Справа № 420/14079/24
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2025-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/14079/24

Перша інстанція: суддя Хурса О. О.,

повний текст судового рішення

складено 29.01.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційні скарги ОСОБА_1 , Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області про визнання дій протиправними, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

08.05.2024 ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області за № 04-05/52 від 29.04.2024 в частині визначення строку виплати заробітної плати: в травні 2024 (п.2 наказу);

- визнати протиправними дії Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області щодо не виплати ОСОБА_1 заробітної плати за квітень 2024 в передбачені законом строки;

- зобов`язати Територіальне управління державної судової адміністрації України в Херсонській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати за квітень 2024 з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що перебуває на державній службі та обіймає посаду секретаря Білозерського районного суду Херсонської області та у 2023 році перебувала у відпустці для догляду за дитиною; наказом в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області №01-68/01 від 01.01.2024 відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку була перервана за її ініціативою. Також цим наказом позивачу був оголошено простій не з вини працівника з 01.01.2024 до закінчення дії правового режиму воєнного стану з оплатою у розмірі посадового окладу та обов`язкових нарахувань у межах фонду заробітної плати, але не менше мінімальної заробітної плати встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік». Позивач вказувала, що відповідно до табелю обліку робочого часу працівників апарату Білозерського районного суду Херсонської області за квітень 2024 року облік робочого часу позивача, як і більшості інших працівників апарату Білозерського районного суду Херсонської області, здійснювався як таких, що перебувають у простої. Табель обліку робочого часу за квітень 2024 року отриманий ТУ ДСА України в Херсонській області своєчасно та працівникам Білозерського районного суду Херсонської області, крім позивача, заробітна плата за квітень 2024 року виплачена у строки передбачені ст.115 КЗпП України.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.01.2025, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 :

- визнаний протиправним та скасований пункт 2 наказу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області № 04-05/52 від 29.04.2024 в частині визначення строку виплати заробітної плати ОСОБА_1 в травні 2024 року;

- визнані протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області щодо не виплати ОСОБА_1 заробітної плати за квітень 2024 в передбачені законом строки.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржуване рішення:

- виключити з мотивувальної частини рішення висновок суду наступного змісту: «Таким чином, суд доходить висновку, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області, яке у спірних правовідносинах виступає роботодавцем, не мало правових підстав нараховувати та виплачувати заробітну плату ОСОБА_1 у вказаний період, оскільки такі дії були тимчасово призупинені наказом №04-05/13 від 31.01.2024»;

- доповнити мотивувальну частину рішення висновком суду наступного змісту: «Таким чином, суд доходить висновку, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області не мало правових підстав не нараховувати та не виплачувати заробітну плату ОСОБА_1 в квітні 2024 року у строки передбачені ст.115 КЗпП України, навіть за наявності наказу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області №04-05/13 від 31.01.2024 року»;

- доповнити резолютивну частину рішення висновком суду наступного змісту: «Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області (вул. Перекопська, 5, м. Херсон, 73000, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу пов`язану з розглядом апеляційної скарги на ухвалу суду про закриття провадження по справі у розмірі 3500 грн (три тисячі п`ятсот гривень).»

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт - ОСОБА_1 , зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не мав правових підстав нараховувати та виплачувати заробітну плату позивачу в період дії наказу №04-05/13 від 31.01.2024, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Також, апелянт звертає увагу на те, що в оскаржуваному рішенні фактично не було вирішено питання розподілу судових витрат позивача пов`язаних з розглядом апеляційної скарги у цій справі, чим порушено вимоги ст.139 КАС України. При цьому, апелянт вказує, що ухвалою від 06.02.2025 судом першої інстанції повернута без розгляду заява позивача про ухвалення додаткового рішення з цього приводу, тим самим відмовлено у вирішенні питання розподілу судових витрат, що змушує позивача оскаржувати рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, оскільки в цій частині рішення суду ухвалено з порушення норм процесуального права.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року у справі №420/14079/24, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в даній частині ОСОБА_1 .

