Справа № 160/19850/25
Суддя: Ремез Катерина Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

07 серпня 2025 р.Справа № 160/19850/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ремез К.І., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

08.07.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить суд:

- прийняти позовну заяву та задовольнити позовні вимоги;

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо невжиття всіх належних заходів щодо здійснення фінансування коштів на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року по справі № 160/4136/22;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невжиття всіх належних заходів щодо здійснення фінансування коштів на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року по справі № 160/4136/22;

- зобов`язати Міністерство оборони України здійснити в 2025 році заходи щодо перерозподілу бюджетних коштів передбачених Міністерству оборони України Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та забезпечити фінансування коштів на виконання Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року по справі № 160/4136/22;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити заходи щодо перерозподілу бюджетних коштів передбачених Міністерством оборони України для військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України на 2025 рік та здійснити фінансування коштів на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року по справі № 160/4136/22;

- з метою повного та своєчасного розгляду справи в суді зобов`язати військову частину НОМЕР_3 подати до судового розгляду заявки, які в ній відпрацьовувались та направлялись до військової частини НОМЕР_2 для отримання коштів на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року по справі № 160/4136/22.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа розподілена судді К.І. Ремез.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2025 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.

21.07.2025 за допомогою підсистеми «Електронний Суд» відповідач Військова частина НОМЕР_1 подав до суду клопотання про закриття провадження у справі.

В обґрунтування клопотання відповідач зазначив, що в обґрунтування позову у справі № 160/19850/25 позивачем зазначено, що після набрання чинності рішенням суду у справі № 160/4136/22 позивач звернувся до відповідача з заявою про добровільне виконання судового рішення, однак відповіді так і не отримав. Бездіяльність щодо виплати вказаної суми стала підставою для звернення до суду із позовом по справі № 160/19850/25. Отже, відповідач зазначає, що фактично спірним питанням у даній справі є факт невиконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 по справі № 160/4136/22, що набрало законної сили в частині виплати нарахованої заборгованості. Відповідач зазначає, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправною бездіяльність, яка полягає у невиконанні судового рішення у справі № 160/4136/22. Проте, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судами та перейшли до стадії виконання судового рішення.

21.07.2025 за допомогою підсистеми «Електронний Суд» відповідач Міністерство оборони України подав до суду відзив на позов, у якому проти задоволення позову заперечував, зазначив, що предметом спору у цій справі позивачем зазначено не виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 по справі № 160/4136/22. На переконання відповідача, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправним рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

31.07.2025 за допомогою підсистеми «Електронний Суд» відповідач Військова частина НОМЕР_1 подав до суду відзив на позов, у якому проти задоволення позову заперечував, зазначив, що відповідач не має власного фінансового ресурсу для задоволення вимог позивача в межах виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 по справі № 160/4136/22. Відповідач вказує, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправною бездіяльність, яка полягає у невиконанні судового рішення у справі № 160/4136/22. Проте, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судами та перейшли до стадії виконання судового рішення. У разі, якщо Позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю військової частини НОМЕР_3 на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Надаючи оцінку клопотанню відповідача Військової частини НОМЕР_1 про закриття провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом.

Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Суд враховує правові позиції Верховного Суду, а саме: Верховний Суд у постанові від 21.02.2024 у справі № 520/7983/21, аналізуючи положення статті 129-1 Конституції України у взаємозв`язку із статтею 370 КАС України та статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», дійшов висновку, що невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності; суд, за загальним правилом, не повинен брати до уваги посилання сторони у справі в обґрунтування своєї позиції на фактичні обставини, виникнення яких стало наслідком невиконання такою стороною судового рішення, що набуло законної сили.

Подібний висновок також сформульований Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.02.2022 у справі № 520/3601/19, від 01.06.2022 у справі № 640/25836/20 та від 26.07.2023 у справі № 640/17504/19.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №686/23317/13-а на підставі аналізу положень Закону № 1404-VIII дійшла висновку, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а, від 16.02.2019 у справі № 816/2016/17 та у постановах Верховного Суду від 30.01.2024 у справі № 320/19014/23, від 21.02.2024 у справі № 140/17323/23 та від 19.09.2024 у справі № 400/3650/24.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Однак, це не означає, що правопорядок в Україні допускає можливість звертатися з будь-якими позовами (позовними вимогами) до будь-якого суду, адже порядок здійснення судочинства в силу вимог статті 92 Конституції України визначається виключно Законами України, тому право на звернення до суду фізичні та юридичні особи мають здійснювати у порядку та спосіб, визначений законами з питань судочинства.

За приписами статті 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів.

Повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства визначаються Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому, необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним управлінських функцій саме у тих відносинах, у яких виник спір.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Так, зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів убачається, що спірні правовідносини стосуються виконання судового рішення, що набрало законної сили, у справі № 160/4136/22.

В силу положень пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За приписами частини 1 статті 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Беручи до уваги наведену норму, суд роз`яснює позивачу, що він вправі звернутися до органів державної виконавчої служби відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII для ініціювання примусового виконання рішення у справі № 160/4136/22.

Також суд роз`яснює позивачеві, що згідно зі статтею 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Суд, також, роз`яснює позивачу, що згідно із частиною 2 статті 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до частини 2 статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Позивач у справі звільнений від сплати судового збору, тому розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 19, 52, 238, 239, 243, 248, 362, 363 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання Військової частини НОМЕР_1 по закриття провадження у справі задовольнити.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного ухвали.

Суддя К.І. Ремез