Справа № 554/5539/25
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 р.Справа № 554/5539/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Афанасьєвої К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 23.05.2025, головуючий суддя І інстанції: Савченко Л.І., м. Полтава, повний текст складено 23.05.25 року по справі № 554/5539/25

за позовом ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті

про скасування постанови та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Полтави з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі по тексту відповідач, Укртрансбезпека), в якому просив суд:

- постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі серії АВ № 00005373 від 17.03.2025, якою на ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладено адміністративно-господарське стягнення за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП у виді штрафу у розмірі 8500 грн 00 коп скасувати;

- витрати по сплаті судового збору стягнути з відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про неправомірність оскаржуваної постанови серії АВ № 00005373 від 17.03.2025, оскільки відповідачем неправильно застосовано норми чинного законодавства при визначенні загальної допустимої маси транспортного засобу, а саме застосовано нормативне навантаження 40 тон, як для трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом, у той час як вірним є 44 тони, як для трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз).

Звернув увагу, що на медіа-файлах, які є у розпорядженні відповідача, чітко видно фітинги контейнера, якими здійснюється закріплення змінного кузову, що є достатнім доказом для встановлення факту перевезення саме змінного кузову та, відповідно, скасування спірної постанови.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Полтави від 23.05.2025 по справі № 554/5539/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови та закриття провадження у справі - задоволено.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АВ№ 00005373 від 17 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1КУпАП- скасовано.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на ненадання судом першої інстанції належної оцінки всім аргументам учасників справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Полтава від 23.05.2025 по справі № 554/5539/25 та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови серії АВ № 00005373 від 17.03.2025 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, в повному обсязі у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що в силу статті 317 КАС України є підставою для визнання його протиправним та скасування.

Наполягав, що визначальною обставиною для того, щоб кваліфікувати перевезення як контейнерне та застосувати збільшені вагові нормативи 44 тони є сукупність факторів, а саме здійснення перевезення контейнеровозом одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра. Разом з цим, позивачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано доказів перевезення напівпричепом-контейнеровозом саме контейнеру чи змінного кузова, що унеможливлює застосування відносно ОСОБА_1 збільшених вагових показників.

Звернув увагу, що з наявних в матеріалах справи фотознімків чітко вбачається відсутність маркування, котре повинно бути нанесене на контейнер у відповідності до вимог чинного законодавства, а також відсутні кутові фітинги. Відтак, наявні підстави вважати, що позивач здійснював вантажні перевезення транспортним засобом, який не є контейнеровозом та не використовувався в момент зафіксованого правопорушення, як контейнеровоз, що протиправно не враховано судом першої інстанції.

Сама лише наявність у транспортного засобу ОСОБА_1 гідравлічної системи для самоскидного розвантаження, на переконання апелянта, беззаперечно не свідчить про можливість перевезення змінного кузову, як і не свідчить про фактичне перевезення такого станом на момент габаритно-вагового контролю.

У наданих до суду апеляційної інстанції додаткових поясненнях від 06.08.2025 апелянт просив врахувати рішення Другого апеляційного адміністративного суду в аналогічних справах №554/14663/24 та №554/12455/24.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом розміщення на веб-порталі "Судова влада" повідомлення про виклик у судове засідання, про причини неявки не повідомили.

Відповідно до частини 3 статті 268 та частини 2 статті 313 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.03.2025 року головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Шмельовим М.В. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має місце реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, Савченка В.А. серії АА № 0005373 за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП на суму штрафу 8500 грн., відповідно до якої 14.03.2025 року о 19 год. 06 хв. за адресою: М-22, км 74+810, Полтавська обл., автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб MAN TGX 26.480, державний номерний знак НОМЕР_2 , відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР: перевищення загальної маси ТЗ на 7.550% (3.02 тон) при дозволеній максимальній масі 40 тон (а.с.7).

Не погодившись із винесеною відповідачем постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом про її скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з не доведення відповідачем факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 132-1 КУпАП, оскільки зроблений відповідачем розрахунок перевищення фактичної маси транспортного засобу у спірному випадку є необґрунтованим та базується на невірних даних.

Судом критично оцінено посилання відповідача на відсутність на вантажі, розміщеному на транспортному засобі позивача маркування, що є обов`язковою ознакою контейнера, оскільки можливе недотримання власником вантажу або ж перевізником вимог щодо маркування контейнеру, виду вантажу або ж способу його розміщення у контейнері не змінює призначення та технічних характеристик одиниці транспортного обладнання, яка розміщена на спеціалізованому напівпричепі-контейнеровозі, для цілей її ідентифікації як вантажного контейнера у розумінні абз. 4 розділу І Терміни та поняття Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 № 363 (далі Правила № 363) та застосування положень пункту 22.5 Правил дорожнього руху України.

Оскільки встановлена максимальна довжина 13,716 м визначена в пункті 22.5 Правил дорожнього руху стосується саме довжини контейнера, а не загальної довжини транспортного засобу разом із контейнером, а доказів на спростування того, що контейнер позивача мав довжину більшу, аніж 13,716 м відповідачем надано не було, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність спірної постанови та наявність підстав для її скасування.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлено Правилами дорожнього руху.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За приписами пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила № 30), рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, рух транспортних засобів та їх составів на дорогах державного значення допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси щодо вантажних автомобілів: двовісний автомобіль 18 тон; трьохвісний автомобіль 25 (26)* тон; чотирьохвісний автомобіль 32; чотирьохвісний автомобіль з двома рульовими вісями та ведучими вісями, оснащеними спареними колесами 38 тон; щодо комбінованих транспортних засобів: двовісний автомобіль (тягач) з двовісним напівпричепом 36 тон; двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом 40 тон; трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом 40 тон; двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 42 тони; трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 44 тони; щодо автопоїздів: двовісний або трьохвісний автомобіль з двовісним або трьохвісним причепом 40 тон.

Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» (Офіційний вісник України, 2001 р., № 3, ст. 75).

Вимоги цього пункту не поширюються на транспортні засоби спеціального призначення, які виконують функції зимового утримання автомобільних доріг, та Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту під час слідування (повернення) до (з) місця виконання заходів із захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, гасіння пожеж.

Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами б та в цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.

На ділянках автомобільних доріг загального користування місцевого значення, на яких створені дорожні умови, що дають можливість рухатися з більшими фактичною масою та навантаженням на вісь, за погодженим з уповноваженим підрозділом Національної поліції рішенням власників доріг або органів, яким передано право на утримання таких доріг, можуть встановлюватися дорожні знаки 3.15 та 3.16 із параметрами, визначеними для автомобільних доріг загального користування державного значення.

Дорожнє перевезення небезпечних вантажів здійснюється відповідно до Директиви 2008/68/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 24 вересня 2008 р. про внутрішні перевезення небезпечних вантажів, Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів та нормативно-правових актів України у зазначеній сфері.

У період воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців з дня його припинення або скасування вимоги абзаців першого та другого цього пункту не поширюються на транспортні засоби, які здійснюють перевезення вантажів з метою їх використання для забезпечення обороноздатності держави за рішенням військового командування, в інтересах якого здійснюється таке перевезення, а також вимоги підпунктів б та в абзацу першого цього пункту не поширюються на транспортні засоби спеціалізованого та/або спеціального призначення, які виконують функції ремонту залізничних колій (комплекси зварювальні мобільні марки КСМ-005).

З аналізу наведених норм слідує, що диспозиція пункту 22.5 ПДР України передбачає різні нормативи допустимої фактичної маси транспортних засобів для тягачів з напівпричепом та тягачів з напівпричепом (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра. Також зазначені параметри є відмінними в залежності від кількості осей тягача та контейнеровоза.

Отже, визначальними ознаками комбінованого транспортного засобу для цілей визначення параметрів максимальної фактичної маси є: кількість осей у тягача та напівпричепа, наявність у напівпричепа ознак контейнеровозу, перевезення одного чи більше контейнера або ж змінного кузова при дозволеній максимальній довжині 13,716 метра.

Відповідно до частини 2 статті 132-1 КУпАП перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (ч.1 ст. 247 КУпАП).

Відповідно до статті 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів зазначає, що за змістом диспозиції норми частини 2 статті 132-1 КУпАП для визначення складу адміністративного правопорушення у розумінні вказаної норми з`ясуванню та перевірці підлягають факт перевищення вагової норми та її відсоток, тобто величини, що обчислюються шляхом порівняння граничної допустимої фактичної маси типу транспортного засобу з інформацією про фактичну масу транспортного засобу в момент зважування.

Отже, дані вимірювання фактичної маси (ваги) транспортного засобу та фактичного навантаження на осі є визначальними для висновку про наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення.

Зі змісту оскаржуваної постанови колегією суддів встановлено, що 14.03.2025о 19 год 06 хв за адресою : М-22, км 74+810, Полтавська область, транспортний засіб MAN TGX 26.480 державний номерний знак НОМЕР_2 , належний ОСОБА_1 , як відповідальній особі, допустив рух із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 7,550 % (3,02 т) при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, чим скоїв правопорушення, передбачене частиною 2 статті 132-1 КУпАП.

В свою чергу, позивач вважає, що нормативне навантаження для належного йому на праві власності транспортного засобу повинно визначатись саме як для контейнеровозу, враховуючи дозволену максимальну фактичну масу 44 тони, як для трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), а не 40 тон, як стверджує відповідач.

Відповідно до пункту 16 статті 4 Митного кодексу України контейнер транспортне обладнання (клітка, знімна цистерна або подібний засіб), що:

а) являє собою повністю або частково закриту ємність, призначену для поміщення в неї вантажів;

б) має постійний характер і завдяки цьому є достатньо міцним, щоб слугувати для багаторазового використання;

в) спеціально сконструйоване для полегшення перевезення вантажів одним або кількома видами транспорту без проміжного перевантаження;

г) сконструйоване таким чином, щоб полегшити його перевантаження, зокрема з одного виду транспорту на інший;

ґ) сконструйоване таким чином, щоб його можна було легко завантажувати та розвантажувати;

д) що має внутрішній об`єм не менше одного метра кубічного.

Термін «контейнер» включає приладдя та обладнання, необхідні для цього типу контейнера, за умови, що вони перевозяться разом із контейнером. Знімні кузови прирівнюються до контейнерів.

За визначенням, наведеним Міжнародною організацією зі стандартизації (англ. International Organization for Standardization, ISO), метою якої є ратифікація стандартів, розроблених спільними зусиллями делегатів від різних країн ISO-Контейнер - стандартизована багатооборотна тара, призначена для перевезення вантажів автомобільним, залізничним, морським та повітряним транспортом та пристосована для механізованого навантаження з одного транспортного засобу на інший. Може бути виконаний із різних матеріалів та мати різноманітні форми. На транспорті найбільшого застосування отримали звані універсальні контейнери.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Міжнародної конвенції про безпечні контейнери, "Контейнер" означає предмет транспортного обладнання:

a) що має постійний характер і, відповідно, є досить міцним, щоб бути придатним для багаторазового використання;

b) спеціально сконструйований для полегшення перевезення вантажів одним або кількома видами транспорту без проміжного перевантаження; c

) сконструйований з урахуванням необхідності закріплення та (або) легкої обробки й для цього обладнаний кутовими фітингами;

d) такого розміру, що площа, яка знаходиться між чотирма зовнішніми нижніми кутами, складає:

i) не менше 14м2 (150 кв. футів) або

ii) не менше 7 м2 (75 кв. футів), якщо його обладнано верхніми кутовими фітингами; термін "контейнер" не включає ні транспортних засобів, ні пакування; однак він поширюється на контейнери, коли вони перевозяться на шасі. "Кутові фітинги" означають сукупність отворів і граней у верхній та (або) нижній частинах контейнера, які використовуються для обробки, штабелювання та (або) закріплення.

"Кутові фітинги" означають сукупність отворів і граней у верхній та (або) нижній частинах контейнера, які використовуються для обробки, штабелювання та (або) закріплення.

Отже, невід`ємною частиною безпечних контейнерів є кутові фітинги, кутові кріплення для полегшення погрузки і складування та перевезення.

Згідно з абзацом 4 розділу І Терміни та поняття Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 № 363 (далі - Правила № 363) вантажний контейнер - одиниця транспортного обладнання багаторазового використання, призначена для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження (внутрішній об`єм дорівнює 1 куб. м і більше).

Пунктами 17.4, 17.5 Правил № 363 встановлені вимоги щодо маркування універсальних та спеціальних контейнерів, які належать перевізникам або ж власникам вантажу.

Так, універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м; місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера (пункт 17.4 Правил № 363).

Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м) (пункт 17.5 Правил № 363).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки MAN TGX 26.480 державний номерний знак НОМЕР_2 , тип вантажний спеціалізований сідловий тягач.

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу марки «МОЛ», д.н.з. НОМЕР_3 , тип спеціалізований напівпричіп Н/ПР, контейнеровоз з можливістю самоскидного розвантаження.

Доказів того, що у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу зазначені недостовірні відомості про тип напівпричепу, відповідач не надав.

Таким чином, наявними в матеріалах справи свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів підтверджено, що транспортний засіб позивача MAN TGX 26.480 державний номерний знак НОМЕР_2 та спеціалізований напівпричіп Н/ПР, контейнеровоз з можливістю самоскидного розвантаження «МОЛ», д.н.з. НОМЕР_3 , пересування яких з перевищенням нормативних параметрів було зафіксовано в оскаржуваній постанові, є тягачем з приєднаним до нього напівпричепом-контейнеровозом.

Слід зауважити, що у апеляційній скарзі відповідачем визнавалось, що спірне перевезення здійснювалось напівпричепом контейнеровозом, тобто платформою для перевезення різного типу вантажів, водночас, висловлено застереження щодо неможливості визначення такого перевезення «контейнерним», оскільки на контейнері відсутні маркування та пломбування.

Дослідивши наявні в матеріалах справи фотознімки транспортного засобу позивача в момент вчинення правопорушення (а.с. 59-63), колегією суддів встановлено, що останні є розмитими та низької якості, що унеможливлює за допомогою таких фото підтвердити обставини наявності чи відсутності на контейнері маркування.

Крім того, у спірній постанові зафіксовано довжину транспортного засобу 13,493 м, тобто ТЗ позивача не перевищував встановлений у пункті 22.5 Правил дорожнього руху максимальний норматив довжини 13,716 метра.

Враховуючи те, що визначальною обставиною для кваліфікації перевезення як контейнерного є саме здійснення перевезення трьохвісним автомобілем (тягачем) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз) одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра, що і мало місце у спірних правовідносинах, наявні підстави вважати, що позивач здійснював саме вантажне контейнерне перевезення.

У Додатку 1 до Інструкції № 512 зазначено формулу розрахунку % перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами:

% перевищення = ((Хфакт - Хнорм - похибка пристрою)/Хнорм)*100%, де:

- Хфакт - фактично зафіксований параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр);

- Хнорм - нормативно дозволений параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр) зазначений відповідно до пункту 22.5 ПДР (16 т);

- Похибка пристрою - регламентовано-допустима похибка вимірювального пристрою параметрів габариту або ваги у відсотках відповідно до ДСТУ OIML R 134-1:2010, помножена на Хфакт при розрахунку використовується у натуральних одиницях тонна або міліметр), та становить: для параметру загальної маси ТЗ - 10% від фактичної маси ТЗ.

Як зазначив відповідач, розрахунок відсоткового перевищення загальної маси виглядає так: ((47800 40 000 (10% х 47 800)) / 40 000) х 100=7,550%.

Між тим, враховуючи те, що загальна допустима вага перевезення для трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом) 44 тони, то правильний розрахунок виглядає так: ((47 800 44 000 (10% х 47 800)) / 44 000) х 100=3,789%.

Слід зауважити, що особливістю справ про адміністративні правопорушення є те, що обов`язок із доказування покладається саме на відповідача, як на суб`єкта владних повноважень.

Рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення, оскільки унеможливлює врахування судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, наданих відповідачем доказів.

В контексті спірних правовідносин, враховуючи те, що позивач наполягав на здійсненні у спірних правовідносинах саме контейнерного перевезення, саме відповідач, на виконання частини 2 статті 77 КАС України має довести зворотне.

Разом з цим, всупереч наведеному, будь-яких доказів на спростування наведених позивачем обставин, відповідачем наведено не було.

Беручи до уваги, що відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення частини 2 статті 132-1 КУпАП передбачена лише у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5%, яке у спірних правовідносинах місця не мало, підстави для притягнення позивача до відповідальності за вказаною нормою права відсутні, що зумовлює визнання протиправною та скасування спірної постанови.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

За визначенням, наведеним у статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, вважає, що суд прийшов до вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи та правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 23.05.2025 по справі № 554/5539/25 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді Я.М. Макаренко С.П. Жигилій