Справа № 480/4337/24
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2025 р. Справа № 480/4337/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.04.2025, головуючий суддя І інстанції: О.О. Осіпова, м. Суми, повний текст складено 09.04.25 у справі № 480/4337/24

за позовом ОСОБА_1

до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 )

про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до адміністративного суду з позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) (далі за текстом також відповідач), у якому просила:

- визнати протиправною відмову НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) у звільненні за підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ з військової служби за контрактом під час воєнного стану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи;

- зобов`язати НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 за підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, як військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивачка оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачка, із посиланням на обставини справи та норми діючого законодавства, зазначає, що за змістом абз. 6, п.п. г, п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, може ініціювати своє звільнення у разі наявності однієї із двох самостійних, незалежних одна від одної підстав, однією з яких є необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи, документальне підтвердження необхідності догляду за якою законодавцем не вимагається.

За результатами апеляційного розгляду просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що згідно з копією контракту від 31.10.2019 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі строком на три роки по 30 жовтня 2022 року (а.с.20-21).

Наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону ДПСУ від 29.10.2022 № 773-ОС дію контракту продовжено понад встановлені строки на період з 31.10.22 до оголошення демобілізації (а. с.41).

ОСОБА_1 згідно з наданою нею до суду копією свідоцтва про шлюб 26 грудня 2023 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

Відповідно до копії посвідчення особи, яка одержує державну соціальну допомогу, серія НОМЕР_5 , виданого 28.01.2018 управлінням соціального захисту населення Сумської державної адміністрації, ОСОБА_2 призначено державну соціальну допомогу як інваліду з дитинства 2 групи до 01.01.2023 (а.с.13).

Згідно з копією довідки до акту огляду медико соціальною експертною комісією, серія 12 ААГ, № 272671 від 10.01.2023 ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства другої групи із ураженням опорно-рухового апарату. Може працювати в спеціально створених умовах (а.с.16-17).

Згідно з витягом із протоколу засідання ЛКК ТОВ «МЕДСОЮЗ» від 17.01.2024 №12/3 ОСОБА_2 має стійкі тяжкі рухові порушення і за станом здоров`я потребує допомоги в побуті постійно (а.с.17-18).

24.04.2024 позивачка звернулася з рапортом та пакетом підтверджуючих документів до начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про звільнення з військової служби на підставі абз. 6, п.п. г, п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Проте ОСОБА_1 отримала відмову у задоволенні поданого нею рапорту, викладену у листі від 07.05.2024 «Про розгляд рапорту», з тих підстав, що додана до рапорту копія довідки до акту огляду медико-соціальною експертної комісією від 27.07.2023 серія 12 ААГ № 272671 підтверджує, що її чоловік є особою з інвалідністю ІІ групи, але не містить медичного висновку з підтвердженням, що він потребує постійного догляду, а витяг із протоколу засідання ЛКК №12/3 від 17.01.2024 не є підставою до звільнення позивачки з військової служби.

Вважаючи протиправною відмову відповідача у звільненні за підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-ХІІ з військової служби, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відмова у звільненні носить правомірний характер. Відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, як це передбачено ст.19 Конституції України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України Про військовий обов`язок і військову службу.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу).

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Станом на момент виникнення спірних правовідносин, норми статті 26 Закону № 2232-ХІІ містять виключений перелік сімейних обставин, за якими можливе звільнення військовослужбовця зі служби.

Так, під час дії воєнного стану пункт 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-XII Законом України від 01.04.2022 № 2169-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян» доповнений підпунктом «г», згідно з яким контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що вказана норма містить дві самостійні підстави звільнення військовослужбовців за сімейними обставинами. Граматичне та філологічне тлумачення змісту названої спірної норми дає підстави для висновку, що в ній викладена одна єдина підстава: необхідність здійснення постійного догляду за двома категоріями осіб: особою з інвалідністю ІІ групи та особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, за умови відсутності інших осіб, які можуть здійснювати за ними такий догляд.

Відсутність вказівки в самій нормі на документальне підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за інвалідом ІІ групи не означає неподання з рапортом відповідних медичних документів, виданих в порядку та за формою, встановленими підзаконними актами.

Разом із тим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу.

Згідно з положенням цього Переліку військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).

Відповідно до п. 12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до п. 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Згідно з абз. 2 п. 14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Додатком 19 Інструкції № 170 передбачено, що при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 та визначено пп. "г" п.1, 2 ч.4, пп. "ґ" п. 2 ч. 5, пп. "г" п. 2 ч. 6 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Разом з цим у даному випадку відсутня суперечність правових норм одна одній, оскільки нормативно-правові приписи Постанови Кабінету Міністрів України № 413 від 12.06.2013 не суперечать Закону України № 2232-XII, а лише деталізують його положення, з огляду на специфіку регулювання спірних правовідносин в контексті співвідношення діяльності закладів охорони здоров`я та проходження такого особливого виду служби як військова. Закон встановлює загальну правову норму, яка передбачає коло документів та перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. У свою чергу, приписи постанови КМУ розмежовують повноваження таких органів в залежності від віку суб`єкта, якому надається відповідний висновок. Жодних суперечностей у викладеному правовому регулюванні не існує, оскільки воно не передбачає одночасної можливості різних суб`єктів (ЛКК і МСЕК) підтверджувати ідентичні обставини.

Щодо висновку про необхідність здійснення постійного догляду, колегія суддів зауважує на таке.

Положенням № 1317 визначено процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Відповідно до пункту 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття постійного догляду, який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.

Поняття сторонній догляд не є тотожним поняттю постійний догляд, оскільки перше говорить про те, ким надається догляд, а друге - коли надається такий догляд. В свою чергу, поняття постійний догляд передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о Висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися і та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

Пунктом 4 цієї Інструкції визначено, що Висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року N 859.

У пункті 4 висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома; отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (пункт 7 Інструкції).

Аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням № 1317, є підстави для висновку, що така визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

Судом установлено, що надані позивачем до суду витяг та довідка до акту огляду МСЕК, серія 12 ААГ, № 272671 від 10.01.2023 щодо ОСОБА_2 не містять висновку про необхідність здійснення за ним постійного догляду.

Окрім того, позивачем не надано довідки про склад сім`ї ОСОБА_2 та проживання разом з ним інших осіб, які могли б здійснювати постійний догляд у разі необхідності.

При цьому, пп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу визначено, що підставою для звільнення є саме необхідність здійснення постійного догляду та відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

При вирішенні справи суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.02.2024 у справі № 120/1909/23.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що відмова у звільненні носить правомірний характер, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.04.2024 у справі № 140/12873/23, колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі не є релевантними з огляду на спірні правовідносини сторін у справі № 140/12873/23 та у цій справі.

Апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом перевірки суду першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення таких аргументів.

Судом апеляційної інстанції критично оцінюються доводи позивача, що стосуються обставин справи та містять посилання на загальні норми законодавства, які жодним чином не спростовують обґрунтування суду першої інстанції.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.04.2025 у справі № 480/4337/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова О.В. Присяжнюк