Також, не погоджуючись із рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року у справі №420/14079/24, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в даній частині ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт ТУ ДСА України в Херсонській області посилається на те, що в оскарженому рішенні має місце неповне з`ясування судом всіх обставин, що мають значення для справи, як наслідок рішення ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права. Так, апелянт вказує, що наприкінці січня 2024 року на адресу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області надійшли оригінали наказів №№01-68/02, 01-68/01 із Білозерського районного суду Херсонської області згідно яких перервано секретарю судового засідання Галушці Т.С. та секретарю суду Хатункіній А.С. відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Зазначені накази 29.01.2024 року за вих.№04-214/24 були повернуті до Білозерського районного суду Херсонської області, як такі, що не відповідають вимогам законодавства, оскільки в преамбулі наказів зазначається про відсутність організаційних і технічних умов для діяльності Білозерського районного суду Херсонської області, а в наказовій частині зазначено, що працівників вважати такими, що приступили до виконання своїх посадових обов`язків, що є протиріччям. У зв`язку з тим, що протиріччя у визначених наказах не були усунуті, а також, за відсутності відповідних роз`яснень Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Херсонській області був виданий наказ №04-05/13 від 31.01.2024 «Про тимчасове призупинення нарахування та виплати зарплати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ». В наказі про тимчасове призупинення, а саме п.3 було визначено, що у разі усунення протиріч в наказах і наданні обґрунтованого роз`яснення відповідними органами, відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку звітності ТУ ДСАУ в Херсонській області провести розрахунок та виплатити заробітну плату ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Апелянт зазначає, що, діючи з метою доцільного використання бюджетних коштів та недопущення безпідставного їх використання, Територіальним управлінням було ініційовано звернення з листом від 31.01.2024 р. №04-219/24 до Державної судової адміністрації України, в якому просили надати правову оцінку ситуації, що склалась, та надати роз`яснення стосовно дій ТУ ДСА України в Херсонській області відносно виплати з посиланням на нормативно-правові акти.

21.02.2024 року ДСА України надало лист №10- 5477/24 який не містив відповідь на порушене питання, що стало підставою для звернення до ДСА України з повторним листом від 13.03.2024 року №04-475/24, в якому ситуація була розписана більш детально та ставились прямі питання, а саме: як поступити в даній ситуації та чи нараховувати і виплачувати заробітну плату ОСОБА_2 і ОСОБА_1 чи ні. Проте, 28.03.2024 року ДСА України надало відповідь № 10-8189/24, в якій зазначила, що відповідь вже була надана листом від 21.02.2024 №10-5477/24.

Також, 31.01.2024 року Територіальне управління листом за №04-230/24 звернулося до начальника Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці з проханням надати роз`яснення на ряд питань, одне з яких: чи необхідно приймати наказ до виконання та проводити оплату простою ОСОБА_2 , як про це зазначено в наказі Білозерського районного суду Херсонської області. Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці листом №ПД/3.2/1829-24 від 22.02.2024 року дало відпис з посиланням на норми КЗпП України, ЗУ «Про відпустки», без врахування наших питань, а особливо, чи проводити ОСОБА_1 оплату простою. Територіальне управління також проводило консультації стосовно даного питання з Управлінням аудиту ДСАУ в телефонному режимі.

Апелянт вказує, що ним 16.04.2024 був направлений запит до Білозерського районного суду Херсонської області щодо надання первинних документів, а саме: копій заяв ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про переривання відпусток для догляду за дитиною, як про це зазначено в наказах суду, які отримані 26.04.2024 року. Оскільки, належного роз`яснення питань, з якими Територіальне управління звернулося до відповідних установ, а саме: з наявними протиріччями в наказах Білозерського районного суду Херсонської області чи можливо нараховувати і виплачувати зарплату ОСОБА_2 і ОСОБА_1 не поступило, а лише надані загальні, формальні відповіді, Територіальне управління вважало за необхідне визнати про відсутність перешкод в нарахуванні і виплаті зарплати ОСОБА_2 і ОСОБА_1 за січень-квітень 2024 року. Зазначені обставини, як зазначає апелянт, стали передумовою для видання Територіальним управлінням ДСА України в Херсонській області наказу №04-05/52 від 29.04.2024 року «Про скасування наказу №04-05/13 від 31.01.2024 року»

Апелянт звертає увагу, що оплата зарплати ОСОБА_1 була проведена за січень-квітень 2024 року 08 травня 2024 року, оскільки виплата грошової маси працівникам апаратів судів Херсонської області за квітень 2024 року здійснена 27 квітня 2024 року і на рахунку управління грошових коштів не залишилось. Територіальним управлінням відповідно до платіжної відомості та платіжної інструкції від 18.06.2024 №336, 20 червня 2024 року здійснено виплату позивачці компенсації у зв`язку з порушенням строків їх виплати за січень квітень 2024 року у сумі 102,83 гривень. Отже, позивачці повністю було відновлено її законні права та інтереси.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу посилався на доводи, що викладені в позовній заяві та апеляційній скарзі, у зв`язку з чим, просить апеляційну скаргу ТУ ДСА України в Херсонській області залишити без задоволення.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що позивач проходить державну службу у Білозерському районному суді Херсонської області на посаді секретаря Білозерського районного суду Херсонської області з 20.08.2021, що підтверджене копією довідки Білозерського районного суду Херсонської області вих.№01-89/2/2024 від 13.03.2024 (а.с.10)

Наказом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області № 04-05/13 від 31.01.2024 тимчасово призупинене нарахування і виплата заробітної плати ОСОБА_1 (а.с.12).

Наказом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області №04-05/52 від 29.04.2024 скасований наказ №04-05/13 від 31.01.2024, визначено Відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області провести розрахунок та виплату заробітної плати ОСОБА_3 в травні 2024 року за січень 2024 року і наступні місяці відповідно до табелю обліку робочого часу (а.с.18).

Згідно з платіжною інструкцією №242 від 08.05.2024, позивачу здійснена виплата заробітної плати за січень-квітень 2024 року у сумі 50479,94 грн.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наказом відповідача №04-05/13 від 31.01.2024, який був чинним до моменту його скасування, було тимчасово призупинено нарахування і виплату заробітної плати позивачу, а тому відповідач, який у спірних правовідносинах є роботодавцем, не мав правових підстав для нарахування і виплати позивачу заробітної плати за спірний період (квітень 20245 року), але, оскільки заробітна плата за квітень 2024 року була виплачена позивачу із затримкою виплати на один день вказане спричинило порушення прав та інтересів позивача.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої шостої, восьмої статті 50 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 6) премії (у разі встановлення).

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет.

Фонд оплати праці державних службовців формується за рахунок коштів державного бюджету, а також коштів, які надходять до державного бюджету в рамках програм допомоги Європейського Союзу, урядів іноземних держав, міжнародних організацій, донорських установ. Порядок використання таких коштів, які надходять до державного бюджету, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів та надбавок до них.

Порядок формування фонду оплати праці державних службовців у державному органі, а також порядок преміювання державних службовців затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Особливості оплати праці державних службовців в апаратах (секретаріатах) судів та інших органах системи правосуддя визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII.

Відповідно до частини першої статті 150 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», призначення на посади державних службовців, працівників, які виконують функції з обслуговування, оплата праці та соціальні гарантії працівників апаратів місцевих, апеляційних судів, вищих спеціалізованих судів, апарату Верховного Суду, секретаріатів Вищої ради правосуддя і Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Державної судової адміністрації України, Служби судової охорони регулюються нормами законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції та доводи апеляційних скарги та заперечень на них, щодо несвоєчасної виплати позивачу заробітної плати за квітень 2024, а також неправомірного визначення строку виплати заробітної плати за січень-квітень 2024 року згідно з пунктом 2 наказу начальника Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області №04-05/52 від 29.04.2024, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Аналогічна норми закріплені у статті 24 Закону України «Про оплату праці».

За приписами статті 141 КЗпП, роботодавець повинен, зокрема, неухильно додержувати законодавства про працю.

Матеріалами справи підтверджено та учасниками справи не оспорюється той факт, що наказом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області №04-05/13 від 31.01.2024 було тимчасово призупинене нарахування і виплата заробітної плати ОСОБА_1 (а.с.12).

В наказі про тимчасове призупинення, в п. 3 визначено, що у разі усунення протиріч в наказах і наданні обґрунтованого роз`яснення відповідними органами, відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку звітності ТУ ДСА України в Херсонській області провести розрахунок та виплатити заробітну плату, зокрема, ОСОБА_3 ..

Вказаний наказ був чинний до моменту його скасування оскаржуваним в цій справі наказом, а саме до 29.04.2024.

Пунктом 3 Положення про Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області, що затверджене наказом Державної судової адміністрації України від 10.05.2023 №224, визначено, що основним завданням Територіального управління є організаційне та фінансове забезпечення діяльності місцевих судів, крім господарських та адміністративних, з метою створення належних умов діяльності судів, суддів і забезпечення роботи органів суддівського самоврядування.

Підпунктом 3 п.4 Положення встановлено, що керівник відповідно до покладених на нього завдань здійснює функції розпорядника коштів Державного бюджету України нижчого рівня щодо забезпечення діяльності територіального управління та судів у відповідному регіоні.

Пунктами 4, 6 Положення визначено, що керівник також забезпечує дотримання фінансово-бюджетної дисципліни, ефективне результативне і цільове використання коштів державного бюджету, законність використання ресурсів та майна, запобігання порушення та зловживання, а також своєчасність вжиття відповідних заходів реагування, зокрема в частині відшкодування заподіяної шкоди (втрат) та притягнення до відповідальності винних осіб

Наказом Державної судової адміністрації України №270 від 08.08.2022 «Про посилення відповідальності розпорядників коштів нижчого рівня» передбачена персональна відповідальність начальників територіальних управлінь, як керівників установ, що є розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня, за доцільність, ефективність, результативність та цільове використання бюджетних коштів.

Колегія суддів погоджується із доводами апелянта позивача та вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що відповідач, як роботодавець, не мав правових підстав нараховувати та виплачувати заробітну плату ОСОБА_1 у спірний період, у квітні 2024 року, оскільки такі дії були тимчасово призупинені чинним наказом №04-05/13 від 31.01.2024, з огляду на таке.

Жодним нормативно-правовим актом, який регулює виплату заробітної палати (оплату простою не з вини працівника) не передбачене тимчасове призупинення нарахування та виплати заробітної плати, не містить посилання на конкретний нормативно-правовий акт і наказ Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області №04-05/13 від 31.01.2024.

Не зважаючи на те, що наказ Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області №04-05/13 від 31.01.2024 не є предметом спору в цій справі, суд першої інстанції мав надати йому правову оцінку у взаємозв`язку з оскаржуваним пунктом 2 наказу №04-05/52 від 29.04.2024 в частині виплати у стравні заробітної плати, виплата та нарахування якої були зупинені за відсутності на те правових підстав.

Отже, знайшли своє підтвердження доводи апелянта позивача в частині помилковості висновків суду першої інстанції стосовно того, що відповідач, який у спірних правовідносинах виступає роботодавцем, не мав правових підстав нараховувати та виплачувати заробітну плату ОСОБА_1 у вказаний період, оскільки такі дії були тимчасово призупинені наказом №04-05/13 від 31.01.2024.

Такі висновки суду першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, враховуючи приписи ч.4 ст.317 КАС України, мають бути змінені на висновки, яких дійшов апеляційний суд та відповідно до яких Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області не мало правових підстав не нараховувати та не виплачувати заробітну плату позивачу в квітні 2024 року, навіть за наявності наказу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області №04-05/13 від 31.01.2024.

Також, колегія суддів зазначає, що, як правильно встановив суд першої інстанції, враховуючи положення статті 115 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата за квітень 2024 року мала бути виплачена позивачу не пізніше 07.05.2024, але, виплата позивачу заробітної плати за січень-квітень 2024 року у сумі 50479,94 грн. здійснена згідно з платіжною інструкцією №242 від 08.05.2024. Отже, затримка виплати заробітної плати за квітень 2024 року склала 1 календарний день.

Як зазначає відповідач в апеляційній скарзі, 20.06.2024 (платіжна інструкція від 18.06.2024 №336) позивачу була здійснена виплата у сумі 102,83 грн. у якості компенсації у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати.

Отже, наявність вини відповідача підтверджена матеріалами справи та не спростована доводами апелянта відповідача, адже відповідач, не зважаючи на численні запити та листування з питань роз`яснення щодо виплати чи невиплати позивачу заробітної плати, мав реальну можливість реалізувати свої повноваження і повинен був це зробити, але зробив несвоєчасно, що спричинило порушення прав та інтересів позивача - працівника.

Також, апелянт відповідач не навів обставин та не надав доказів на їх підтвердження щодо наявності підстав, через які відповідач був позбавлений можливості своєчасно у строк до 07.05.2024 провести виплату заробітної плати позивачу за квітень 2024 року.

Щодо висновків суду першої інстанції та доводів апеляційних скарг і відзивів на них, стосовно визнання протиправним та скасування пункту 2 наказу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області №04-05/52 від 29.04.2024, колегія суддів зазначає таке.

У зв`язку із скасуванням наказу №04-05/13 від 31.01.2024, яким призупинена виплата заробітної плати ОСОБА_1 , виплата заробітної плати за січень квітень 2024 року мала бути виплачена позивачу не пізніше 07.05.2024.

Водночас, оскаржуваним в цій справі пунктом 2 наказу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області №04-05/52 від 29.04.2024 визначено Відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області провести розрахунок та виплату заробітної плати ОСОБА_3 в травні 2024 року за січень 2024 року і наступні місяці відповідно до табелю обліку робочого часу Білозерського районного суду Херсонської області (а.с.18).

Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, пунктом 2 вказаного наказу не визначений кінцевий строк виплати заробітної плати позивачу. Замість цього, відповідач обмежився загальним формулюванням «провести розрахунок та виплату в травні 2024 року», що створює правову невизначеність для осіб, які несуть певні наслідки згідно з цим наказом.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

Оскільки у спірних правовідносинах відповідач здійснює свою діяльність як суб`єкт владних повноважень, така діяльність, як правильно зазначив суд першої інстанції, має характеризуватись певною послідовністю та передбачуваністю, що, зокрема, слідує з принципу належного урядування. Отже, наявність невизначених даних та неконкретизованості кінцевого строку виплати заробітної плати позивачу в оскаржуваному пункті 2 наказу відповідача №04-05/52 від 29.04.2024, в даному випадку є наслідком недотримання відповідачем вищевказаного обов`язку.

За наведених обставин, які не спростовані доводами апеляційної скарги відповідача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання пункту 2 наказу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області №04-05/52 від 29.04.2024 протиправним та його скасування.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.06.2024 вирішено питання про розподіл судових витрат та вказане додаткове рішення набрало законної сили та не скасовано, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги позивача частині що стосується розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає таке.

Звертаючись до суду першої інстанції з адміністративним позовом, позивач просила суд стягнути з відповідача судові витрати пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги адвоката в сумі підтвердження якої позивач мав надати додатково (а.с.7).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суд від 11.06.2024, скасованою в подальшому постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.09.204, було закрите провадження у цій справі.

12.06.2024 позивач подала до Одеського окружного адміністративного суду клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу (т.1 а.с.60-68), в якому просила суд стягнути з відповідача 4500 грн у якості витрат на професійну правничу допомогу, надавши договір про надання правової допомоги №3/24/3 від 05.03.2024, додаткову угоду №1 від 05.03.2024 щодо вартості однієї гардини роботи адвоката (1000 грн), акт №3 від 12.06.2024 про надання послуг за договором №3/24/3 від 05.03.2024 на загальну суму наданих послуг 4500 грн (складання і подання до суду позову 3 години, вартістю 3000 грн; складання і подання до суду заперечень на заяву про закриття провадження у справі 1 година, вартістю 1000 грн; складання і подання до суду клопотання про долучення документів про стягнення судових витрат 30 хвилин, вартістю 500 грн).

14.06.2024 від відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги (т.1 а.с.70-77), яке було обґрунтоване неспівмірністю заявлених до відшкодування витрат із отриманими послугами, з посиланням на судові рішення Верховного Суду, рішення ЄСПЛ.

Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.06.2024, заява позивача від 12.06.2024 була задоволена частково, стягнуто з відповідача на користь позивача у відшкодування судових витрат витрат на професійну правничу допомогу, - 2500 грн (т.1 а.с.77-81).

Вказане додаткове рішення в апеляційному порядку не було оскаржене.

Проте, в апеляційному порядку позивачем була оскаржена ухвала від 11.06.2024 про закриття провадження у справі.

До суду апеляційної інстанції 25.07.2024 позивач подала клопотання про стягнення судових витрат (т.1 а.с.144-158), в якій просила стягнути з відповідача судові витрати витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3500 грн, до якої були додані, окрім іншого, акт №4 від 16.07.2024 про надання послуг за договором №3/24/3 від 05.03.2024 на загальну суму наданих послуг 3500 грн.

31.07.2024 від відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги (т.1 а.с.159-165), яке було обґрунтоване неспівмірністю заявлених до відшкодування витрат із отриманими послугами, з посиланням на судові рішення Верховного Суду, рішення ЄСПЛ.

За результатами розгляду апеляційної скарги позивача на ухвалу суду першої інстанції від 11.06.2024, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду, окрім іншого, питання розподілу судових витрат апеляційним судом не вирішувалось (т.1 а.с.193-194). Подана позивачем до апеляційного суду 23.09.2024 заява про ухвалення додаткового рішення (т.1 а.с.198-197), в подальшому 07.10.2024 була відкликана (т.1 а.с.204) та ухвалою апеляційного суду від 18.10.2024 повернута заявнику без розгляду (т.1 а.с.207).

Після повернення справи до суду першої інстанції та до ухвалення оскаржуваного рішення від 29.01.2025, позивач подав до суду першої інстанції 27.11.2024 клопотання (т.1 а.с.215-216), в якому просив стягнути з відповідача у відшкодування судових витрат, витрати на професійну правничу допомогу, понесених з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Як вказувалось раніше, ухвалюючи оскаржуване рішення від 29.01.2025, суд першої інстанції вирішуючи питання розподілу судових витрат, виходив з того, що додатковим рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.06.2024 вже вирішене питання розподілу судових витрат витрат на професійну правничу допомогу.

В подальшому, 03.02.2025 позивач подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення (т.1 а.с.224-225), в якій просив стягнути з відповідача судові витрати витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем в суді апеляційної інстанції, в сумі 3500 грн. Проте, вказана заява була залишена без розгляду ухвалою Одеського окружного адміністративного суд від 06.02.2025, як така, що є очевидно необґрунтованою (т.1 а.с.227).

З огляду на встановлені фактичні обставини щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що при ухвалені остаточного судового рішення у справі, суд першої інстанції, відповідно до ст.139 КАС України, мав вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Питання відшкодування судових витрат понесених позивачем при зверненні до суду першої інстанції, вирішене додатковим рішенням суду першої інстанції від 21.06.2024, проте нерозподіленими залишились витрати, понесені позивачем в судові апеляційної інстанції під час апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції від 11.06.2024, в сумі 3500 грн.

Отже, доводи апелянта позивача в частині вирішення судом першої інстанції питання розподілу судових витрат, знайшли своє підтвердження.

Колегія суддів зазначає, що за договором про надання правової допомоги від 05.03.2024 №3/24/3, адвокат взяв на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі і на умовах передбачених цим договором клієнту (позивачу у справі), який зобов`язаний сплатити винагороду (гонорар) та витрати, необхідні для виконання доручень у порядку і строки обумовлені сторонами у договорі. Також, договором передбачено, що адвокат представляє інтереси клієнта та здійснює його захист в судах. Розмір винагороди адвоката за надання правничої допомоги, а також умови і порядок розрахунків визначаються сторонами в додаткових угодах до цього договору.

За умовами додаткової угоди №1 від 05.03.2024 до договору про надання правової допомоги від 05.03.2024 №3/24/3, сторони домовились, що вартість винагороди адвоката за надання клієнту правничої допомоги за одну годину роботи адвоката становить 1000 грн. Винагорода оплачується клієнтом протягом п`яти робочих днів після виконання рішення суду в часині стягнення на користь клієнта судових витрат на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до копії акту №4 від 16.07.2024 про надання послуг за договором №3/24/3 від 05.03.2024 на загальну суму наданих послуг 3500 грн (т.1 а.с.149), адвокатом були надані такі послуги:

- складання і подання до суду апеляційної скарги 3 години, вартістю 3000 грн;

- складання і подання до суду клопотання про долучення документів про стягнення судових витрат 30 хвилин, вартістю 500 грн.

Також, відповідно до клопотання відповідача від 31.07.2024 про зменшення витрат на оплату правничої допомоги (т.1 а.с.159-165), неспівмірність заявлених до відшкодування витрат із отриманими послугами, обґрунтована виключно посиланням на судові рішення Верховного Суду, рішення ЄСПЛ.

Апеляційний суд зазначає, що за приписами ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому за приписами статті 134 КАС України, витрати на професійну правничу допомогу, розмір якої визначається на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, можуть бути зменшені виключно за клопотанням сторони про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє відповідне клопотання.

Посилаючись на неспівмірність витрат понесених позивачем в суді апеляційної інстанції під час апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції від 11.06.2024, відповідач у заяві від 31.07.2024 цитував норми ст.134 КАС України, посилався на судові рішення Верховного Суду, рішення ЄСПЛ, а також на те, що в Одеському окружному адміністративному суді перебувають на розгляді аналогічні судові справи, але за різний період окремо по місяцях, проте за однакових фактичних обставин, між тими самими сторонами та з тих самих підстав, в яких позовні вимоги є шаблонними та не потребують значного часу та додаткових зусиль, та те саме стосується і справ, що перебувають в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи наведені доводи, які по суті є наведенням інформації щодо наявності судових справ за участю позивача та відповідача в цій справі, колегія суддів не вважає їх такими, що обґрунтовано доводять неспівмірність витрат. Так само, цитування норм процесуального права та цитування судових рішень ЄСПЛ та Верховного Суду не може розцінюватись апеляційним судом як обставини, що доводять неспівмірність заявлених до відшкодування судових витрат витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, понесені позивачем судові витрати витрати на професійну правничу допомоги при оскарженні ухвали суду першої інстанції від 11.06.2024 суми 3500 грн, підлягають відшкодуванню в повному обсязі.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга відповідача залишається без задоволення, а апеляційна скарга позивача має бути задоволена частково, в частині питання щодо розподілу судових витрат, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції має бути змінене, шляхом доповнення резолютивної частини абзацом щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в сумі 3500 грн.

Враховуючи приписи ч.1 та ч.6 ст.139, ч.1 ст.321 КАС України, та те, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню по суті спорту, колегія суддів дійшла висновку, що понесені позивачем судові витрати витрати на професійну правничу допомогу, отриману під час апеляційного оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.1.2025, про відшкодування яких заявлено у заяві від 31.03.2025 в сумі 3500 грн, не підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.139, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 КАС України апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року змінити, шляхом виключення з його мотивувальної частини висновку про відсутність у Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області правових підстав для не нараховування та не виплати позивачу заробітної плати в квітні 2024 року, та шляхом доповнення резолютивної частини цього рішення новим абзацом такого змісту:

«Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області (вул. Перекопська, 5, м. Херсон, 73000, Код ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати з професійної правничої допомоги в сумі 3500,00 грн. (три тисячі п`ятсот гривень).

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області (вул. Перекопська, 5, м. Херсон, 73000, Код ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати з професійної правничої допомоги в сумі 3500,00 грн. (три тисячі п`ятсот гривень).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька