Справа № 344/7339/25
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2025-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 рокуЛьвівСправа № 344/7339/25 пров. № А/857/20095/25

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

за участю секретаря Березюка О.Д.,

представника апелянта Оверчук Ю.О.,

представника позивача Цахнюк Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові справу за апеляційною скаргою громадянина Туркменістану ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 квітня 2025 року (ухвалене головуючим суддею Домбровська Г.В. о 15 год. 02 хв. у м. Івано-Франківськ) у справі № 344/7339/25 за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області до громадянина Туркменістану ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про продовження строку затримання громадянина Туркменістану ОСОБА_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що громадянин Туркменістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має правових підстав для подальшого перебування на території України, знаходиться на території України незаконно, не має постійного місця проживання, легальних шляхів отримання доходів, у нього відсутній паспортний документ або посвідчення особи без громадянства, які дають право перетину державного кордону, стосовно нього прийнято рішення про примусове видворення з України, яке на даний час є чинним, він відмовляється від співпраці щодо його ідентифікації та виїзду за межі України, а також є обґрунтовані підстави вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, існує необхідність продовження строку його затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України. Відтак просять винести рішення про продовження строку затримання громадянина Республіки Туркменістану ОСОБА_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на шість місяців.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30.04.2025 адміністративний позов задоволено частково. Продовжено строк затримання громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 / ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на три місяці. В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що має місце відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації, що є підставою для прийняття судом рішення про продовження затримання такої особи.

Суд не прийняв до уваги доводи сторони відповідача про те, що громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_3 не розумів наслідків відмови від заповнення відповідних документів, оскільки він є обізнаним про факт прийняття стосовно нього рішення щодо видворення, користується правовою допомогою, оскаржував як рішення позивача про видворення, так і рішення суду про його затримання для ідентифікації на шість місяців. А тому підстави його затримання та мету цього (ідентифікація та забезпечення примусового видворення) відповідач повинен розуміти. Небажання іноземця бути витвореним не може спростовувати висновок про відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації.

Разом з тим, судом встановлено, що позивачем відповідно до пункту 1 розділу VI Інструкції не було направлено запиту щодо ідентифікації особи відповідача через Департамент консульської служби МЗС України, що вказує на не вжиття достатніх заходів для проведення якнайшвидшої ідентифікації особи іноземця та забезпечення його примусового видворення. Оскільки відповідач перебуває в умовах затримання, заходи щодо його ідентифікації повинні вживатися відповідним державним органом з оперативністю та без невиправданих зволікань, використовуючи всі передбачені чинним законодавством засоби ідентифікації.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про часткове обґрунтування позову та необхідність продовження строку затримання громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на три місяці.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що відповідач перебуває у процедурі звернення за захистом в Україні до органів Державної міграційної служби України. Крім цього, просить врахувати заяву про передачу ОСОБА_1 на поруки Громадської організації «Асоціація мусульман України».

Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача, заперечили проти задоволення апеляційної скарги та надав пояснення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Туркменістан, узбеком, згідно паспорта Республіки Туркменістан НОМЕР_1 , від 14.06.2005.

01.11.2024 уповноваженою посадовою особою Державної міграційної служби України, Івано-Франківського відділу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, першим заступником начальника Управління Якуб`як Андрієм Петровичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення Серії ПН МІФ 001475, з якої встановлено, що 01.11.2024 о 14 год. 10 хв. за адресою: Гнатюка,29, виявлено громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , який порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме перевищення дозволеного строку перебування більше як на 30 днів. При розгляді справи додатково встановлено, що вказаний громадянин Республіки Туркменістан, на територію України в`їхав в 2012 році, після закінчення дозволеного терміну перебування територію України не покинув. Перевищив встановлений строк перебування більше, як на 30 днів, що є порушенням ч.1,3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п.2 Порядку, затвердженого ПКМУ №150 від 15.02.2012 зі змінами, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст.203 КУпАП. Відповідно до ч.2 ст.203 КУпАП накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн.

Крім того, 01.11.2024 начальником відділу організації запобігання нелегальній міграції реадмісії та видворення УДМС в Івано-Франківській області Рибачуком В.В. було прийнято рішення про примусове видворення з України громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Паспортний документ, який дає право перетину державного кордону в Утаєва Арслана відсутній.

01.11.2024 начальником відділу організації запобігання нелегальній міграції реадмісії та видворення УДМС в Івано-Франківській області Рибачуком В.В. винесено рішення про поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, згідно якого вирішено помістити до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 з метою ідентифікації або для забезпечення примусового видворення.

Рішення про примусове видворення станом на час розгляду справи оскаржується в судовому порядку; рішення по суті даної адміністративної справи не прийнято.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04.11.2024 у справі №344/19780/24, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2025 затримано громадянина Туркменістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на шість місяців.

05.11.2024 УДМС в Івано-Франківській області направлено лист на посольство Туркменістану, про можливість ідентифікації та оформлення документу на повернення до попереднього місця проживання громадянину Республіки Туркменістан ОСОБА_4 / ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як зазначено у позовній заяві, 31.01.2025 УДМС в Івано-Франківській області отримано бланки заяв, які необхідні для заповнення іноземцю для виготовлення свідоцтва на повернення, та направлено відповідного листа до Волинського ПТПІ, для ознайомлення громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_4 / ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідно їх заповнення.

03.02.2025 було отримано відповідь від Волинського ПТПІ про відмову від заповнення бланків заяв та подальшого повернення в країну походження ОСОБА_1 .

Аналогічна інформація міститься в листах ПТПІ від 03.04.2025 та 23.04.2025, які додано до позовної заяви.

03.02.2025 та 23.04.2025 до листа ПТПІ №0777.5-186-25, листа ПТПІ №0777.1/50-25 було долучено заяви громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_4 / ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про не бажання проходити опитування відповідно до надісланих бланків для здійснення процедури ідентифікації, та виготовлення документів на повернення.

Також судом встановлено, що відповідач на даний час не належить до осіб, яким надано статус біженця, і не є особою, яка потребує додаткового захисту.

Встановлено факт звернення ОСОБА_1 з відповідною заявою до органів Державної міграційної служби України щодо надання статусу біженця та факт задоволення позову про оскарження відмови у розгляді такої заяви.

Зокрема, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21.03.2025 у справі №140/14296/24 визнано протиправними дії Управління Державної міграційної служби України у Волинській області щодо відмови у прийнятті (розгляді) заяви громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Зобов`язано Управління Державної міграційної служби України у Волинській області розглянути заяву громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від та за наслідками розгляду прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Вказане вище рішення у справі №140/14296/24 залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2025.

Крім того, зі змісту пояснень учасників справи та відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що в провадженні Івано-Франківського міського суду перебуває адміністративна справа №344/20529/24 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення від 01.11.2024 про примусове видворення з України громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 .

На даний час рішення по справі №344/20529/24 не прийнято.

Враховуючи відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації, позивач звернувся з позовом до суду про продовження строку затримання громадянина на строк шість місяців.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з абз.1 ч.2 ст.14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

За змістом ч.1 ст.23 цього Закону нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч.1, 2 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

За правилами частини п`ятої цієї статті іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно з ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

За змістом абз.1 ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС України.

Так, ч.1 цієї статті передбачає, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Відповідно до ч.11 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно з ч.12 ст.289 КАС України про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

За змістом ч.13 ст.289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Аналогічні положення визначено також пунктом 6 розділу ІІІ «Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 №353/271/150 (далі Інструкція).

Зазначений перелік умов є вичерпним, що також зазначено у постанові Верховного Суду від 28.01.2021 (справа № 743/1046/20).

З системного аналізу наведених вище правових норм суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що під час вирішення адміністративного позову про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягає, зокрема, неможливість ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію).

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області з метою ідентифікації відповідача направлявся запит до Посольства Туркменістану (вих. №2601.8-5641/2601.2-24 від 05.11.2024 року, до якого було додано сканкопію паспортного документу відповідача та фото).

Направлені Управлінням Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області звернення щодо ідентифікації відповідача до Посольства Туркменістану відповідає порядку дій з ідентифікації та документування іноземців встановленого розділом VI Інструкції, а зокрема пункту 1, адже до них долучено сканкопію паспортного документу відповідача, фотографію відповідача.

Як зазначено в позовній заяві, 31.01.2025 року УДМС в Івано-Франківській області отримано бланки заяв, які необхідні для заповнення іноземцю для виготовлення свідоцтва на повернення, та направлено відповідного листа до Волинського ПТПІ, для ознайомлення громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_4 / ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідно їх заповнення.

Однак, відповідями Волинського ПТПІ підтверджується факт відмови від заповнення бланків заяв та подальшого повернення в країну походження ОСОБА_1 , (листи ПТПІ від 03.02.2025, 03.04.2025 та 23.04.2025).

В матеріалах справи також містяться копії заяв громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_4 / ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про не бажання проходити опитування відповідно до надісланих бланків для здійснення процедури ідентифікації, та виготовлення документів на повернення.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що має місце відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації, що є підставою для прийняття судом рішення про продовження затримання такої особи.

Щодо доводів апелянта про те, що він не розумів наслідків відмови від заповнення відповідних документів, оскільки він є обізнаним про факт прийняття стосовно нього рішення щодо видворення, користується правовою допомогою, оскаржував як рішення позивача про видворення, так і рішення суду про його затримання для ідентифікації на шість місяців. А тому підстави його затримання та мету цього (ідентифікація та забезпечення примусового видворення) відповідач повинен розуміти. Небажання іноземця бути витвореним не може спростовувати висновок про відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації.

При розгляді даної справи суд враховує доводи сторони відповідача про оскарження ОСОБА_1 рішення позивача про його видворення (справа №344/20529/24) та наявність судового рішення про зобов`язання Управління Державної міграційної служби України у Волинській області розглянути заяву громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від та за наслідками розгляду прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом (справа №140/14296/24).

Однак, згідно інформації наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень на момент розгляду апеляційної скарги, у справі №344/20529/24 відсутнє рішення, яке набрало законної сили і яке було б прийнято на користь ОСОБА_1 .

При цьому, слід зазначити, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21.03.2025 у справі №140/14296/24, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2025 визнано протиправними дії Управління Державної міграційної служби України у Волинській області щодо відмови у прийнятті (розгляді) заяви громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Зобов`язано Управління Державної міграційної служби України у Волинській області розглянути заяву громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та за наслідками розгляду прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Разом з цим, під час апеляційного розгляду справи представниками у часників справи не надано будь яких доказів та пояснень щодо виконання рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21.03.2025 у справі №140/14296/24 в частині розгляду заяви громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

А тому дані обставини не можуть бути безумовною підставою для відмови в задоволенні позову про продовження строку затримання з метою ідентифікації.

Стосовно доводів відповідача щодо прийняття заяви про передачу ОСОБА_1 на поруки Громадської організації «Асоціація мусульман України», то суд першої інстанції правильно зауважив, що в матеріалах справи відсутня відповідна заява, яка адресована саме в рамках даного судового провадження №344/7339/25.

Додана до відзиву на позов заява Громадської організації «Асоціація мусульман України» про передачу ОСОБА_1 на поруки даної організації адресована іншому складу суду та в іншій адміністративній справі (№344/20529/24).

Відтак, суд позбавлений можливості вважати, що така заява адресована суду, який розглядає справу №344/7339/25, як і пересвідчитися у дійсній волі Громадської організації «Асоціація мусульман України» про передачу ОСОБА_1 на поруки даної організації на даний час. Представник Громадської організації «Асоціація мусульман України» з даного питання до суду не звертався.

Аналізуючи наведені вище законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з метою забезпечення завершення процедури ідентифікації відповідача та примусового видворення за межі території України необхідно продовжити строк його затримання на три місяці.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Туркменістану ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 квітня 2025 року у справі № 344/7339/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 08 серпня 2025 року