Справа № 420/25342/23
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2025-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/25342/23

Перша інстанція: суддя Вовченко О.А.,

повний текст судового рішення

складено 19.01.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Державної установи «Центр пробації» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання виплатити додаткову винагороду до грошового забезпечення відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022,-

В С Т А Н О В И В:

20 вересня 2023 ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи «Центр пробації», в якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Центр пробації» щодо невиплати додаткової винагороди до грошового забезпечення, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, у розмірі 30000 гривень щомісячно, за період з 24.02.2022 по 01.07.2022;

- зобов`язати Державну установу «Центр пробації» здійснити розрахунок та виплатити додаткову винагороду до грошового забезпечення, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, у розмірі 30000 гривень щомісячно, за період з 24.02.2022 по 01.07.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що в період з 16.11.2006 до 31.12.2022 проходила службу у Болградському районному секторі №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області. На час звільнення перебувала на посаді начальника сектору. Позивач вказувала, що у спірний період з 24.02.2022 до 01.07.20232 вона мала право на отримання додаткової винагороди у розмірі 30000 грн. щомісячно у відповідності до постанови КМУ №168 від 24.02.2022, проте відповідач вказану винагороду їй не нараховував та не виплачував. Про порушене право позивач дізнавалась з відповіді відповідача від 04.09.2023 на адвокатський запит представника позивача, в якій, окрім іншого, відповідач повідомив про відсутність правових підстав для здійснення нарахування і виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 30000 грн. щомісячно у відповідності до постанови КМУ №168 від 24.02.2022.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2024 року, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, частково задоволений позов ОСОБА_1 :

- визнана протиправною бездіяльність Державної установи «Центр пробації» щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_2 додаткової винагороди встановленої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022 за період з 06.03.2022 по 01.07.2022 30000 гривень в розрахунку на місяць;

- зобов`язано Державну установу «Центр пробації» нарахувати та виплатити ОСОБА_2 додаткову щомісячну, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 06.03.2022 по 01.07.2022 у розмірі 30000 грн в розрахунку на місяць, з урахуванням фактично виплачених сум;

- в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Державна установа «Центр пробації» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2024 апеляційна скарга Державної установу «Центр пробації» була задоволена, оскаржуване рішення скасоване та ухвалена нова постанова, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії залишений без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Постановою Верховного Суду від 24.04.2025 скасована постанова апеляційного суду від 21.05.2024, а справа направлена до П`ятого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025 справа прийнята до провадження та призначена до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Так, в обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, оскільки право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 грн мали не всі працівники ДУ «Центр пробації», а лише ті які несли службу, тобто заступали у чергування у складі наряду чергової частини, брали участь в оперативних заходах несення варти. Апелянт звертає увагу на те, що виплата додаткової винагороди здійснювалась на підставі відповідних наказів, які стосовно позивача у справі не приймались. Також, однією з умов отримання додаткової винагороди є несення служби в органах та установах, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках програми «єПідтримка». Звертає апелянт увагу і на те, що фінансування видатків на виконання постанови КМУ №168 від 28.02.2022 для осіб начальницького складу центру пробації, які фінансуються за бюджетною програмою 3601030, не передбачались, оскільки вказаний персонал виконує завдання і функції визначені Законом України «Про пробацію» та не несе службу у розумінні нормативно-правових актів, що регулюють проходження служби в Державній кримінально-виконавчій системі України.

На думку апелянта, поза увагою суду залишилось те, що позивач не надав до жодного наказу директора Центру пробації щодо несення служби, жодного графіку наряду чергування, жодної облікової форми часу несення служби, що має визначальне значення для вирішення питання щодо наявності у позивача права на отримання додаткової винагороди.

У додаткових поясненнях від 22.05.2025, апелянт посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2024 у справі №640/13029/22, звертає увагу, що позивач не брала безпосередню участь у бойових діях, не забезпечувала здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, не несла службу (чергування, наряди тощо). Сам факт проходження служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби в установах, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка» не є достатнім для виплати вказаної додаткової винагороди, оскільки зазначені суми є додатковою виплатою, що потребує виконання додаткових умов. Посилається апелянт і на те, що позивач не надала доказів залучення її до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів. Статус особи начальницького складу уповноваженого органу з питань пробації Держаної установи «Центр пробації» сам по собі автоматично не забезпечує особі права на отримання додаткової винагороди відповідно до пункту 1 постанови КМУ від 28.02.2022 №168.

