Справа № 140/8761/25
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2025-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

11 серпня 2025 року ЛуцькСправа № 140/8761/25
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сороки Ю.Ю.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 (поданої через адвоката Мисковця Ігоря Анатолійовича) про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (через адвоката Мисковця Ігоря Анатолійовича) звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16 червня 2025 року №25 "Про призов військовозобов?язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період" в частині призову на військову службу по мобілізації на особливий період ОСОБА_1 .

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 (через адвоката Мисковця Ігоря Анатолійовича) звернувся із заявою про забезпечення позову шляхом заборони військовій частині НОМЕР_2 , в особі її командира та/або інших компетентних осіб, вчиняти будь-які дії щодо переміщення ОСОБА_1 для подальшого проходження військової служби до іншого місця служби та/або до іншої військової частини до набрання законної сили рішення суду у цій справі.

Заява обгрунтована тим, що з 31 січня 2020 року по теперішній час ОСОБА_1 працює у виробничому структурному підрозділі "Ківерцівська дистанція колії регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця" на посаді монтера колії 4 розряду.

03 березня 2025 року ОСОБА_1 було видано посвідчення №P/27/2025 про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час відповідно до розділу III пункту 27 розпорядження Кабінету Міністрів України від 18 березня 2015 року №493 з переліком посад і професій (додаток до розпорядження №106) на дванадцять місяців з дня оформлення відстрочки від призову.

Крім того начальником ВСП "Ківерцівська дистанція колії" через єдиний портал державних послуг "Дія" за заявою №06458 про бронювання працівників ОСОБА_1 було поновлено бронь на підприємстві до 27 січня 2026 року.

15 червня 2025 року ОСОБА_1 зупинили працівники ТЦК з метою перевірки військово-облікових документів.

Під час перевірки військово-облікових документів ОСОБА_1 повідомив, що працює у виробничому структурному підрозділі "Ківерцівська дистанція колії регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця" на посаді монтера колії 4 розряду та, що йому відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 18 березня 2015 року №493 надано відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час.

Однак, аргументи ОСОБА_1 , що він користується правом на відстрочку відповідно до п.1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" працівниками ТЦК та СП були відкинуті та його в примусовому порядку було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 де проведено ВЛК.

16 червня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправно видано наказ №25 від 16 червня 2025 року про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період та направлено для навчання на полігон військової частини НОМЕР_1 .

Відтак, не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення порушених та оспорюваних прав і інтересів ОСОБА_1 , оскільки, позивач з 16 червня 2025 року незаконно призваний на військову службу та направлений для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 , а в подальшому, по закінченню навчання, може та має бути переміщений до іншого місця служби до іншої військової частини.

Аналізуючи доводи заяви про забезпечення позову, суд враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, законодавець визначив лише дві підстави, за наявності яких суд може забезпечити позов, а саме: ускладнення або неможливість виконання рішення суду чи відновлення порушених прав позивача внаслідок невжиття заходів забезпечення позову та очевидна протиправність рішення, дії чи бездіяльності, яким порушуються права, свободи та інтереси особи, що звернулась до суду.

Водночас згідно з частиною першою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною другою цієї статті визначено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно з частинами першою, третьою статті 152 КАС України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Відповідно до частин першої, четвертої-шостої статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом, зокрема, зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №826/14951/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №140/2474/20.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що представник заявника вважає, що відповідачем можуть бути вчинені дії з переміщення або переведення позивача до іншої військової частини, що на думку заявника зробить неможливим виконання рішення суду у цій справі.

Аналізуючи вказані доводи представника заявника суд наголошує, що такі доводи заявника не можуть бути визнані переконливими та достатніми для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки сформульовані як можливість/ймовірність вчинення дій та ґрунтуються на припущеннях можливих дій відповідача в майбутньому.

Поряд з цим, наведені представником заявника твердження про можливе (а не реальне) настання негативних для позивача наслідків не зумовлюють необхідність забезпечення поданого у цій справі адміністративного позову.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що представником заявника не доведено та документально не підтверджено обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника, що унеможливило б захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі, як і не доведено того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у цій справі.

Отже, з поданої заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку про недоведеність передбачених пунктами 1, 2 частини другої статті 150 КАС України підстав для забезпечення позову, у зв`язку із чим у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтями 150-154, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 (поданої через адвоката Мисковця Ігоря Анатолійовича) про забезпечення позову - відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Ю.Ю. Сорока