Справа № 523/12175/24
Суддя: Далеко К. О.
Дата ухвалення: 2025-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/523/16/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2025 р. м. Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Далеко К.О.,

за участю секретаря - Дмітрієвої В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 в м. Одесі, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування ростанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

Позиція позивача.

До Пересипського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бориченко К.В., з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції, в якій просив:

-скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2567338 від 09.07.2024 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

-справу про адміністративне правопорушення, вчинене 09 липня 2024 року по вул. Верхній у м. Києві, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , - закрити.

Позов мотивований тим, що 09.07.2024 о 08 год. 52 хв. позивач рухався за кермом Т3 Mazda 6, д.н.з. НОМЕР_2 , по проспекту Миколи Міхновського у м. Києві в напрямку від моста Патона до бульвару Лесі Українки. Наближаючись до АЗС «SOCAR», що знаходиться справа від дороги по вул. Миколи Міхновського у м. Києві позивач здійснив маневр, виїхавши на смугу для руху маршрутних транспортних засобів з метою заїзду на АЗС «Сокар». Оцінивши кількість транспортних засобів, водії яких поповнювали запаси пального на АЗС, чергу, яка утворилась, та час (8 год. 45 хв.) позивачем прийнято рішення відтермінувати заправку ТЗ, оскільки в іншому випадку він запізнився би на роботу. У зв`язку з цим позивач, перебуваючи у смузі для руху маршрутних транспортних засобів, оцінюючи дорожню обстановку, здійснив маневр та змінив смугу для руху ТЗ, продовжуючи свій маршрут.

Позивач зазначає, що фактично протягом близько 700 м рухався смугою для руху маршрутних транспортних засобів по вул. Миколи Міхновського у м. Києві після відтермінованого заїзду на територію АЗС, з метою перестроювання в іншу не обмежену смугу руху, на якій у зазначений проміжок часу навантаження було напружене, тому перестроїтися миттєво не вдалося. Позивач вказує, що відповідні дії дозволені п.17.2 ПДР.

В подальшому позивач був зупинений працівниками поліції, які склали відносно нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2567338 за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Посилаючись на те, що складання оскаржуваної постанови здійснено без дотримання вимог чинного законодавства, до неї не долучено доказів вчинення правопорушення, а під час розгляду адміністративної справи позивачу відмовлено у можливості реалізації права на отримання правничої допомоги, позивач звернувся до суду з позовом про скасування постанови серії ЕНА № 2567338 від 09.07.2024 у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі.

Позиція відповідача.

В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву представника відповідача Департаменту патрульної поліції- Щур І.В. в якому представник просила відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 у повному обсязі. Відзив мотивований тим, що під час несення служби 09.07.2024 о 08 год. 52 хв., інспектором було виявлено транспортний засіб «MAZDA 6», номерний знак НОМЕР_2 , який здійснював рух в смузі для руху маршрутних транспортних засобів по проспекту Миколи Міхновського в м. Києві. Після чого інспектором поліції було подано сигнал про зупинку транспортному засобу, на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Інспектор патрульної поліції підійшов до водія, належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів, та попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1. ПДР, на підставі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 2.4. (а) ПДР.

Позивачу було роз`яснено, що він порушив п. 17.1 ПДР та в його діях присутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Проведено розгляд справи, ознайомлено з правами та обов`язками.

Інсепектор патрульної поліції вказує на те, що позивачем в позовній заяві зазначено, що він рухався по смузі призначеній для маршрутних транспортних засобів.

Крім того, на нагрудній камері, позивач визнає свою вину, вказує що дійсно здійснював рух по смузі призначеній для маршрутних транспортних засобів.

Інспектором було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених статтею 268 КУпАП при розгляді справи. Отже, розглядаючи дану адміністративну справу, інспектор патрульної поліції діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

За таких обставин відсутні підстави для скасування постанови з мотивів, наведених в позовній заяві. (а.с.44-50)

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 липня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до лейтенанта поліції Управління патрульної поліції м. Києва Лютик Вікторії Олександрівни, Управління патрульної поліції м. Києва про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 31 липня 2024 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бориченко К.В. витребувано з Управління патрульної поліції у м. Києві, КП «Центр організації дорожнього руху», докази по справі.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2024 року замінено первісних відповідачів: лейтенанта поліції Управління патрульної поліції м. Києва Лютик В.О. та Управління патрульної поліції м. Києва, на відповідача - Департамент патрульної поліції (, юридична адреса: 03048, місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок 3).

Судові засідання по справі неодноразово були відкладені: за клопотаннями сторін, зокрема про витребування доказів; з причини відстуності доказів виконання ухвали суду про витребування доказів; з причин відсутності світла в суді, повітряної тривоги.

ІІІ. Позиції сторін.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник Бориченко К.В. не з`явилися, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Адвокат Бориченко К.В. подала заяву про розгляд справи без їх участі.

