Справа № 160/15846/25
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач), в якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 , щодо не нарахування та невиплати позивачу, ОСОБА_1 , компенсації за несвоєчасну виплату сум індексації грошового забезпечення за період визначений у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/2388/22 з 01.01.2014 року по день фактичної виплати індексації (24.10.2023).
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не надання довідки-розрахунку про нарахування компенсації за несвоєчасну виплату сум індексації грошового забезпечення за період визначений у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/2388/22 з 01.01.2014 року по день фактичної виплати індексації (24.10.2023), (помісячно) на заяву від 25.04.2025 року позивачу.
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасну виплату сум індексації грошового забезпечення за період визначений у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/2388/22 з 01.01.2014 року по день фактичної виплати індексації (24.10.2023).
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 надати ОСОБА_1 , довідку-розрахунок про нарахування компенсації за несвоєчасну виплату сум індексації грошового забезпечення за період визначений у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/2388/22 з 01.01.2014 року по день фактичної виплати індексації (24.10.2023) (помісячно), згідно заяви від 25.04.2025 року позивачу.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу усіх належних до сплати коштів. Так, на виконання судового рішення відповідачем позивачу сплачено кошти, однак компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати не виплачено. Також не надано довідка-розрахунок про нарахування компенсації за несвоєчасну виплату сум індексації грошового забезпечення за період визначений у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/2388/22 з 01.01.2014 року по день фактичної виплати індексації (24.10.2023), (помісячно) на заяву від 25.04.2025 року позивачу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали виконати вимоги, що в ній викладені, та усунути недоліки позовної заяви.
16 червня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від позивача в підсистемі «Електронний Суд».
24 червня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що позивач не має права на отримання спірної компенсації.
26 червня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відповідь на відзив, яка надійшла від позивача в підсистемі «Електронний Суд», в якому зазначає, зокрема, що обмежене фінансування не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на компенсацію за несвоєчасну виплату сум індексації грошового забезпечення, що є предметом спору в даній справі, в тому числі доказів відсутності фінансування до суду не надано.
07 серпня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від позивача в підсистемі «Електронний Суд». До клопотання долучено докази щодо виплати відповідачем позивачу коштів
Оскільки відповідач поза розумним сумнівом обізнаний про здійснені ним на користь позивача виплати, наявні правові підстави для прийняття таких доказів для забезпечення офіційного з`ясування всіх обставин та правильного вирішення спору по суті.
Згідно положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 травня 2022 року у справі №160/2388/22 зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 року по 22.02.2017 року, з урахуванням висновків суду та з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року у справі №160/886/23 зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 року по 22.02.2017 року із застосуванням місяця обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно наданих платіжних документів відповідач декількома платежами виплачував позивачу кошти на виконання вищевказаних рішень судів.

При цьому обставини виплати коштів на виконання першого вказаного рішення суду встановлені у другому вказаному рішенні суду.

Листом відповідача від 09.04.2025 року №2245 позивачу повідомлено, що по вищевказаному рішенню суду по справі №160/2388/22 та по справі №160/886/23 не здійснювалася виплата компенсації втрати частини доходів громадян у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

20 квітня 2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату компенсацію втрати частини доходів громадян у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Листом відповідача від 16.05.2025 року №680/204/5/223пс позивачу повідомлено, що рішенням суду по справі №160/2388/22 та по справі №160/886/23 не зобов`язано відповідача виплачувати компенсацію втрати частини доходів громадян у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Виплату компенсації втрати частини доходів громадян при цьому не здійснено.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року №2050-ІІІ (далі Закон №2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з ст. 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення), сума індексації грошових доходів громадян.

Статтею 3 Закону №2050-III встановлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно ст. 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до п. 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 (далі Порядок) проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затв. постановою КМ України № 159 від 21.02.2001р., компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Згідно з п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.

Зміст зазначених норм права дає підстави дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. Виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 24.07.2024 року у справі №520/2674/2020.

Щодо спірних правовідносин в наявності наступні правові висновки, сформований Судовою палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.04.2024 року у справі №560/8194/20:

Умовами для виплати суми компенсації у справі, що розглядається, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - пенсії та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.

Норми Закону № 2050-ІІІ і Порядку № 159 не покладають на особу, якій несвоєчасно виплатили компенсацію втрати частини доходів, обов`язку додатково звертатися до органу Пенсійного фонду України за виплатою такої компенсації.

Аналіз норм статей 1, 2, 4 Закону №2050-ІІІ та Порядку свідчить, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання (у цьому випадку - органу Пенсійного фонду України) у разі порушення встановлених строків виплати доходу (в тому числі пенсії) громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості з перерахованої пенсії.

Крім того, відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону №2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством.

Зазначену норму варто тлумачити у її системному зв`язку з нормами статей 2-4 Закону № 2050-ІІІ, які визначають, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись, у цій справі органами Пенсійного фонду України, у місяці, в якому проведено виплату заборгованості. Відповідно невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом № 2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням.

Нарахування і виплата компенсації втрати частини доходів у випадку порушення строку їх виплати зокрема і пенсії, проводиться у чітко визначений Законом № 2050-ІІІ строк - у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Тому особі, права якої порушені невиконанням обов`язку нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати, достовірно відомо про час та розмір виплаченої заборгованості. При цьому така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про розмір належної до виплати компенсації, порядок її нарахування і підстави виплати/невиплати.

Отже, в цій справі не має визначального значення чи здійснив відповідач відмову у виплаті позивачу спірної компенсації, оскільки така виплата є імперативним обов`язком відповідача, який має встановлений порядок виконання компенсація сплачується в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості. Як наслідок, виплативши позивачу заборгованість відповідач в силу закону та незалежно від подання позивачем окремої заяви з цього приводу мав обов`язок в тому ж місяці здійснити виплату позивачу відповідної компенсації. Проте, докази виплати такої компенсації відсутні.

Таким чином, в цій справі позивач має право на отримання заявленої компенсації.

Аналогічне правозастосування здійснено Третім апеляційним адміністративним судом у постанові від 12.07.2024 року у справі №160/23165/23.

Доводи відповідача про відсутність фінансування суд відхиляє, оскільки обсяг прав позивача визначається положеннями законодавства, які не пов`язують такі права з обсягом фінансування відповідача.

Також суд звертає увагу на наступне.

Позивач сформулював позовну вимогу, вказавши про виплату компенсації "за період визначений у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/2388/22".

Суд зауважує, що обидва попередніх судових спори позивача стосувалися одного й того ж періоду, а їх існування зумовлене тим, що відповідач на виконання першого рішення суду невірно обчислив розмір індексації, що встановлено другим рішенням суду.

Натомість природа компенсації пов`язує її з конкретними виплаченими сумами. Позивач у позовних вимогах однозначно ідентифікував природу коштів, щодо яких він має намір отримати компенсацію - це несвоєчасно виплачена індексація грошового забезпечення. Обидва рішення суду позивача стосувалися індексації грошового забезпечення: перше - права позивача на таку індексацію в цілому, друге - права позивача на належне обчислення розміру такої індексації.

Отже, з метою ефективного захисту прав позивача, для забезпечення остаточного вирішення спору та виконання завдання адміністративного судочинства, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача нарахувати відповідну компенсацію на всі суми, виплачені позивачу по обом згаданим раніше рішенням суду, оскільки за змістом йдеться про кошти однієї і тієї ж природи - індексацію грошового забезпечення. В свою чергу їх виплата на виконання двох рішень судів, а також декількома платежами є результатом поведінки відповідача та не змінює ані факту несвоєчасної виплати позивачу індексації, ані факту наявності у позивача права на компенсацію втрати частини доходів в зв`язку з такою затримкою.

Щодо складання довідки-розрахунку розміру такої компенсації суд зазначає наступне.

Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07.07.2023 року у справі №826/14325/16.

Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07.07.2023 року у справі №826/14325/16.

Відповідач не здійснював розрахунок розміру такої компенсації з огляду на заперечення права позивача на неї в цілому. Як наслідок, наразі відсутні підстави для висновку про протиправність поведінки відповідача щодо ненадання довідки-розрахунку про нарахування компенсації, адже вона не була нарахована, а тому не могла бути розрахована. В свою чергу після висновку суду про протиправність ненарахування такої компенсації і зобов`язання відповідача її нарахувати відповідач ще не реалізовував наявні у нього повноваження щодо надання позивачу затребуваної довідки.

Отже, в задоволенні цієї частини позовних вимог належить відмовити.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд зазначає, що задовольняє частково позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства та у спосіб, що забезпечить ефективний захист прав позивача.

Щодо розподілу судових витрат.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Аналогічне правозастосування міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.03.2024 року у справі №560/11906/23.

Відповідно, сума 1211,20 грн є надмірно сплаченою та може бути повернута позивачу за його клопотанням у відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати щодо сум, виплачених на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 травня 2022 року у справі №160/2388/22 та рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року у справі №160/886/23.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати щодо сум, виплачених на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 травня 2022 року у справі №160/2388/22 та рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року у справі №160/886/23.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювався.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко