Справа № 440/2109/25
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 р.Справа № 440/2109/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Афанасьєвої К.Р.,

позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - Тимофєєвої Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Державної казначейської служби України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, м. Полтава, повний текст складено 28.04.25 року по справі № 440/2109/25

за позовом ОСОБА_1

до Державної казначейської служби України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 /надалі - позивач, ОСОБА_1 / звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Державної казначейської служби України /надалі - відповідач, Казначейство/, в якому просив суд:

- визнати неправомірними дії Державної казначейської служби України щодо повернення виконавчого документа стягувачу;

- зобов`язати Державну казначейську службу України негайно прийняти до виконання виконавчий лист по цивільній справі № 709/377/21, виданий 28 червня 2023 року Чорнобаївським районним судом Черкаської області, згідно якого суд вирішив: "Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 1500000,00 грн; стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 12000,00 грн; стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування витрат на проїзд в сумі 1650,00 грн; стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування втраченого заробітку в сумі 4640,00 грн; стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати за проведення експертизи в сумі 3775,00 грн" - згідно існуючої станом на 04 лютого 2025 року хронологічної черговості виконання судового рішення, а в разі пропуску такої черговості станом на час ухвалення судового рішення, відновити ОСОБА_1 в черзі виконання судового рішення під номером один;

- зобов`язати Державну казначейську службу України звернутися до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із заявою про визнання виконавчого листа по цивільній справі № 709/377/21, виданого 28 червня 2023 року Чорнобаївським районним судом Черкаської області, таким, що не підлягає виконанню частково;

- стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 заподіяну йому моральну шкоду в сумі 5000,00 грн /а.с. 1-2/.

В обґрунтування позову послався на протиправність дій Державної казначейської служби України щодо повернення йому виконавчого листа по цивільній справі №709/377/21, виданого 28 червня 2023 року Чорнобаївським районним судом Черкаської області, який був пред`явлений позивачем до примусового виконання, однак, внаслідок хибного висновку про невідповідність такого виконавчого документа вимогам, передбаченим частиною першою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», залишився без виконання.

Вважає, що зміна Верховним Судом постанови Черкаського апеляційного суду від 06 червня 2023 року в частині розміру відшкодування моральної шкоди та скасування в частині стягнення витрат на проїзд є підставою для звернення відповідача до суду, який видав виконавчий документ, в порядку статті 432 ЦПК України, із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню частково. Крім того наполягав, що внаслідок протиправних дій відповідача щодо повернення виконавчого документа позивачу завдано моральної шкоди, яку відповідач має відшкодувати у розмірі 5000,00 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 по справі № 440/2109/25 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Державної казначейської служби України (вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 37567646) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Державної казначейської служби України щодо повернення стягувачу виконавчого листа по цивільній справі № 709/377/21, виданого Чорнобаївським районним судом Черкаської області 28 червня 2023 року.

Зобов`язано Державну казначейську службу України прийняти до виконання виконавчий лист по цивільній справі №709/377/21, виданий Чорнобаївським районним судом Черкаської області 28 червня 2023 року, та звернутися до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із заявою про визнання виконавчого листа по цивільній справі №709/377/21, виданого Чорнобаївським районним судом Черкаської області 28 червня 2023 року, таким, що не підлягає виконанню частково (у зміненій та скасованій постановою Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 709/377/21 частинах).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 року по справі № 440/2109/25 в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким:

Зобов`язати Державну казначейську службу України негайно прийняти до виконання виконавчий лист по цивільній справі № 709/377/21, виданий 28.06.2023 Чорнобаївським районним судом Черкаської області, згідно якого суд вирішив: «Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 500 000 грн 00 коп.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 12 000 грн 00 коп.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування витрат на проїзд в сумі 1 650 грн 00 коп.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування втраченого заробітку в сумі 4 640 грн 00 коп.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати за проведення експертизи в сумі 3 775 грн 40 коп. - згідно існуючої станом на року хронологічної черговості виконання судового рішення, а в разі пропуску такої черговості станом на час ухвалення судового рішення, відновити ОСОБА_1 в черзі виконання судового рішення під номером один.

Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

В частині задоволених позовних вимог судове рішення залишити в силі.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про обрання судом першої інстанції неналежного способу захисту порушеного права ОСОБА_1 на виконання судового рішення, оскільки єдиним і належним способом захисту його прав у спірних правовідносинах є поновлення позивача в черзі на виконання судових рішень в тій хронологічній послідовності, яка існувала станом на 04.02.2025. Зауважив, що суд навіть не перевірив чи сплинула хронологічна черговість виконання судового рішення станом на вказану дату, а ухвалив своє рішення на припущенні, що вона могла сплинути.

Наполягав, що відповідач мав достатньо часу (десять місяців), щоб звернутися до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з метою визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню частково, оскільки постанова Верховного Суду у справі № 709/377/21 про зміну судових рішень була ухвалена 13 березня 2024 року, але допустив умисну бездіяльність. Стверджував, що згідно зі статтею 432 Цивільного процесуального кодексу України відповідач повинен був звернутися до суду, який видав виконавчий документ, з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню частково, оскільки такий алгоритм дій чітко врегульовано Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою КМУ від 03.08.2011 року № 845, та випливає з рішень Верховного Суду (постанова від 19.01.2023 року по справі № 824/2/22, постанова від 09.06.2022 року по справі № 2- 118/2001, постанова від 24.06.2020 року по справі № 520/1466/14-ц та інші).

Однак, відповідач до суду по вказаному питанню не звертався та умисно затягував виконання судового рішення, а коли в останній момент підійшла черга ОСОБА_1 на виконання судового рішення, відповідач незаконно, втративши будь-яку совість та порядність, повернув виконавчий лист без виконання і буде в подальшому так вчиняти лише з однією метою - не виконувати рішення суду.

Крім того, у разі звернення до суду з метою визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню частково, відповідач повинен був не повертати позивачу виконавчий лист, а відкласти безспірне списання коштів в силу підпункту 1 пункту 11 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011, № 845. При цьому, відповідно до вказаного пункту на час відкладення безспірного списання коштів перебіг строку виконання рішення про стягнення коштів зупиняється, але не переривається.

Однак, суд першої інстанції не застосував вищевказані норми права та умисно не надав оцінку обставинам справи з огляду на пункт 11 зазначеного Порядку з метою відмови у задоволенні позовних вимог.

Також, позивач не погоджується з судовим рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок припинення дій щодо стягнення на його користь грошових коштів, визначених судовим рішенням, йому завдано моральної шкоди, яка знаходиться у прямому причинному зв`язку з діями відповідача. Моральна шкода полягає в тому, що заподіявши матеріальну та моральну шкоду, держава Україна не вживає заходів щодо її усунення та створює для цього умисно незаконні перешкоди. Отримавши мізерну компенсацію за незаконні дії службових осіб держави Україна, він не може отримати навіть і ці кошти. Внаслідок неправомірних дій відповідача в нього виникли психічні хвилювання, оскільки позивач вимушений себе матеріально обмежувати, так як отримує невелику порівняно з заробітними платами та пенсіями прокурорів, які завдали йому шкоди, суддівську винагороду. Маючи незадовільний стан здоров`я, що підтверджується довідкою МСЕК, він позбавлений матеріальної можливості пройти відповідне санаторно-курортне лікування, оскільки недоотримав заробітну плату за час відсторонення його від посади.

З посиланням на постанову Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, зауважив, що порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

При цьому статтею 1173 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 22.011.2020 року № 560/798/16-а.

З огляду на викладене, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи істотність порушених прав (великих негативних наслідків внаслідок відсутності можливості отримати компенсацію за завдану шкоду), визначив розмір заподіяної моральної шкоди в сумі 5000 грн.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, зокрема, статті 432 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), стверджував про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що Казначейство, як боржник за вказаним виконавчим листом, мало повноваження на звернення до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про визнання виконавчого листа у цивільній справі № 709/377/21 таким, що не підлягає виконанню у зміненій та скасованій частинах.

Так, на переконання відповідача, враховуючи, що у справі № 709/377/21 боржником виступала держава, а Казначейство лише орган, через який діяла держава, відповідач не мав власних прав і обов`язків, а наділений був повноваженнями (компетенцією) лише представляти державу у відповідних правовідносинах, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 (пункти 6.21, 6.22), від 26.02.2019 у справі № 915/478/18 (пункти 4.19, 4.20), від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц (пункт 26), від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 (пункт 8.5), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 80)) (підпункт 6.34 постанови).

Пославшись на постанову Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 902/21/21, за висновком якого під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18 (пункт 35), від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 27)) (підпункт 6.35 постанови), вказав, що оскільки кошти державного бюджету належать на праві власності державі, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України), про що неодноразово наголошував Верховний Суд у постановах від 25.09.2019 у справі № 607/5841/17, від 18.11.2020 у справі № 554/5980/18, від 15.06.2022 у справі № 398/2910/20, від 09.02.2022 у справі № 757/6203/21-ц, від 23.02.2022 у справі № 757/23994/20-ц, від 28.04.2022 у справі № 464/5200/19, від 25.01.2023 у справі №757/4091/20-ц, від 04.10.2023 у справі № 757/5351/21-ц, від 18.10.2023 у справі № 127/1407/22.

Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету у цій справі, відповідно, є держава Україна, а не Казначейство як окрема юридична особа. А відтак, Казначейство відповідно до положень статті 432 ЦПК України не мало законних підстав для звернення до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки не є боржником у цивільній справі № 709/377/21.

Також, відповідач зазначив про неправильне застосування місцевим судом норм Закону України «Про виконавче провадження», Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі Порядок № 845) в частині вимог до виконавчого документа та підстав для його повернення.

З огляду на постанову Верховного Суду від 13.03.2024 у цивільній справі № 709/377/21, згідно з якою постанову Черкаського апеляційного суду від 06.06.2023 в частині позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди змінено в частині розміру відшкодування моральної шкоди, шляхом стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 900 000,00 грн, а постанову Черкаського апеляційного суду від 06.06.2023 в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення транспортних витрат на проїзд скасовано та залишено в силі у цій частині рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29.12.2022 про відмову в задоволенні цих позовних вимог, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, наполягав, що після зміни Верховним Судом резолютивної частини рішення суду апеляційної інстанції у справі № 709/377/21 виконавчий лист від 28.06.2023 про стягнення коштів на користь позивача став таким, що не відповідає вимогам, передбаченим Законом.

А відтак, Казначейство керуючись абзацом п`ятим підпункту 1 пункту 9 Порядку №845, листом від 04.02.2025 за № 5-11-08/2591 повернуло оригінал виконавчого листа від 28.06.2023 у справі № 709/377/21 позивачеві, як такий, що не відповідає вимогам, передбаченим Законом. Таким чином, дії щодо повернення виконавчого документа стягувачу вчинено Казначейством у відповідності до норм законодавства, а тому прав та законних інтересів відносно позивача Казначейством не порушено.

Також заперечив проти зобов`язання Казначейства прийняти до виконання виконавчий лист від 28.06.2023 по цивільній справі № 709/377/21 та звернутися до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із заявою про визнання виконавчого листа від 28.06.2023 по цивільній справі № 709/377/21 таким, що не підлягає виконанню частково (у зміненій та скасованій постановою Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 709/377/21 частинах), оскільки позивач після повернення Казначейством оригіналу виконавчого листа від 28.06.2023 по цивільній справі № 709/377/21 вчинив дії щодо отримання нових виконавчих документів Чорнобаївського районного суду Черкаської області 25.02.2025 по справі № 709/377/21, внаслідок яких видано: виконавчий лист про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 900 000,00 гривень та виконавчий лист про стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 12 000 грн 00 коп, втраченого заробітку в сумі 4 640 грн 00 коп, витрат за проведення експертизи в сумі 3 775 грн 40 коп (далі виконавчі листи від 25.02.2025), які 27.02.2025 пред`явлено позивачем відповідно до пункту 36 Порядку № 845 до Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області (далі - ГУДКСУ у Полтавській області) за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду. Після здійснення ГУДКСУ у Полтавській області заходів, передбачених пунктами 36-37 Порядку № 845, виконавчі листи від 25.02.2025 обліковуються на виконанні у Казначействі з 02.04.2025 за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб».

Викладене вище, на думку відповідача, є підставою для висновку, що позивач, звернувшись до суду з метою отримання нових виконавчих листів, погодився з діями Казначейства щодо повернення виконавчого листа від 28.06.2023.

Крім того, оскільки суд після зміни Верховним Судом резолютивної частини рішення суду у справі № 709/377/21 видав нові виконавчі листи від 25.02.2025, то виконавчий лист від 28.06.2023 став таким, що не підлягає виконанню.

Звернув увагу суду, що ухвала про прийняття позовної заяви ОСОБА_1 до розгляду та відкриття провадження в адміністративний справі винесена Полтавським окружним адміністративним судом 27.02.2025 та цією ж датою нові виконавчі листи від 25.02.2025 пред`явлено позивачем до органу Казначейства до виконання.

Отже, на момент відкриття провадження в адміністративний справі № 440/2109/25 позивачем були отримані та пред`явлені на виконання до органу Казначейства нові виконавчі листи від 25.02.2025, а тому підстави для розгляду судом позовної заяви щодо зобов`язання Казначейства прийняти до виконання виконавчий лист від 28.06.2023 по цивільній справі № 709/377/21 (якого у позивача вже немає) та звернутися до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із заявою про визнання виконавчого листа від 28.06.2023 по цивільній справі № 709/377/21 таким, що не підлягає виконанню частково (у зміненій та скасованій постановою Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 709/377/21 частинах) були відсутні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Казначейства прийняти до виконання виконавчий лист по цивільній справі № 709/377/21 та звернутися до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із заявою про визнання виконавчого листа по цивільній справі № 709/377/21 таким, що не підлягає виконанню частково (у зміненій та скасованій постановою Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 709/377/21 частинах) є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки підстава для вчинення Казначейством відповідних дій відсутня.

З посиланням на частину 4 статті 296, частину 4 статті 308 КАС України, просив суд апеляційної інстанції долучити до справи нові докази, які неможливо було подати до суду першої інстанції, у зв`язку з тим, що на момент подачі відзиву на позовну заяву дані докази були відсутні в Казначействі, а саме: копію листа ГУДКСУ у Полтавській області від 21.03.2025 № 04-20-08/2576 (зареєстрований в Казначействі 02.04.2025 за вх. № 08-26115) з доданими до нього копією заяви ОСОБА_1 від 26.02.2025 щодо прийняття до виконання виконавчих листів від 25.02.2025 та копіями виконавчих листів від 25.02.2025.

В надісланих до суду письмових поясненнях відповідач повідомив про порядок дій, які були вчинені ним після отримання Казначейством 03.07.2023 заяви ОСОБА_2 від 29.06.2023 щодо прийняття на виконання виконавчого листа від 28.06.2023 у справі № 709/377/21, який з 02.08.2023 обліковувався на виконанні в Казначействі за бюджетною програмою КПКВК 3504030 «Заходи щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб» (далі - КПКВК 3504030).

Щодо переліку визначених законодавством дій (заходів), вчинених (вжитих) Казначейством та органом Казначейства, спрямованих на виконання виконавчого листа, виданого Чорнобаївським районним судом Черкаської області 28.06.2023 у справі №709/377/21, проінформував, що Казначейством протягом січня - липня 2023 року (до надходження виконавчого листа від 28.06.2023 у справі № 709/377/21 на виконання) за КПКВК 3504030 було виконано 319 судових рішень на суму 81 981,47 тис. гривень. Залишок коштів складав 68 018,53 тис. гривень. Разом з тим, станом на 01.08.2023 на виконанні за КПКВК 3504030 залишалось 829 судових рішень на суму понад 243 290,60 тис. грн.

Отже, станом на дату надходження Виконавчого листа від 28.06.2023 у справі № 709/377/21 до Казначейства, обсяг бюджетних призначень за КПКВК 3504030 був недостатнім для забезпечення виконання всіх судових рішень, в т. ч. й виконавчого листа на користь ОСОБА_2 , а саме недостатність асигнувань складала: 243 190,60 тис. грн 68 018,53 тис. грн = 175 272,07 тис. гривень. Вказані бюджетні призначення на 2023 рік використано в повному обсязі.

У Законі України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» було передбачено бюджетні призначення за КПКВК 3504030 у розмірі 150 мільйонів гривень. Вказані бюджетні призначення на 2024 рік використано в повному обсязі. Отже, встановлений обсяг коштів Законом про Державний бюджет України на відповідний рік за КПКВК 3504030 був недостатнім, щоб виконати рішення суду у справі № 709/377/21 на користь позивача.

На підтвердження здійснених Казначейством передбачених законодавством заходів, спрямованих на реальне виконання рішення суду у справі № 709/377/21 на користь стягувача, надав листи Казначейства та отримані відповіді Мінфіну за період з вересня 2023 по січень 2025 року.

Зазначив, що безпосередньо Казначейство відповідно до наданих повноважень не має права законодавчої ініціативи та можливості встановлювати або змінювати бюджетні призначення. Крім того, виплатити кошти позивачеві поза чергою є неможливим, оскільки це призведе до недотримання принципу рівності перед законом, оскільки будуть порушені права інших стягувачів - фізичних та юридичних осіб, які подали до Казначейства виконавчі документи раніше ніж позивач.

Отже, оскільки встановлений Законами про Державний бюджет України на відповідний рік обсяг коштів не дозволяв Казначейству здійснити погашення заборгованості за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504030 за всіма рішеннями судів, гарантованими державою, то кошти Державного бюджету на виконання виконавчого листа від 28.06.2023 у справі № 709/377/21 станом на дату його повернення стягувачу (04.02.2025) не були перераховані з незалежних від Казначейства причин/обставин.

Таким чином, Казначейством було вчинено всіх заходів, визначених законодавством, спрямованих на виконання Виконавчого листа від 28.06.2023 у справі № 709/377/21 на користь ОСОБА_2 .

З вказівкою на абзац другий підпункту 1 пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України та пункту 3 Порядку № 845, пояснив, що безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за черговістю надходження таких рішень до органів Казначейства, тобто по даті надходження виконавчого документа на виконання, а не по номеру в черзі (тобто порядковому номеру).

При цьому, номер в черзі (тобто порядковий номер) рішення суду, яке обліковується в Казначействі на виконанні за бюджетною програмою КПКВК 3504030, може змінюватись внаслідок виконання або повернення без виконання у випадках, встановлених законодавством, виконавчих документів, що надійшли раніше.

Тобто, облік інформації про виконавчі документи, які перебувають на виконанні за бюджетною програмою КПКВК 3504030 є актуалізованим, оскільки черговість виконавчих документів за програмою є динамічною і не передбачає можливості перегляду списку виконавчих документів станом на попередні дати.

Щодо конкретної обставини, з якою пов`язано прийняття Казначейством лише 04.02.2025 рішення про повернення ОСОБА_1 виконавчого листа, виданого Чорнобаївським районним судом Черкаської області 28.06.2023 у справі № 709/377/21, беручи до уваги факт часткового скасування та зміни судового рішення у справі № 709/377/21 постановою Верховного Суду від 13.03.2024, цитуючи норми Порядку здійснення безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам, затвердженого наказом Державної казначейської служби України від 31.03.2021 № 84 (зі змінами) (далі Порядок № 84), повідомив, що відповідальні працівники Юридичного департаменту Казначейства забезпечують проведення постійної перевірки виконавчих документів, внесених до АРМ Реєстр судових рішень АС «Є-Казна» WEB за КПКВК 3504030, за якими на перше число звітного місяця надійшла черговість виконання, але здійснення безспірного списання коштів за ними відкладено або зупинене, та до десятого числа кожного звітного місяця надають директору Юридичного департаменту Казначейства або особі, яка його заміщує, інформацію за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Так, під час проведення перевірки виконавчих документів, внесених до АРМ Реєстр судових рішень АС «Є-Казна» WEB за КПКВК 3504030, відповідно до пункту 3 Порядку № 84, було встановлено, що постановою Верховного Суду від 13.03.2024 у цивільній справі № 709/377/21 постанову Черкаського апеляційного суду від 06.06.2023 в частині позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди змінено в частині розміру відшкодування моральної шкоди, стягнувши з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 900 000,00 грн; постанову Черкаського апеляційного суду від 06.06.2023 в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення транспортних витрат на проїзд скасовано та залишено в силі у цій частині рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29.12.2022 про відмову в задоволенні цих позовних вимог, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови; постанову Черкаського апеляційного суду від 06 червня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди у вигляді недоотриманої суддівської винагороди, як грошових доходів, які втрачено внаслідок відсторонення від посади, витрат за надання юридичної допомоги у кримінальному провадженні під час судового розгляду та витрат за проведення експертизи залишено без змін.

Водночас інформація щодо зміни Верховним Судом резолютивної частини рішення суду апеляційної інстанції у справі № 709/377/21 від стягувача не надходила.

Проінформував, що після здійснення заходів, передбачених пунктами 36-37 Порядку № 845, органом Казначейства Головним управлінням Державної казначейської служби України у Полтавській області листом від 21.03.2025 № 04-20-08/2576 скеровано до Казначейства пакет документів щодо виконання судового рішення у справі № 709/377/21 за позовом ОСОБА_1 , який зареєстровано в Казначействі 02.04.2025 за вх. № 08-26115. А відтак, з 02.04.2025 виконавчі листи від 25.02.2025 у справі № 709/377/21 обліковуються в Казначействі на виконанні за КПКВК 3504030. Станом на дату подання письмових пояснень на виконанні за бюджетною програмою КПКВК 3504030 перебуває 826 судових рішень на загальну суму 254,65 млн грн, які надійшли раніше виконавчих листів від 25.02.2025 у справі № 709/377/21. На 29.07.2025 виконавчий лист від 25.02.2025 у справі № 709/377/21 на суму 900 000,00 грн має номер в черзі 827, а Виконавчий лист від 25.02.2025 у справі № 709/377/21 на суму 20 415,40 грн має номер в черзі 828.

Водночас зауважив, що номер в черзі (тобто порядковий номер) виконавчих листів від 25.02.2025 у справі № 709/377/21 може змінюватись внаслідок виконання або повернення без виконання у випадках, встановлених законодавством, виконавчих документів, що надійшли раніше виконавчого листа від 28.06.2023 у справі № 709/377/21.

Позивачем до суду апеляційної інстанції надано клопотання, в якому він просить суд визнати недопустимими надані відповідачем до суду апеляційної інстанції нові докази, так як відповідачем при цьому не дотримано частини 3 статті 79 КАС України.

По питанню наявності виконавчого листа повідомив, що він знаходиться у нього та недійсним не визнавався.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив суд апеляційної інстанції їх задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та прийняти постанову про задоволення позову у повному обсязі, а апеляційну скаргу відповідача відхилити.

Представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги Казначейства з підстав та мотивів, викладених у скарзі та додаткових письмових поясненнях та просив суд апеляційної інстанції їх задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, а апеляційну скаргу позивача відхилити.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а апеляційну скаргу відповідача слід відхилити з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2022 року у справі № 709/377/21 (реєстраційний номер в ЄДРСР 108183128) позов ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування витрат на юридичну допомогу, втраченого заробітку, витрат пов`язаних із прибуттям до суду та моральної шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» задоволено частково: стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 900000,00 гривень, втрачений заробіток у сумі 4640,00 гривень, витрати за проведення експертизи у сумі 2262,97 гривень, а всього стягнути 906902,97 гривень; у задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 06 червня 2023 року (реєстраційний номер в ЄДРСР 111562152) апеляційні скарги Державної казначейської служби України, Полтавської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, залишено без задоволення; апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2022 року скасовано, постановлено нове судове рішення, яким стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 1500000 грн 00 коп; стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 12000 грн 00 коп; стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування витрат на проїзд в сумі 1650 грн 00 коп; стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування втраченого заробітку в сумі 4640 грн 00 коп; стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати за проведення експертизи в сумі 3775 грн 40 коп.

28 червня 2023 року Чорнобаївським районним судом Черкаської області виданий виконавчий лист №709/377/21 /а.с. 4/, згідно якому Черкаський апеляційний суд 06 червня 2023 року розглянув апеляційні скарги ОСОБА_1 , Державної казначейської служби України, Полтавської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2022 року у справі №709/377/21 та вирішив:

- стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 1500000 грн 00 коп;

- стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 12000 грн 00 коп;

- стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування витрат на проїзд в сумі 1650 грн 00 коп;

- стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування втраченого заробітку в сумі 4640 грн 00 коп;

- стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати за проведення експертизи в сумі 3775 грн 40 коп.

Крім того, у вказаному виконавчому листі зазначено, що: рішення набрало законної сили 06 червня 2023 року; строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 07 червня 2026 року; боржник Держава Україна в особі Державної казначейської служби України (); стягувач ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 709/377/21 касаційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено частково; касаційну скаргу Полтавської обласної прокуратури задоволено частково; касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено частково; касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення; постанову Черкаського апеляційного суду від 06 червня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди змінено в частині розміру відшкодування моральної шкоди, стягнувши з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 900000,00 (дев`ятсот тисяч) гривень; постанову Черкаського апеляційного суду від 06 червня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення транспортних витрат на проїзд скасовано та залишено в силі у цій частині рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2022 року про відмову в задоволенні цих позовних вимог, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови; постанову Черкаського апеляційного суду від 06 червня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди у вигляді недоотриманої суддівської винагороди, як грошових доходів, які втрачено внаслідок відсторонення від посади, витрат за надання юридичної допомоги у кримінальному провадженні під час судового розгляду та витрат за проведення експертизи залишено без змін.

Листом Державної казначейської служби України № 5-11-08/2591 від 04 лютого 2025 року /а.с. 37/ ОСОБА_3 щодо виконання судового рішення у справі № 709/377/21 повідомлено, «що безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок). Абзацом четвертим пункту 2 Порядку визначено, що виконавчі документи оформлюються в установленому порядку. Вимоги до виконавчого документа передбачені статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон). Згідно із частиною першою статті 4 Закону у виконавчому документі, зокрема, зазначається: дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання. 28 червня 2023 року Чорнобаївським районним судом Черкаської області у справі № 709/377/21, на виконання постанови Черкаського апеляційного суду від 06 червня 2023 року, видано виконавчий лист про стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1500000,00 грн моральної шкоди, 12000,00 грн витрат на правову допомогу, 1650,00 грн витрат на проїзд, 4640,00 грн втраченого заробітку та 3775,40 грн витрат на проведення експертизи (далі - виконавчий лист у справі № 709/377/21). Постановою Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 709/377/21 постанову Черкаського апеляційного суду від 06 червня 2023 року змінено в частині розміру відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України зменшивши до 900000,00 грн та скасовано в частині стягнення витрат на проїзд. Зазначена вище постанова набирає законної сили з моменту її прийняття. Таким чином, виконавчий лист у справі № 709/377/21 не відповідає вимогам, передбаченим частиною першою статті 4 Закону. Враховуючи викладене вище та керуючись абзацом п`ятим підпункту 1 пункту 9 Порядку, Казначейство повертає оригінал виконавчого листа у справі № 709/377/21, як такий, що не відповідає вимогам, передбаченим Законом України "Про виконавче провадження"». Додатково зазначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пункту 9 Порядку, черговість виконання судового рішення втрачається. Додаток на першу адресу: оригінал виконавчого листа Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28 червня 2023 року у справі № 709/377/21 на 1 арк. в 1 прим.

Не погодившись із діями відповідача щодо повернення виконавчого документа стягувачу, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправними дії Державної казначейської служби України щодо повернення стягувачу виконавчого листа по цивільній справі № 709/377/21, виданого Чорнобаївським районним судом Черкаської області 28 червня 2023 року, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для повернення відповідачем виконавчого листа у цивільній справі № 709/377/21, виданого Чорнобаївським районним судом Черкаської області 28 червня 2023 року, стягувачу без виконання відповідно до абзацу п`ятого підпункту 1 пункту 9 Порядку № 845, так як за змістом положень статті 432 ЦПК України Державна казначейська служба України (), як боржник за вказаним виконавчим листом, мала повноваження на звернення до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про визнання виконавчого листа у цивільній справі №709/377/21, виданого Чорнобаївським районним судом Черкаської області 28 червня 2023 року, таким, що не підлягає виконанню у зміненій та скасованій частинах, однак таких дій не вчинила.

В якості належного способу захисту порушеного права позивача судом обрано зобов`язання Державної казначейської служби України прийняти до виконання виконавчий лист по цивільній справі № 709/377/21, виданий Чорнобаївським районним судом Черкаської області 28 червня 2023 року, та звернутися до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із заявою про визнання виконавчого листа по цивільній справі №709/377/21, виданого Чорнобаївським районним судом Черкаської області 28 червня 2023 року, таким, що не підлягає виконанню частково (у зміненій та скасованій постановою Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 709/377/21 частинах).

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги в частині зобов`язання Державної казначейської служби України негайно прийняти до виконання виконавчий лист по цивільній справі № 709/377/21, виданий 28 червня 2023 року Чорнобаївським районним судом Черкаської області, згідно існуючої станом на 04 лютого 2025 року хронологічної черговості виконання судового рішення, а в разі пропуску такої черговості станом на час ухвалення судового рішення, відновити ОСОБА_1 в черзі виконання судового рішення під номером один суд першої інстанції зазначив, що оскільки існуюча станом на 04 лютого 2025 року хронологічна черговість виконання судового рішення вже могла сплинути, а в разі пропуску такої черговості станом на час ухвалення судового рішення встановити для ОСОБА_1 номер один в черзі виконання судового рішення підстави відсутні, оскільки законні підстави для виконання виконавчого листа по цивільній справі № 709/377/21, виданого 28 червня 2023 року Чорнобаївським районним судом Черкаської області, виникнуть лише після набрання законної сили судовим рішенням щодо визнання виконавчого листа по цивільній справі №709/377/21, виданого Чорнобаївським районним судом Черкаської області 28 червня 2023 року, таким, що не підлягає виконанню частково (у зміненій та скасованій постановою Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 709/377/21 частинах).

Враховуючи відсутність у матеріалах адміністративної справи доказів на підтвердження заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, причинного зв`язку між діями відповідача і отриманням позивачем моральної шкоди (при цьому суд враховує, що позивач, як стягувач за виконавчим листом у цивільній справі №709/377/21, виданим Чорнобаївським районним судом Черкаської області 28 червня 2023 року, теж мав повноваження на звернення до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про визнання виконавчого листа у справі №709/377/21, виданого Чорнобаївським районним судом Черкаської області 28 червня 2023 року, таким, що не підлягає виконанню частково (у зміненій та скасованій Верховним Судом частинах), проте до суду не звернувся), суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову у частині позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що спірні правовідносини виникли між сторонами внаслідок повернення Державною казначейською службою України виконавчого документа позивачу, як стягувачу, оскільки відповідач вважав, що після зміни Верховним Судом резолютивної частини рішення суду апеляційної інстанції у справі № 709/377/21 виконавчий лист від 28.06.2023 про стягнення коштів на користь позивача, який з 02.08.2023 обліковувався на виконанні в Казначействі за бюджетною програмою КПКВК 3504030, став таким, що не відповідає вимогам, передбаченим частиною першою статті 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини 2, 3 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

При цьому, в положеннях частини 1 статті 370 КАС України наголошується, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року № 1404-VIII /надалі - Закон № 1404-VІІІ/.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1404-VІІІ, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

На виконання вимог пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Вимоги до виконавчого документа встановлені положеннями статті 4 Закону № 1404-VІІІ.

Так, згідно з частиною 1 статті 4 Закону № 1404-VІІІ у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

За приписами пункту 6 частини 4 статті 4 Закону № 1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок.

Частиною другою статті 6 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 15 Закону № 1404-VІІІ сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання встановлено Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року № 4901-VI (далі Закон № 4901-VI).

Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону № 4901-VI передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

Згідно з частинами 1 4 статті 3 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

У разі якщо стягувач подав не всі необхідні для перерахування коштів документи та відомості, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти днів з дня надходження заяви повідомляє в установленому порядку про це стягувача.

У разі неподання стягувачем документів та відомостей у місячний строк з дня отримання ним повідомлення центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повертає заяву стягувачу.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Відповідно до частин 1, 2 та 6 статті 4 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Перерахування коштів за рішенням суду здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у тримісячний строк з дня надходження документів та відомостей, необхідних для цього, з одночасним направленням повідомлення про виплату коштів державному виконавцю, державному підприємству або юридичній особі.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 4901-VI заборгованість погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника; у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами; у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

За приписами частини 2 статті 23 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010, № 2456-VI (далі БК України) бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

На виконання вимог частин 1, 2 статті 25 БК України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно з підпунктом 1 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень БК України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання.

Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Відповідно до пункту 23-1 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України єдиний казначейський рахунок - рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (далі - Казначейство України), у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування, кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні (включаючи кошти, зараховані на єдиний рахунок).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 326 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Згідно з частиною 2 статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

В силу вимог частини 1 статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

На виконання вимог статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28) Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками та набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.

Враховуючи, що відповідачем у справі є Казначейство, яке представляє державу, а кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, саме Казначейство, на виконанні якого знаходився виконавчий лист від 28.06.2023 у справі № 709/377/21 до його повернення позивачу, уповноважено було звертатися до суду в інтересах держави, як боржника у цій справі.

А відтак, посилання відповідача у апеляційній скарзі на те, що Державна казначейська служба України не має права звернення до суду в інтересах боржника, держави, є таким, що ґрунтується на довільному та хибному тлумаченні висновків Верховного Суду у постановах від 25.09.2019 у справі № 607/5841/17, від 18.11.2020 у справі № 554/5980/18, від 15.06.2022 у справі № 398/2910/20, від 09.02.2022 у справі № 757/6203/21-ц, від 23.02.2022 у справі № 757/23994/20-ц, від 28.04.2022 у справі № 464/5200/19, від 25.01.2023 у справі №757/4091/20-ц, від 04.10.2023 у справі № 757/5351/21-ц, від 18.10.2023 у справі № 127/1407/22.

Колегією суддів встановлено, що 03.07.2023 за вх. № С-11-1961 в Казначействі була зареєстрована заява ОСОБА_2 від 29.06.2023 щодо прийняття на виконання виконавчого листа від 28.06.2023 у справі № 709/377/21, до якої додано, зокрема, його оригінал.

Враховуючи, що заподіювачем шкоди у справі № 709/377/21 є Полтавська обласна прокуратура, то на виконання вимог пункту 36 Порядку № 845, Казначейство листом від 11.07.2023 № 5-08-11/12353 направило копію заяви ОСОБА_2 від 29.06.2023 з копією виконавчого листа від 28.06.2023 у справі № 709/377/21 до органу Казначейства за місцезнаходженням заподіювача шкоди, а саме: до Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, про що поінформовано стягувача/Позивача.

Після здійснення заходів, передбачених пунктами 36-37 Порядку № 845, органом Казначейства Головним управлінням Державної казначейської служби України у Полтавській області листом від 27.07.2023 № 04-20-08/4619 скеровано до Казначейства пакет документів щодо виконання судового рішення у справі № 709/377/21 за позовом ОСОБА_2 , який зареєстровано в Казначействі 02.08.2023 за вх. № 08-62516.

Таким чином, з 02.08.2023 виконавчий лист від 28.06.2023 у справі № 709/377/21 обліковувався на виконанні в Казначействі за бюджетною програмою КПКВК 3504030 «Заходи щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб» (далі - КПКВК 3504030).

З огляду на встановлені колегією суддів обставини, слід дійти висновку, що при прийнятті до виконання виконавчого листа від 28.06.2023 у справі № 709/377/21 відповідачем не було виявлено невідповідності такого виконавчого документа вимогам частини 1 статті 4 Закону № 1404-VІІІ.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено положеннями Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45) (далі Порядок № 845).

За визначеннями, наведеними у пункті 2 Порядку № 845, безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів;

боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання;

виконавчі документи - оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України Про виконавче провадження;

коди класифікації видатків бюджету - коди програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету, коди програмної класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів, коди типової програмної класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів/тимчасової класифікації видатків та кредитування для бюджетів місцевого самоврядування, які не застосовують програмно-цільовий метод, коди економічної класифікації видатків бюджету;

стягувачі - фізичні та юридичні особи, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів, державні органи (посадові особи) за рішеннями про стягнення коштів в дохід держави.

безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів; боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання; виконавчі документи - оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України "Про виконавче провадження"; стягувачі - фізичні та юридичні особи, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів, державні органи (посадові особи) за рішеннями про стягнення коштів в дохід держави. Інші терміни вживаються у значенні, наведеному в Бюджетному кодексі України, Податковому кодексі України, Законах України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", "Про виконавче провадження" та актах Кабінету Міністрів України, що регулюють бюджетні відносини.

На виконання вимог пункту 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 845 органи Казначейства:

1) забезпечують у випадках, передбачених цим Порядком, зберігання виконавчих документів та ведення їх обліку. Після виконання у повному обсязі виконавчого документа суду або іншого органу (посадової особи) такий документ повертається до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав з відміткою про його виконання;

2) вживають заходів до виконання виконавчих документів;

3) розглядають письмові звернення (вимоги) щодо виконання виконавчих документів осіб, які беруть участь у справі, державних виконавців, а також прокурорів - учасників виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 845 під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право:

1) повідомляти органу, який видав виконавчий документ, про наявність обставин, що ускладнюють чи унеможливлюють його виконання, у спосіб і порядку, які визначені таким документом, крім випадків виконання рішень про стягнення коштів за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів;

2) звертатися у передбачених законом випадках до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення рішення про стягнення коштів, порушувати клопотання про встановлення чи зміну порядку і способу виконання такого рішення, а також відстрочку та/або розстрочку його виконання;

3) безоплатно отримувати необхідні для виконання виконавчих документів судові рішення, пояснення, довідки, іншу інформацію;

4) вимагати від боржників вжиття ними заходів до виконання виконавчих документів;

5) застосовувати заходи впливу до боржників відповідно до Бюджетного кодексу України та у разі виявлення фактів порушення бюджетного законодавства у процесі або за результатами виконання виконавчих документів, повідомляти про такі порушення органам Держаудитслужби;

5-1) повідомляти органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ, про дії або бездіяльність боржника, що перешкоджає виконанню виконавчого документа;

6) відкладати, зупиняти безспірне списання коштів і їх перерахування стягувачам у випадках, передбачених законом та цим Порядком;

7) вживати інших заходів до виконання виконавчих документів.

Нормами пункту 8 Порядку № 845 встановлено, що органи Казначейства після надходження документів, зазначених у пунктах 6 і 7 цього Порядку:

1) приймають їх до розгляду та реєструють відповідно до вимог організації діловодства. На заяві стягувача про виконання рішення про стягнення коштів (супровідному листі керівника відповідного органу державної виконавчої служби) зазначається дата надходження і вхідний номер;

2) здійснюють попередній розгляд документів, за результатами якого визначають необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів;

3) повідомляють стягувачеві (представникові стягувача) на його письмову вимогу про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів.

Згідно з підпунктом 1 пункту 9 Порядку № 845 орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли: виконавчий документ:

не підлягає виконанню органом Казначейства;

подано особою, що не має відповідних повноважень;

пред`явлено до виконання з пропущенням установленого строку;

не відповідає вимогам, передбаченим Законом України Про виконавче провадження.

Аналіз вищенаведених норм Порядку № 845 у сукупності з вимогами пункту 6 частини 4 статті 4 Закону № 1404-VІІІ свідчить про те, що застосування до виконавчого документу наслідків підпункту 1 пункту 9 Порядку № 845 можливо лише до прийняття його до виконання.

Однак, у спірних правовідносинах виконавчий лист у цивільній справі №709/377/21, виданий Чорнобаївським районним судом Черкаської області 28 червня 2023 року, перебував на виконанні у відповідача з 02 серпня 2023 року та обліковувався, як такий, що підлягає виконанню.

Колегія суддів зауважує, що прийняття постанови Верховним Судом від 13 березня 2024 року у цивільній справі № 709/377/21, якою частково скасовано та змінено постанову Черкаського апеляційного суду від 06 червня 2023 року не є підставою для самостійного визнання відповідачем спірного виконавчого листа таким, що не відповідає вимогам, передбаченим Законом № 1404-VІІІ, та повернення стягувачу, як у розумінні частини 4 статті 4 Закону № 1404-VІІІ, так і підпункту 1 пункту 9 Порядку № 845.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 432 Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004, № 1618-IV (далі ЦПК України), суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Колегія суддів погоджується з висновком з суду першої інстанції про те, що вважаючи виконавчий лист від 28.06.2023 по цивільній справі № 709/377/21 таким, що не підлягає виконанню частково, відповідач повинен був звернутися до суду в порядку статті 432 ЦПК України, а не самоправно визнавати вказаний виконавчий документ таким, що не відповідає вимогам, передбаченим ст. 4 Закону № 1404-VІІІ, та повертати його стягувачу без виконання через півтора роки після прийняття його до виконання.

З огляду на те, що у цивільній справі № 709/377/21 Державна казначейська служба України була визначена одним із відповідачів та враховуючи, що саме Казначейство наділено повноваженнями представляти державу, як боржника у суді, та відповідно вживати заходів до виконання виконавчих документів, які обліковуються, як такі, що підлягають виконанню за рахунок коштів Державного бюджету України, неприйнятними є посилання Казначейства на відсутність відповідно до положень статті 432 ЦПК України законних підстав для звернення до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню частково.

Сторонами не заперечується, що станом на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції виконавчий лист по цивільній справі № 709/377/21, виданий Чорнобаївським районним судом Черкаської області 28 червня 2023 року є дійсним та не визнавався судом таким, що не підлягає виконанню ні повністю, ні частково.

Посилання відповідача на отримання позивачем нових виконавчих листів від 25.02.2025, у зв`язку з чим, на його думку, виконавчий лист від 28.06.2023 став таким, що не підлягає виконанню, є помилковим, оскільки визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, здійснюється саме судом, який видав виконавчий документ, а таке судове рішення (ухвала) наразі відсутнє.

За таких обставин, дії Державної казначейської служби України щодо повернення 04.02.2025 ОСОБА_1 , як стягувачу, виконавчого листа по цивільній справі № 709/377/21, виданого Чорнобаївським районним судом Черкаської області 28 червня 2023 року, підлягають визнанню протиправними.

Таким чином, у зв`язку з винесенням Верховним Судом постанови від 13 березня 2024 року у справі № 709/377/21 існують підстави для визнання виконавчого листа у цивільній справі №709/377/21, виданого Чорнобаївським районним судом Черкаської області 28 червня 2023 року, таким, що не підлягає виконанню частково (відповідно до постанови Верховного Суду) у відповідності до статті 432 ЦПК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнійший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Колегія суддів враховує, що оскаржувані дії вчинені відповідачем не на підставі та не у спосіб, встановлений Законами № 1404-VIII № 4901-VI, водночас, спосіб захисту, обраний позивачем «зобов`язати Державну казначейську службу України негайно прийняти до виконання виконавчий лист по цивільній справі № 709/377/21, виданий 28 червня 2023 року Чорнобаївським районним судом Черкаської області, згідно якого суд вирішив: "Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 1500000,00 грн; стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 12000,00 грн; стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування витрат на проїзд в сумі 1650,00 грн; стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування втраченого заробітку в сумі 4640,00 грн; стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати за проведення експертизи в сумі 3775,00 грн" - згідно існуючої станом на 04 лютого 2025 року хронологічної черговості виконання судового рішення, а в разі пропуску такої черговості станом на час ухвалення судового рішення, відновити ОСОБА_1 в черзі виконання судового рішення під номером один» є втручанням у дискреційні повноваження Казначейства, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень, наданих виключно відповідачу.

Крім того, вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача визначити «черговість» виконавчого листа по цивільній справі № 709/377/21, виданого 28 червня 2023 року Чорнобаївським районним судом Черкаської області, є взагалі передчасними, а відтак задоволенню не підлягають.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з обраним судом способом захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання Державної казначейської служби України прийняти до виконання виконавчий лист по цивільній справі №709/377/21, виданий Чорнобаївським районним судом Черкаської області 28 червня 2023 року, та звернутися до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із заявою про визнання виконавчого листа по цивільній справі №709/377/21, виданого Чорнобаївським районним судом Черкаської області 28 червня 2023 року, таким, що не підлягає виконанню частково (у зміненій та скасованій постановою Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 709/377/21 частинах).

Щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

На виконання приписів статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною утверджувати та забезпечувати її права.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини третьої статті 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК) моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В силу пункту 6 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу статті 1173 ЦК шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується, при цьому обов`язок доказування правомірності дій покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС).

Вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 5000 грн позивач пов`язував, зокрема, із протиправною бездіяльністю Казначейства в частині тривалого не виконання рішення суду по цивільній справі №709/377/21 про стягнення на користь ОСОБА_1 певних коштів, що завдало моральної шкоди, яка знаходиться у прямому причинному зв`язку з діями (бездіяльністю) відповідача.

Моральна шкода полягає в тому, що заподіявши матеріальну та моральну шкоду, держава Україна не вживає заходів щодо її усунення та створює для цього умисно незаконні перешкоди. Внаслідок неправомірних дій відповідача в нього виникли психічні хвилювання, оскільки позивач вимушений себе матеріально обмежувати, так як отримує невелику порівняно з заробітними платами та пенсіями прокурорів, які завдали йому шкоди, суддівську винагороду, має незадовільний стан здоров`я, що підтверджується довідкою МСЕК, він позбавлений матеріальної можливості пройти відповідне санаторно-курортне лікування, оскільки недоотримав заробітну плату за час відсторонення його від посади.

Такі неправомірні дії відповідача протягом тривалого часу (з 2023 року), мали наслідком заподіяння позивачу стресу і моральних страждань, що виражається у тому, що державні органи умисно створюють проблеми та штучні перешкоди в отриманні коштів, призначених за рішенням суду.

З огляду на характер спірних правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем.

У справі, що розглядається, відповідач не довів, що його тривала протиправна бездіяльність не викликала у позивача психічне напруження у зв`язку з легітимними очікуваннями на виконання рішення суду, а також розчарування в діяльності державного органу, обумовлене фактичним обнулінням його черги на виконання рішення суду внаслідок самоправного повернення виконавчого листа стягувачу.

Відтак, у суду апеляційної інстанції немає підстав для висновку про те, що моральну шкоду не заподіяно.

У рішенні від 15.01.2009 у справі "Бурдов проти Російської Федерації" (скарга № 33509/04, п. 100, наводиться без посилань на інші рішення) Європейський суд з прав людини звернув увагу, що коли йдеться про моральну шкоду, існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди. Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу.

У згаданому рішенні йдеться про надмірну затримку у виконанні державою судового рішення, винесеного проти неї. Проте, цей підхід може застосовуватися до будь-яких адміністративних процедур, що затримуються на тривалий час внаслідок протиправних дій (бездіяльності) держави.

Для прикладу, у постанові від 15.08.2019 у справі № 823/782/16 Верховний Суд дійшов висновку, що тривалий нерозгляд заяви позивача, ненадання по ній чіткої та зрозумілої, обґрунтованої та вичерпаної відповіді, що зумовило необхідність неодноразового звернення до судів, виконавчої служби, та призвело до порушення прав та інтересів позивача, у тому числі права на інформацію, завдало моральної шкоди.

Наслідуючи цей підхід, колегія суддів вважає, що коли йдеться про моральну шкоду, існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале адміністративне провадження є підставою для відшкодування моральної шкоди.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89; від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди.

Зважаючи на ці обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що негативні емоції позивача внаслідок протиправного повернення вищевказаного виконавчого документа без виконання після тривалого невиконання рішення суду перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача, а відтак завдали позивачу моральної шкоди.

Тривала боротьба позивача, спрямована на захист своїх прав, є підставою для відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправними діями Казначейства.

Визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненими негативними наслідками, суд апеляційної інстанції виходить з засад розумності та справедливості.

У постанові ОП КЦС ВС від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 вказано, що при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

Оцінюючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, колегія суддів бере до уваги протиправність дій відповідача, які фактично призвели до невиконання рішення суду, яке до цього часу обліковувалося у відповідача на виконанні більше півтора роки, що фактично свідчить про небажання відповідача виконати вимоги закону.

З огляду на ці обставини, вимоги розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що співмірною та обґрунтованою сумою про відшкодування моральної шкоди відносно вчиненого відповідачем порушення прав позивача буде 5000 гривень.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України", суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з частиною 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до частини першої статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 по справі № 440/2109/25 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відшкодування внаслідок завданої моральної шкоди підлягає скасуванню, з прийняттям у вказаній частині нової постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення відшкодування внаслідок завданої моральної шкоди.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 по справі № 440/2109/25 належить залишити без змін.

З огляду на звільнення позивача від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -.

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 по справі № 440/2109/25 в частині задоволення позову - залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 по справі № 440/2109/25 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відшкодування внаслідок завданої моральної шкоди - скасувати.

Прийняти в цій частині постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення відшкодування внаслідок завданої моральної шкоди - задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у відшкодування завданої йому моральної шкоди грошову суму у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

В іншій частині відмови у задоволенні позову рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 по справі № 440/2109/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді Я.М. Макаренко С.П. Жигилій