й ймовірність поновлення на посаді у позасудовому порядку, яка за припущенням позивача існувала у певний період, також не може бути визнана обставиною, яка безпосередньо унеможливлювала або ускладнювала можливість звернення до суду у визначений законом строк, адже, реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Звернення ж позивача до адвокатів та отримання (не отримання) відповіді на поданий адвокатом запит свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в цьому випадку.

Даний висновок узгоджується з практикою Верховного Суду, висловленою у постанові від 08.03.2023 у справі № 620/7954/21.

Окрім того, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суддя приходить до висновку про те, що Кодексом адміністративного судочинства України взагалі не передбачено можливості зупинення чи переривання строків звернення з позовом до адміністративного суду.

Суддя зазначає, що запроваджений в КАС України інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Іншими словами, обмеження строку реалізації права на судовий захист покликане передусім дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин, саме тому його застосування не може свідчити про надмірний формалізм.

Правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права. Отже, встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин; при цьому, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (справа ЄСПЛ «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А.» проти Іспанії», п. 109).

Позивачем на підтвердження зазначених обставин належних та відповідних доказів не надано.

Не заперечуючи наявності дискреційних повноважень у національних судів щодо вирішення питання про поновлення строку на звернення до суду, апеляційне чи касаційне оскарження, ЄСПЛ підкреслює, що останні повинні визначити, чи виправдовують підстави для подібного продовження строків втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує межі розсуду суду ні в тривалості, ні в підставах для визначеності подовжених строків (справа «Безруков проти Росії», п. 34).

У Рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25.01.2000 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

У даній справи підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними позивачем не наведено, а вказані позивачем обставини не є поважними та достатніми для висновку про наявність підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Враховуючи викладене, суддя дійшов висновку про відсутність підстав визнати поважними підстави пропуску строку на звернення до суду та, відповідно, відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду із даним адміністративним позовом з вимогами про оскарження рішень Ірпінської міської ради № 45 від 03.02.2025, № 109-о від 21.03.2025 та похідних позовних вимог.

Частиною 1 статті 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно частини 2 статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Отже, оскільки суддя дійшов висновку, що заява позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду із даним адміністративним позовом задоволенню не підлягає, позовну заяву в частині позовних вимог необхідно повернути позивачу.

Крім того, 22.07.2025 суддя вказав, що виявлені недоліки позовної заяви мають бути усунені, окрім іншого, шляхом надання до суду документу про сплату судового збору у розмірі 2180,16 грн або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач посилається на те, що до позовної заяви додано 2 квитанції: 1) 9535-2233-8621-5241 від 12.05.2025 про сплату судового збору у розмірі 3633,60 грн; 2) 6825-0215-9652-8066 від 30.04.2025 про сплату судового збору у розмірі 4844,80 грн.

Проте, згідно даних КП «ДСС» судовий збір за ID: 6825-0215-9652-8066 від 30.04.2025 про сплату судового збору у розмірі 4844,80 грн зараховано по справі №420/13676/25, а відтак вимоги ухвали судді від 22.07.2025 в частині наданні доказів сплати судового збору у розмірі 2180,16 грн позивачем не виконано, недоліки позовної заяви у цій частині не усунуто.

Зазначене є додатковою та самостійною підставою для повернення позовної заяви.

Суддя зазначає, що відповідно до ч. 8 ст. 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

З огляду на відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог та повернення позовної заяви в решті позовних вимог, суддею не вирішується питання про залучення до участі у справі третьої особи та питання щодо витребування доказів.

Керуючись ст.ст.122, 123, 169, 170, 171, 256 КАС України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 секретаря Ірпінської міської ради, Виконавчого комітету Ірпінської міської ради, Ірпінської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії щодо позовних вимог:

«визнати протиправними дії секретаря Ірпінської міської ради Макеєвої Анжели Георгіївни щодо внесення від імені в.о. міського голови на розгляд ради пропозицію щодо структури виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету, їх штатів, встановлених відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України шляхом включення до порядку денного п`ятдесятої сесії Ірпінської міської ради питання «Про внесення та затвердження змін в структурі виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету»;

визнати протиправним та скасувати рішення Ірпінської міської ради №3830-50- VIII від 06.03.2025 року «Про внесення та затвердження змін в структурі виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету»;

визнати протиправними дії секретаря Ірпінської міської ради ОСОБА_2 щодо видачі від імені в.о. міського голови розпорядження № 45 від 03.02.2025 року, №109-о від 21.03.2025 року».

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на звернення до суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Макеєвої Анжели Георгіївни секретаря Ірпінської міської ради, Виконавчого комітету Ірпінської міської ради, Ірпінської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії щодо позовних вимог:

«визнати протиправними та скасувати розпорядження в.о. міського голови - секретаря ради Макеєвої Анжели Георгіївни № 45 від 03.02.2025 року, № 109-о від 21.03.2025 року;

поновити ОСОБА_1 в структурі Виконавчого комітету Ірпінської міської ради шляхом призначення на посаду - начальника відділу земельних відносин та землевпорядкування Управління містобудування, архітектури та земельних ресурсів виконавчого комітету Ірпінської міської ради - яка за функціональними обов`язками є рівнозначною тій, яку вона займала на час звільнення. Допустити до негайного виконання рішення суду в цій частині;

стягнути з Виконавчого комітету Ірпінської міської ради на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним відстороненням у сумі 13320,7 грн з утриманням податків при виплаті та покласти на ОСОБА_2 обов`язок покрити шкоду, заподіяну Виконавчому комітету Ірпінської міської ради у зв`язку з виплатою ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним відстороненням;

стягнути з Виконавчого комітету Ірпінської міської ради на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у сумі 37 297,96 грн. з утриманням податків при виплаті та покласти на ОСОБА_2 обов`язок покрити шкоду, заподіяну Виконавчому комітету Ірпінської міської ради у зв`язку з виплатою ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні;

стягнути з Виконавчого комітету Ірпінської міської ради на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням у сумі 2 664,14 грн. за кожен день у період з 21.03.2025 року (моменту звільнення) по час винесення судом рішення з утриманням податків при виплаті та покласти на ОСОБА_2 обов`язок покрити шкоду, заподіяну Виконавчому комітету Ірпінської міської ради у зв`язку з виплатою ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням» - повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Олена СКУПІНСЬКА