Справа № 442/5539/25
Суддя: Гарасимків Л. І.
Дата ухвалення: 2025-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №442/5539/25
Провадження №2-а/442/57/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2025 року

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі - головуючої - судді Гарасимків Л.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (без виклику) в приміщенні суду, за відсутності сторін, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №237 від 05.03.2025р. про притягнення до адміністративної відповідальності,-

встановив:

23.07.2025 позивач звернувся до суду з позовною заявою про скасування постанови №237 від 05.03.3025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. Також просить закрити провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КпАП України.

Позов обгрунтовує тим, що 18.07.2025р. в мобільному за стосунку «Дія» він дізнався, що щодо нього відкрито виконавче провадження. В цей же день він звернувся до Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та отримав текст Постанови про відкриття виконавчого провадження на підставі постанови №237 від 05.03.2025 р. по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП стосовно нього.

Відповідно до ч.1 ст.121 Кодексу Адміністративного судочинства встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, доданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Вважає постанову №237 від 05.03.2025 р. незаконною та постановлену з порушення вимог процесуального законодавства, оскільки згідно тексту оскаржуваної постанови зазначається, що громадянин ОСОБА_1 являючись військовозобов`язаним, під час дії з Україні особливого періоду, порушив вимоги законодавства про мобілізацію, визначені ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та п.21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024р., а саме не з`явився на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 о «14:00» год., 26.11.2024р. по повістці №1152553, надісланій йому засобами поштового зв`язку, згідно рекомендованого поштового відправлення №6107 з довідкою Укрпошти про причини повернення/досилання: адресат відсутній за вказаною адресою.

Прибувши до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про оформлення відстрочки працівники вручили йому документи на підпис, він спершу не зрозумів, який документ він підписав. Тільки згодом, отримавши у відповідному відділенні виконавчої служби копією постанови зрозумів, що цей документ - це постанова №237 від 05.03.2025р. по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП із накладенням штрафу у 17000, 00 грн., що зазначає процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки. України), врегульовано Інструкцією №3, тобто законодавцем імперативно визначено чітку та послідовну процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, а відтак й для скасування його рішення про притягнення до відповідальності.

Згідно із п.3 розд. ІІ Інструкції №3, у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до п.6 розд. ІІ Інструкції № 3, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол, однак він помітив, що протокол та постанова були винесені в один день, а саме 05.03.2025, тобто в будь якому разі він не мав би часу для підготовки до розгляду справи та належного захисту своїх прав, зазначене є грубим порушенням процедури оформлення матеріалів з огляду на наступне: відповідно до ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи, тобто він отримав протокол про вчинення адміністративного правопорушення 03.02.2025. Вказаний протокол містив повідомлення про розгляд справи 03.02.2025 о 17:50 год., тобто в той самий день, відтак відповідачем не забезпечено завчасне повідомлення позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення. Просить позов задоволити.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.07.2025 відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено строк для подання відзиву на позовну заяву.

05.08.2025р. від представника відповідача поступили письмові пояснення, в яких зазначено, що вони просять позовну заяву залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

При таких обставинах, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними письмовими доказами.

Відповідно до п.п. 1, 3, 8 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Нормами КУпАП регламентовано, що відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або мас визначений строк (п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Як визначено ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст.280 КУнАГІ орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до положень КУпАП вищевказані обставини встановлюються на підставі доказів.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України "Про оборону України", цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію передбачена у ст. 210-1 КУпАП.

Як встановлено судом, постановою №237 від 05.03.2025р., ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. за те, що ОСОБА_1 , являючись військовозобов`язаним, під час дії в Україні особливого періоду, порушив вимоги законодавства про мобілізацію, визначені ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та п. 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під ас мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024, а саме: не з`явився на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 о 14.00 год. 26.11.2024 по повістці №1152553, надісланій йому засобами поштового зв`язку, згідно рекомендованого поштового відправлення №6107 з довідкою Укрпошти про причини повернення/досилання: адресат відсутній за вказаною адресою.

За загальним правилом частини 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У даному ж випадку спеціальною є інша правова норма частина 2 ст. 77 КАС України, а тому саме вона підлягає застосуванню. Нею визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Ця норма права по своїй юридичній природі повністю кореспондується та доповнює загальний принцип, визначений статтею 63 Конституції України, котрий декларує відсутність обов`язку в особи доводити свою невинуватість у правопорушенні та стверджує про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Цим принципом повинен керуватись працівник ІНФОРМАЦІЯ_2 , коли розглядає справу про адміністративне правопорушення за результатами, якої приходить до переконання про винуватість особи.

На думку суду, цілком логічно та грунтується на нормах права, те, що у випадку якщо рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 буде оскаржено, то обов`язок довести його правомірність лежить саме на останньому, оскільки в протилежному випадку на особу котру визнано винним у вчиненні правопорушення фактично буде покладено обов`язок доводи свою невинуватість, що суперечить вказаній вище статті Конституції України.

Однак, жодного доказу на підтвердження порушення позивачем ОСОБА_1 вимог ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» за обставин, що викладених в оскаржуваній постанові представником відповідача до суду не надано.

Водночас в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, зокрема, які свідчили б про вчинення адміністративного правопорушення.

Суд вважає, що позивач 26.11.2024р. не з`явився в ІНФОРМАЦІЯ_4 з поважної причини, оскільки не отримав повістки, яка йому була надіслана засобами поштового зв`язку.

При цьому, суд враховує, що згідно з рекомендованого поштового відправлення №6107 з довідкою Укрпошти про причини повернення/досилання : адресат відсутній за вказаною адресою.

Крім того, суд зазначає, що позивач отримав протокол про вчинення адміністративного правопорушення 03.02.2025, вказаний протокол містив повідомлення про розгляд справи 03.02.2025 о 17:50 год., тобто в той самий день, відтак відповідачем не забезпечено завчасне повідомлення позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Наслідком цього є позбавлення особи прав, передбачених Конституцією Українита КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 522/20755/16-а, від ЗО вересня 2019 року у справі № 591/2794/17, від 06 лют`бго 2020 року у справі № 05/7145/16-а, від 21 березня 2020 року у справі № 286/4145/15-а, від 31 березня 2021 року у справі № 676/752/17 та від 25 травня 2022 року у справі № 465/5145/16-а.

Верховний Суд у постановах від 31 березня 2021 року у справі № 676/752/17, від 21 березня 2019 року у справі № 489/1004/17, від 30 січня 2020 року у справах № 308/12552/16-а та№ 482/9/17, від 06 лютого 2020 року у справі № 205/7145/16-а зробив такі висновки : несвоєчасне повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури.

Крім того, судом враховано той факт, що в тексті оскаржуваної постанови відсутні відомості щодо мети виклику військовозобов`язаної особи до територіального центру комплектування, хоча п.21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (на яку сам же посилається ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 в оскаржуваній постанові) надає вичерпний перелік причин виклику особи до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а саме: для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово- облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. Таким чином з тексту оскаржуваної постанови стає не зрозумілим причина виклику особи до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії судців Касаційного адміністративного суду у постанові від 12.05.2020 року у справі № 513/899/16-а, постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, встановлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку, в даному випадку оскаржувана постанова не містить відомостей, в який спосіб я повідомлявся про розгляд відносно нього справи про адміністративне правопорушення.

З урахуваванням зазначеного, суд приймає до уваги той факт, що в жодному разі позивач не ухилявся від військового обліку та служби, але посадові особи відповідача зобов`язані були у визначений законом спосіб повідомляти про виклик (жодних повісток із вимогою прийти в будь-який територіальний центр комплектування та соціальної підтримки не отримував, не отримував жодного й іншого поштового відправлення від Відповідача, за вказаним зареєстрованим місцем проживання він знаходився постійно без відлучань, таким чином про існування згаданої повістки останньому не було відомо взагалі, останній самостійно та вчасно уточнив свої обліково-військові дані через застосунок «Резерв+», а повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання, а відтак постанова винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП, є незаконною.

За таких обставин, надіславши позивачу повістку про виклик на адресу, за якою він не проживає, суд погоджується з доводами позивача про те, що він не знав і не міг знати про дату виклику до РТЦК.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 18 липня 2020 року у справі №216/5226/16-а, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Таким чином, матеріали справи не містять належних доказів, які б підтверджували факт свідомого, умисного ухилення від виконання обов`язків військового обліку позивачем. Оскільки відсутнє підтвердження факту вручення повістки ОСОБА_1 , самапостанова без обґрунтування її доказами не дає підстав для висновку про скоєння адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно статті 247 КУпЛП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі закриттю.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі нього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Керуючись ст. ст. 77, 90, 162, 268-272, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд

постановив:

Позов задоволити.

Постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 за №237 від 05 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень, скасувати.

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадженням закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційної адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Гарасимків Л.І.