В судове засідання представник відповідача Департаменту патрульної поліції не з`явився, причини неявки до суду не повідомив, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого належним чином про дату, час та місце розгляду справи даної категорії, не перешкоджає розгляду справи у суді першої інстанції.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення стягнення по справі про адміністративне правопорушення підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно вимог ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Серії ЕНА № 2567338 винесеної 09.07.2024 року поліцейським 1 взводу 3 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Києві Лютик В.О., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи 09 липня 2024 року о 08:52 год. в м. Києві по вул. Верхня, транспортним засобом марки «MAZDA 6», номерний знак НОМЕР_2 , здійснив зупинку(рух) на смузі для маршрутних тз, позначеною дорожнім знаком 5.8, чим порушив п. 17.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.3 ст. 122 КУпАП.

Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн. (а.с.18-19)

За правилами ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі -ПДР).

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

П.1.3 ПДР України, передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з п.1.9.ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

П.17.1 ПДР України, визначено, що на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі та велосипедистів) на цій смузі.

Тобто, знаки 5.8 та 5.11 інформують водіїв про те, що дана смуга призначена для транспортних засобів, що рухаються за встановленими маршрутами та таксі.

Отже, лише водії маршрутних транспортних засобів, таксі та велосипедисти мають право рухатись по смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 чи 5.11.

Відповідно до п.1.10 ПДР України, маршрутні транспортні засоби (транспортні засоби загального користування) - це автобуси, мікроавтобуси, тролейбуси, трамваї і таксі, що рухаються за встановленими маршрутами та мають визначені місця на дорозі для посадки (висадки) пасажирів.

Частиною 3 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст.245 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності; завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Аналіз наведених вище положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись суб`єктом владних повноважень певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.

Слід зазначити, що, в силу вимог статті 251 КУпАП, візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом порушення правил дорожнього руху.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманнямправил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Суд зазначає, що суб`єкт владних повноважень не надав суду жодних доказів факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частини 3 статті 122 КУпАП, зокрема: фото - або відеозапису правопорушення.

Матеріали справи взагалі не місять будь-яких достовірних доказів, які б підтвердили рух позивача смугою для маршрутних транспортних засобів.

В свою чергу, наданий суду відповідачем відеозапис №475457 починається з того, що працівник поліції підходить до транспортного засобу, який зупинився на вимогу працівника поліції, не за місцем вчинення адміністративного правопорушення, повідомляє підставу зупинки, та фактично проводить розгляд справи.

Тобто, суд взагалі позбавлений можливості оцінити обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, яке йому інкримінують.

В свою чергу, із відеозапису №475457 вбачається, що ОСОБА_1 на часі 09:05:20 пред`явили вчинене ним порушення, з яким він не погодився, посилався на не якісне відео, яке йому пред`явили, тому просив відкласти розгляд справи.

У той же час, посилання позивача у позові що він протягом 700 метрів рухався смугою для руху маршрутних транспортних засобів по вул. Миколи Міхновського у м. Києві, не свідчить про законність складеної відносного нього постанови про те, що він рухався по вул. Верхня в м. Києві, як зазначено у оскаржуваній постанові.

У будь-якому випадку, суд виходить із того, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення (Постанова ВС/КАС від 18.02.2021 у справі № 524/9827/16-а).

Згідно статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

-дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

-транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

-технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);

-розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

-відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Судом встановлено, що згідно оскаржуваної постанови Серія ЕНА №2567338, місцем вчинення адмиіністративного правопорушення зазначено м. Київ, вул Верхня.

У той же час, представник відповідача у відзиві на позов повідомляє що позивач здійснював рух в смузі для руху маршрутних транспортних засобів по проспекту Миколи Міхновського в м. Києві.

В свою чергу, відсутність відеозапису або фото самого адміністративного правопорушення, позбавляє суд можливості встановити місце вчинення адміністративного правопорушення.

Також суд зазначає, що спірна постанова не містить посилання і на технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, тобто не відповідає вимогам статті 283 КУпАП,

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 74 КАС України не може вважатися допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі №524/5536/17, від 17 липня 2019 року у справі №295/3099/17 та від 13 лютого 2020 року у справі №524/9716/16-а.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (фото- або відеозаписом правопорушення).

Про те, що суб`єкт владних повноважень повинен довести належними доказами, зокрема, фото- або відеозаписом, скоєння водієм адміністративного правопорушення, зазначено у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року (справа № 357/10134/17).

В адміністративному судочинстві діє презумпція неправомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень (стаття 77 КАС України), який зобов`язаний у порядку визначеної процесуальним законом судової процедури довести суду їх правомірність.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (пункт 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційного Суду України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. (пункт 4.1)

Основною умовою під час розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є встановлення наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (правова позиція Верховного Суду, яка викладена в постановах від 29.04.2020 року по справі №283/2460/16-а та від 17.03.2020 року по справі № 334/8803/16-а).

Оскільки суб`єктом владних повноважень не надано доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, суд дійшов висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення, та як наслідок неправомірність притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновків, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2567338 від 09.07.2024 року, підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст 2, 6, 10, 11, 69-71, 86, 99, 122, 128, 158, 160-163 КАС України,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2567338 від 09.07.2024 року, складеної відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2567338 від 09.07.2024 року, складену відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складений 11.08.2025 року.

Суддя: К.О. Далеко