Порушенням норм процесуального права апелянт вважає те, що суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин положення ч.2 ст.233 КЗпП України, в редакція яка не обмежувала у часі право працівника звернутись до суду за захистом своїх прав.

У письмових поясненнях, наданих позивачем до апеляційного суду позивач, заперечує доводи апелянт щодо пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Також, у відзиві на апеляційну скаргу, наданому 02.06.2025, позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на доводи, що узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 24.02.2022 до 31.12.2022 проходила службу у Болградському районному секторі №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області, в званні майора внутрішньої служби та на момент звільнення перебувала на посаді начальника сектору.

Відповідно до витягу з наказу Державної установи «Центр пробації» №723к від 20.12.2022 (а.с.18), ОСОБА_1 31.12.2022 звільнена з органів Державної кримінально-виконавчої служби України за п.5 ст.23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів). У наказі вказано, що станом на день звільнення вислуга років у календарному обчисленні становить 16 років 01 місяць 00 днів.

28.08.2023 представником позивача адвокатом Ткачуком А.Ю., був направлений адвокатський запит до Державної установа «Центр пробації» для отримання інформації щодо виплат при звільненні ОСОБА_1 та щомісячної додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн. (а.с.11-12).

04.09.2023 на електронну адресу адвоката надійшла відповідь з Державної установи «Центр пробації», у якій зазначено, що постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» установлено розмір додаткових винагород за виконання завдань, передбачених Указом Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні», зокрема, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної служби. Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Особи начальницького складу уповноважених органів з питань пробації у період воєнного стану виконують службові обов`язки відповідно до посадових інструкцій, Положень про відділи (сектори) філій Державної установи «Центр пробації», Колективного договору, укладеного між Адміністрацією та Профспілковою організацією персоналу Державної установи «Центр пробації» на 2020-2023 роки. До виконання завдань, передбачених Указом Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та Законом України «Про правовий режим воєнного стану», не залучалися, а тому не мають права на таку додаткову винагороду.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 від 28.02.2022 оскільки з 06.03.2022 Одеська область віднесена до переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам ЄСВ, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватись допомога в рамках програми «єПідтримка».

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Надаючи оцінку доводам апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, пропуску позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом, колегія суддів зазначає таке.

Скасовуючи постанову апеляційного суду та направляючи справи до апеляційного суду для продовження розгляду, Верховний Суд у постанові від 24.04.2025, виходив з того, що спір, який виник за період часу з 24.02.2022 по 01.07.2022, стосується порушення законодавства про оплату праці, а тому за приписами ч.2 ст.233 КЗпП України позивач має право звернутись з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Оскільки, за приписами ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, колегія суддів має врахувати висновки суду касаційної інстанції, викладені у постанові від 24.04.2025 в цій справі. За наведених обставин, доводи апелянта щодо строків звернення до суду з адміністративним позовом в цій справі колегія суддів відхиляє.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції та доводи апелянт по суті спору, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 11 Кримінально-виконавчого кодексу України органами виконання покарань є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, його територіальні органи управління, уповноважені органи з питань пробації.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Пунктом 4 статті 2 Закону України «Про пробацію» встановлено, що орган пробації центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері пробації.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.09.2017 №655-р «Про утворення державної установи «Центр пробації» Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства юстиції України про утворення з 1 січня 2018 р. державної установи «Центр пробації».

Державна установа «Центр пробації» є неприбутковою державною установою, створеною для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України з питань пробації і безпосереднього спрямування та координації діяльності уповноважених органів з питань пробації, що належать до сфери управління Мін`юсту (абзац перший пункту 1 Положення про державну установу «Центр пробації», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 08.12.2020 №4242/5 (в редакції, чинній до 28.02.2024).

Таким чином, Державна установа «Центр пробації» входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби України як установа, створена для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України з питань пробації.

Згідно з пунктами 1 і 2 Типового положення про уповноважений орган з питань пробації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.08.2017 №2649/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.08.2017 за №1030/30898 (в редакції, чинній до 28.02.2024), уповноважений орган з питань пробації (далі орган пробації) є органом виконання покарань, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері виконання певних видів кримінальних покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та пробації.

Орган пробації безпосередньо підпорядковується Державній установі «Центр пробації» (далі Центр пробації) та є відокремленим підрозділом без права юридичної особи.

Відповідно до абзаців першого і другого пункту 6 Положення про державну установу «Центр пробації», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 08.12.2020 №4242/5 (втратив чинність відповідно до пункту 2 наказу Міністерства юстиції України від 02.06.2023 №2110/5 «Про затвердження Положення про Державну установу «Центр пробації»), у структурі Центру пробації функціонують відокремлені структурні підрозділи (далі Філії) до складу яких входять уповноважені органи з питань пробації. Філії не є юридичними особами та здійснюють частину делегованих функцій Центру пробації відповідно до мети (цілей), завдань та функцій.

Відповідно до Положення про Болградський районний сектор №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області, яке затверджене наказом Державної установи Центр пробації від 09.09.2021 №775/од-21, Болградський районний сектор №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області є уповноваженим органом з питань пробації, який безпосередньо забезпечує виконання в межах адміністративно-територіальної одиниці певних видів адміністративних стягнень і кримінальних покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та пробації.

Отже, Болградський районний сектор №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області, в якому проходила службу позивач, є уповноваженим органом з питань пробації, що входить до складу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області.

Згідно з абзацом першим пункту 7 Положення про державну установу «Центр пробації», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 08.12.2020 №4242/5 (у редакції, чинній до 01.06.2023), до складу Центру пробації входять працівники, як працюють за трудовим договором, та особи начальницького складу, що були переведені з Державної кримінально-виконавчої служби України.

Пунктом 5 статті 2 Закону України «Про пробацію» встановлено, що персонал органу пробації працівники, які відповідно до повноважень, визначених цим Законом та іншими законами України, виконують завдання пробації.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про пробацію» права, обов`язки, відповідальність, правовий та соціальний захист персоналу органу пробації визначаються Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та цим Законом.

Матеріалами справи підтверджено та сторонами у справі не оспорюється, що у період з 24.02.2022 по 01.07.2022 позивач проходила службу на посаді начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби.

28 лютого 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №168 (надалі Постанова №168), в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно з пунктом 5 Постанови №168 вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 №350 «Про внесення зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168» (далі - Постанова №350) внесені зміни шляхом доповнення абзацу першого після слів «та поліцейським» доповнено словами «, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка»,».

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168» (далі - Постанова №793) в абзаці першому пункту 1 Постанови №168 слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно» замінено словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».

З викладеного вбачається, що Кабінет Міністрів України встановив додаткову винагороду в розмірі 30000 грн щомісячно, зокрема, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Відповідно до Переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка», затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 №204-р, Програма «єПідтримка» поширюється на Одеську область.

Доводи апеляційної скарги переважно ґрунтуються на тому, що позивач не має права на виплату додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови №168 (у редакції від 22.03.2022), оскільки вона не відповідає вимогам, які передбачені зазначеною нормою матеріального права, а саме: не несла службу в органах і установах зазначеної Служби, тобто не залучалася до участі в оперативних заходах, несення варти, у тому числі в нічний час, несення служби у наряді та інших заходах, спрямованих на забезпечення безпеки в умовах воєнного стану; не входив до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів.

Водночас, Верховним Судом у постанові від 02.11.2023 у справі №160/11851/22 сформовано висновок щодо застосування пункту 1 Постанови №168 в аспекті аналогічних доводів Державної установи «Центр пробації», яку надалі підтримано Верховним Судом й в інших справах за подібних обставин, зокрема у постановах Верховного Суду від 18.01.2024 у справі №200/297/23, від 25.01.2024 у справі №520/8343/22, від 21.03.2024 у справі №160/12980/22, від 28.03.2024 у справі №480/1364/23, від 25.04.2024 у справі №160/10532/22, від 25.07.2024 у справі №400/1895/23, від 24.10.2024 у справі №200/5154/22, від 29.10.2024 у справі №160/4039/23 та від 31.10.2024 у справі №200/4975/22

У постанові від 02.11.2023 у справі №160/11851/22, де позивач - підполковник внутрішньої служби, який обіймав посаду начальника Чечелівського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області - оскаржував бездіяльність ДУ «Центр пробації» щодо ненарахування і невиплати йому винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови №168, Верховний Суд вже надав оцінку схожим доводам ДУ «Центр пробації», який уважав, що право на отримання додаткової винагороди, відповідно до Постанови №168, мають лише ті особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (зокрема і ДУ «Центр пробації»), які саме «несуть службу» в органах та установах зазначеної Служби.

Відповідаючи на такі аргументи, Верховний Суд у пунктах 41-43 постанови від 02.11.2023 у справі №160/11851/22 зазначив, що у цьому випадку поняття «несення служби», яке зазначено у пункті 1 Постанови №168, тотожні поняттю «проходження служби». Оскільки, законодавством визначено, що особи рядового і начальницького складу, які мають спеціальні звання, проходять службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, немає ніяких підстав вважати, що вони службу не несуть. При цьому, Суд зауважив, що положення пункту 1 Постанови №168 не містять застережень щодо призначення додаткової допомоги виключно особам, які беруть участь в оперативних заходах, несуть варту, в тому числі в нічний час, несуть службу у наряді, тощо. Тобто, Постанова №168 (у редакції від 22.03.2022) не ставить у залежність отримання додаткової винагороди від залучення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби від виконання завдань та заходів, спрямованих на забезпечення безпеки в умовах воєнного стану, як про це вказує відповідач.

У справі №160/12980/22 Верховний Суд відхилив аргументи ДУ «Центр пробації» щодо відмінності терміну «несення служби» від «проходження служби», які були обґрунтовані посиланням на пункт 5 глави 13 розділу ІІІ Порядку №925/5, оскільки розділ ІІІ під назвою «Компенсаційні виплати» містить лише 2 глави, в яких відсутнє поняття «несення служби».

Верховний Суд зазначив, що таке визначення наведене лише в підпункті 5 пункту 13 «Порядок преміювання осіб рядового і начальницького складу» розділу ІІ «Грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу» Порядку №925/5 і стосується саме преміювання. Аналіз змісту указаної норми свідчить про вузьке використання цього поняття лише в аспекті виконання службових обов`язків особами рядового і начальницького складу в нічний час, що жодним чином не стосується предмету спору у справі, що розглядається.

У справі №200/297/23 Верховний Суд констатував безпідставність доводів ДУ «Центр пробації» про те, що за відсутності відповідних наказів командирів (начальників), на підставі яких здійснюється виплата додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови №168, відсутні і підстави для нарахування та виплати такої винагороди, позаяк, вказане свідчить лише про допущення протиправної бездіяльності, а не про відсутність права у позивача на таку винагороду.

Отже, застосовуючи сформований у подібних правовідносинах Верховним Судом підхід щодо застосування положень пункту 1 Постанови №168, колегія суддів вважає, що на період дії воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, у тому числі уповноваженого органу з питань пробації, які несли службу в органах і установах зазначеної Служби, зокрема Державної установи «Центр пробації», що розташовувались на території Одеської області, повинна була виплачуватись додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень як щомісячний додатковий вид грошового забезпечення у період з 06.03.2022 по 01.07.2022 включно за несення служби в органах і установах, що розташовані в межах адміністративно-територіальної одиниці, на території якої надавалася допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Щодо посилань апелянта на висновки Великої Палати Верховного Суду по зразковій справі №640/13029/22, колегія суддів звертає увагу, що дана справа за суб`єктним критерієм не відповідає критеріям типової справи, викладеним Верховним Судом, тому висновки Верховного Суду у зразковій справі №640/13029/22 не підлягають обов`язковому врахуванню при вирішенні даної справи, оскільки не є релевантними.

Отже, доводи апеляційної скарги спростовуються наведеними висновками суду апеляційної інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної установи «Центр пробації» залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька