Справа № 160/7984/25
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2025-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2025 рокуСправа №160/7984/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голобутовського Р.З., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «КРИВОРІЖПРОМТЕХСЕРВІС» про ухвалення додаткового рішення у справі №160/7984/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КРИВОРІЖПРОМТЕХСЕРВІС» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КРИВОРІЖПРОМТЕХСЕРВІС» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КРИВОРІЖПРОМТЕХСЕРВІС» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо неприйняття поданого Товариством з обмеженою відповідальністю «КРИВОРІЖПРОМТЕХСЕРВІС» повідомлення №3 від 04.10.2024 про подання пояснень та копій документів щодо податкового розрахунку коригування від 04.11.2021 №1, реєстрація якого була зупинена.

Зобов`язано Комісію з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Дніпропетровській області розглянути подане Товариством з обмеженою відповідальністю «КРИВОРІЖПРОМТЕХСЕРВІС» повідомлення №3 від 04.10.2024 про подання пояснень та копій документів щодо податкового розрахунку коригування від 04.11.2021 №1, реєстрація якого була зупинена, та прийняти за результатами його розгляду рішення, передбачене Порядком прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.12.2019 №520.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КРИВОРІЖПРОМТЕХСЕРВІС» судові витрати з оплати судового збору в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

В позовній заяві представником позивача заявлялось клопотання про розподіл витрат на правову допомогу із зазначенням про надання додаткових доказів після ухвалення рішення у справі.

Після прийняття рішення до суду надійшла заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю «КРИВОРІЖПРОМТЕХСЕРВІС» про ухвалення додаткового рішення.

07.07.2025 до суду надійшли заперечення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на заяву про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування заперечень зазначено, що розгляд справи №160/7984/25 здійснювався за правилами письмового провадження, тобто справа не значної складності, розгляд даної справи не вимагав участі представника позивача. Надані позивачем документи щодо обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу (Договір про надання правничої допомоги № 316/11/25 від 27.02.2025, акт прийому-передачі послуг з правничої допомоги від 30.06.2025, акт про нарахування «гонорару успіху» від 30.06.2025) складені на підставі розрахунків самого позивача та/або адвоката позивача, не підтверджені об`єктивними та належними доказам. Жодних інших документів, які підтверджували би обсяг наданих адвокатом позивачу у даній справі робіт для визначення достовірного розміру витрат на правничу допомогу, що підтверджували б фактичний розмір таких витрат (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, з вказанням часу, затраченого ним на виконання конкретної роботи, здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тощо) не надано. Крім того, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звертає увагу, що справи з визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії є не новими для судової практики, а тому складання позову та супроводження даної справи не викликає жодних складнощів. Таким чином, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області наголошує, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не є співмірними.

Згідно з ч. 3 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Оскільки судове рішення у справі №160/7984/25 прийнято в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), розгляд заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «КРИВОРІЖПРОМТЕХСЕРВІС» про розподіл судових витрат у цій справі, також, здійснюється в порядку письмового провадження.

Суд, розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених норм дає суду підставу прийти до висновку про те, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.

До позовної заяви представником позивача, зокрема, надано:

- копію договору надання правничої допомоги від 27.02.2025;

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1834 від 08.04.2008.

До заяви про розподіл судових витрат на правничу допомогу додано:

- платіжну інструкцію №1 від 28.02.2025;

- рахунок №1306 від 30.06.2025;

- платіжну інструкцію №8 від 02.07.2025;

- акт прийому-передачі послуг з правничої допомоги від 30.06.2025;

- акт про нарахування гонорару успіху від 30.06.2025;

- рахунок №1202 від 27.02.2025.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Верховним Судом в постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд зазначає, що здійснені адвокатом дії, визначені в акті приймання-передачі наданих послуг, мали бути здійснені адвокатом фактично, та дійсність їх вчинення має бути підтверджена в матеріалах справи.

Згідно позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24.04.2018 у справі №814/1258/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги.

Такий розрахунок може бути відображений у звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження надання правової допомоги представником позивача надано до суду акт прийому-передачі послуг з правничої допомоги від 30.06.2025, в якому зазначено, що загальна фактична кількість годин надання правничої допомоги становила: 7 годин, в тому числі: по підготовці та поданню позову від 17.03.2025 (5 годин), відповіді на відзив від 07.04.2025 (2 години) по справі - 7 годин.

3. Відповідно до Угоди про розмір гонорару Бюро від 27.02.2025 загальна вартість наданих Бюро послуг становить 16758 грн. (шістнадцять тисяч сімсот п`ятдесят вісім) грн, які Клієнт частково сплатив в сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень до підписання даного акту, а тому, відповідно до вимог п. 3.2.2 Договору Клієнт повинен сплатити решту вартості послуг Бюро в сумі 1758 грн. (одна тисяча сімсот п`ятдесят вісім) грн. до 10.07.2025, а саме: 3.1. Вартість послуг, зазначених в п. 2.І цього Акту становить: 2100 грн. (базова вартість години надання послуг) х 1,2 (коефіцієнт, що застосовується до вартості базової години) х 7 годин (фактична кількість годин надання даної послуги) - 5 % (знижка, передбачена Договором) х 2 100 грн. (базова вартість години надання послуг) х 1,2 (коефіцієнт, що застосовується до вартості базової години) х 7 годин (фактична кількість годин надання даної послуги) - 16758 грн (шістнадцять тисяч сімсот п`ятдесят вісім).

Суд звертає увагу, що позивачем та представником позивача в договорі надання правничої допомоги від 27.02.2025 була визначена вартість наданих послуг, що становила 16758 грн.

Визначена сума за послуги: підготовка позовної заяви та підготовка відповіді на відзив, має фіксований розмір гонорару 16758 грн, що свідчить про те, що вона не залежала від фактично наданих послуг та витраченого адвокатом часу в порушення п.п. 1-3 п. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України: розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Таким чином, представником позивача при підготовці заяви про розподіл судових витрат та складання акту прийому-передачі послуг з правничої допомоги від 30.06.2025 не дотримано вимог п.п. 1-3 п. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, що зумовлює неможливість підтвердження обґрунтованості вимог про стягнення витрат на правову допомогу.

Також при вирішенні питання про доцільність відшкодування стороні позивача витрат на правничу допомогу із врахуванням "гонорару успіху" суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, зробила висновок про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та практиці Європейського суду з прав людини.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Велика Палата Верховного Суду виснувала, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Суд, зважаючи на положення ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши докази, надані позивачем на підтвердження понесених судових витрат та практику Верховного Суду, доходить висновку, що «гонорар успіху» не був необхідним для розгляду цієї справи.

Більше того суд зазначає, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 у справі №911/2737/17, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Суд вважає, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за результатами розгляду справи №160/7984/25 не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг і витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на викладене, суд робить висновок про відмову у задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст. ст. 139, 241, 248, 252 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «КРИВОРІЖПРОМТЕХСЕРВІС» про ухвалення додаткового рішення у справі №160/7984/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КРИВОРІЖПРОМТЕХСЕРВІС» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський