Справа № 420/39773/24
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2025-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 24.12.2024 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, яка полягає у неприйнятті рішення щодо прийняття заяви ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребус додаткового захисту від 21.08.2024 року;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти рішення щодо прийняття заяви ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту або про відмову в прийнятті заяви ОСОБА_1 визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у порядку визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правилами розгляду заяв га оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 № 649, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за №1146/19884.

Ухвалою від 30 грудня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що громадянка Таджикистану, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , етнічна приналежність узбечка, віросповідання іслам, суні, звернулася за захистом в Україні 24.10.2022. За результатом розгляду заяви, Рішенням Державної міграційної служби України від 04.04.2023 року № 40-23 їй було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, воно було оскаржено у судовому порядку. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 року по справі № 420/9681/23 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання рішення протиправним та його скасування, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.03.2024 по справі № 490/9681/23 рішення суду першої інстанції без змін. Ухвалою Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 10.05.2024 року по справі № 420/9681/23 касаційну скаргу позивача повернуто. 21.08.2024 року позивач повторно звернулася до територіального органу Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та надала повний пакет документів. Підставами такого звернення слугували виникнення нових обставин щодо загрози переслідувань у країні походження з релігійних мотивів через зміну законодавства у Таджикистані, а саме прийняття закону «Про впорядкування урочистостей і обрядів», який передбачає заборону релігійного одягу хіджабу та сатру, що підсилюс побоювання позивача стати жертвою переслідування через дотримання релігійних канонів, а саме, носіння хіджабу. Позивач отримала лист ГУ ДМС B Одеській області B-646/6/5101-24/5100.5.1/9816-24 від 05.09.2024 року, у якому було зазначено про те, що у повторному зверненні позивача за захистом в Україні вказані обставини, які вже були проаналізовані під час попередніх звернень за захистом, та відсутні нові обставини. Відповідачем були проігноровані законні вимоги позивача щодо повторного звернення із заявою про визнання біженцем або особою. яка потребує додаткового захисту, а тому позивач звернулася з позовною заявою до суду.

13.01.2025 до суду від відповідача за вх №3691/25 надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що ГУ ДМС в Одеській області не визнає адміністративний позов. 21.08.2024 року до ГУ ДМС в Одеській області надійшла повторна заява громадянки Республіки Таджикистан ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту. Причиною повторного звернення позивача за міжнародним захистом визначено наявність побоювань стати жертвою переслідування в країні громадянської належності за релігійні переконання сповідування Ісламу, заборону носіння хіджабу. ОСОБА_1 24.10.2022 зверталася до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту. Причиною звернення 24.10.2022 визначено, що виїзд за межі країни громадянської належності обумовлений дискримінацією в релігійній сфері, що пов`язано з носінням хіджабу, особа не бажає повернутися через побоювання зазнати переслідувань від органів державної влади. За результатами аналізу матеріалів заяви позивача було встановлено, що історія її переслідування є необґрунтованою, а заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не містить умов, передбачених пп. 1 чи 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують Додаткового або тимчасового захисту». Рішенням Державної міграційної служби України від 04.04.2023 № 40-23 відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Рішення ДМС, від 04.04.2023 № 40-23 ОСОБА_1 оскаржила до суду. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 по справі № 420/9681/23 було відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення від 04.04.2023 № 40-23 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов`язання вчинити певні дії. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.03.2024 по справі № 420/9681/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 по справі № 420/9681/23 - без змін. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.05.2024 по справі № 420/9681/23 касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2024 року у справі №420/9681/23 повернуто особі, яка її подала. Заява ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту від 21.08.2024 є повторним зверненням у сфері міжнародного захисту, в якому відсутні нові умови та обставини, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону, які не були розглянуті під час розгляду попереднього звернення від 24.10.2022. Враховуючи зазначені приписи Закону та відсутність у повторному зверненні ОСОБА_1 від 21.08.2024 нових умов та обставин передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, які не були розглянуті під час розгляду попереднього звернення від 24.10.2022, ГУ ДМС в Одеській області 05.09.2024 повідомлено позивача про відсутність законних підстав для прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, відзивом відповідача на позовну заяву, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, перевіривши їх наданими з боку учасників справи доказами, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка Таджикистану, проживала у м. Худжанд, за національністю узбечка, за віросповіданням мусульманин-суніт.

24.10.2022 позивачка зверталася до Управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про надання захисту в Україні

Рішенням Державної міграційної служби України від 04.04.2023 року № 40-23 позивачці було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішення Державної міграційної служби України від 04.04.2023 року № 40-23 було предметом розгляду в Одеському окружному адміністративному суді у справі № 420/9681/23.

11.01.2024 року Одеським окружним адміністративним судом по справі № 420/9681/23 прийнято рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення від 04.04.2023 № 40-23 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.03.2024 по справі № 420/9681/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 по справі № 420/9681/23 - без змін.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.05.2024 по справі № 420/9681/23 касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2024 року у справі №420/9681/23 повернуто особі, яка її подала

21.08.2024 року ОСОБА_1 , звернулася до Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту. Також до заяви позивачкою надано копії документів відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»

Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повідомило позивачку листом від 05.09.2024 року № В-646/6/5101-24/5100.5.1/9816-24, що «відповідно до частини 1 статті 17 Закону №3671-VI, на Вас не поширюється право на повторне звернення, так як це прерогатива іноземців та осіб без громадянства, стосовно яких ухвалено рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Окрім того, за результатом зіставлення наявних матеріалів особової справи 20220D0086 та відомостей Вашого звернення від 21.08 2024 року встановлено, що інші умови передбачені пунктами 1 та 13 частини першої статті 1 цього Закону, - відсутні, нові обставини не виявлені, а визначені у клопотанні елементи розглянуті у заяві від 24 10 2022 року».

Позивачка вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, яка полягає у неприйнятті рішення щодо прийняття заяви ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 21.08.2024 року, звернулася з позовною заявою до суду.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні врегульовано Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 8 липня 2011 року № 3671-VI (далі Закон № 3671-VI).

Згідно із п. 1 та п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону № 3671-VI, біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань (п.1); особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань (п.13).

В ст. 7 Закону № 3671-VI зазначено, що оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника (ч.1). До заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин (ч.7). Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту: реєструє заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи; ознайомлює заявника або його законного представника під їх власний підпис з порядком прийняття рішення за їх заявами, правами та обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; проводить дактилоскопію особи, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; у разі потреби направляє особу на обстеження для встановлення віку у порядку, встановленому законодавством України; заповнює реєстраційний листок на особу, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та членів її сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, або на дитину, розлучену із сім`єю, від імені якої заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подав її законний представник; заповнює інші необхідні документи; оформлює особову справу; роз`яснює порядок звернення про надання безоплатної правничої допомоги відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу"; заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи (ч.12).

Приписами ч. 6 ст. 5 Закону № 3671-VI передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Отже з наведених правових норм визначених в ст. 5 Закону № 3671-VI вбачається, що у відповідача наявний обов`язок при розгляді документів заявника, перевіряти обставини, які надають підстави віднести особу до категорії осіб, які потребують додаткового захисту або встановити належність заяви, як такої, що носить характер зловживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону № 3671-VIІ, рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.

Зі змісту пункту 2.1. Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом МВС України від 07.09.2011 року № 649 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 жовтня 2011 р. за № 1146/19884) (далі Правила № 649) вбачається, що, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом: а) встановлює особу заявника; б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 1) (далі - журнал реєстрації осіб); в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків; г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференц-зв`язку; ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні); е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви; є) проводить дактилоскопію заявника; ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи; з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правничою допомогою мовою, яку розуміє заявник.

Відповідно до п. 2.4 Правил № 649 у разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом (додаток 2). Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС: видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 3); під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 05.09.2024 року після розгляду заяви позивачки про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 21.08.2024, відповідачем позивачу було надіслано лист у порядку Закону України «Про звернення громадян».

Суд зазначає, що матеріали справи, не містять ані рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, ані рішення (наказу) про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (ч. 6 ст. 5 Закону № 3671-VI), прийнятих за результатами розгляду заяви позивача від 21.08.2024 року.

Також до суду не надано доказів письмового повідомлення позивачки у відповідності до п. 2.4 Правил № 649 про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

За такого правового врегулювання та обставин справи, суд зазначає, що саме рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області.

Відсутність же належним чином оформленого рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не зважаючи на факт надіслання відповідачем позивачу листа від 05.09.2024, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

З огляду на зазначене суд вважає, що лист відповідача від 05.09.2024 у відповідь на заяву позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту за змістом та формою не може вважатися «рішенням про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту» у розумінні Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а відтак Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області допустило протиправну бездіяльність щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 21.08.2024 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За викладених обставин, оскільки лист відповідача не є рішенням про відмову у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, то в спірному випадку має місце допущення відповідачем саме протиправної бездіяльності, яка полягає у неприйнятті ним відносно позивача жодного з тих рішень, які передбачені Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» у визначений законом строк, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.08.2024 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та прийняти рішення з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Згідно із ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України, судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 21.08.2024 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.08.2024 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та прийняти рішення відповідно до вимог Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ Україні від 07.09.2011 №649 з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65045, ).

Суддя О.А. Вовченко