Справа № 200/4065/25
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2025-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2025 року Справа№200/4065/25

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Буряк І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) у якій просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача щодо відмови у виплаті позивачу грошового забезпечення її батька, ОСОБА_2 , який зник безвісти;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення її батька, ОСОБА_2 , з дати зникнення, а саме з 22.06.2024.

Позов мотивовано таким.

07 липня 2024 року позивач отримала сповіщення від 01.07.2024 № 02/3002 про те, що її батько ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ) зник безвісти 22.06.2024 під час виконання службових обов`язків із забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, внаслідок штурмових дій противника.

Позивач неодноразово зверталася до відповідача із заявами про виплату грошового забезпечення безвісти зниклого батька.

Листом від 10.03.2025 № 1556/вих3ВГ/25, який надіслано позивачу 21.03.3025, повідомлено, що ОСОБА_1 не доведено факт спільного проживання із батьком.

Крім того, до заяви не додано доказів, про те, що загиблий військовослужбовець - ОСОБА_2 був законним представником ОСОБА_1 .

Вважаючи відмову відповідача щодо виплати грошового забезпечення безвісти зниклого батька протиправною, ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом порушеного права.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09.06.2025 адміністративну справу № 200/4065/25 прийнято до провадження. Вирішено здійснювати розгляд адміністративної справи одноособово суддею Буряк І.В. у порядку спрощеного позовного провадження у строк, встановлений статтею 258 КАС України. Витребувано у відповідача докази у справі.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, де викладено заперечення проти позовних вимог та прохання у позові відмовити, з огляду на таке.

Позивач неодноразово зверталася до ВЧ НОМЕР_1 із заявами про виплату грошового забезпечення її батька.

Вперше позивач звернулася із заявою від 28.08.2024, у відповідь ВЧ НОМЕР_2 , листом від 10.09.2024 № 1556/вих3ВГ/64, відмовила заявниці у відповідній виплаті, оскільки чинна редакція Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачала, що повнолітні діти отримують виплати лише у разі спільного проживання, натомість заявницею такий факт не доведено.

20 листопада 2024 року ОСОБА_1 повторно звернулася із відповідною заявою, додавши до такої довідку Опитненського старостинського округу Бахмутської міської ради для підтвердження спільного проживання із ОСОБА_2 .

Листом від 27.11.2024 № 1556/8505 позивачу було відмовлено у виплаті, оскільки надані документи не підтверджують факт спільного проживання.

Окрім того, відповідач звертає увагу, що з довідку Опитненського старостинського округу Бахмутської міської ради вбачається наявність у позивача матері, водночас доказів розірвання шлюбу між її батьками не надано.

Втретє ОСОБА_1 , через Генеральний штаб Збройних сил України, звернулася із заявою від 14.02.2025 про виплату грошового забезпечення її батька та аналогічним пакетом документів, що були додані до заяви від 20.11.2025 їй було відмовлено, з аналогічних підстав.

Відповідач звертає увагу, що відповідно до редакції Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка набрала чинності з 01.02.2025 відповідно до якої військовослужбовець мав право скласти особисте розпорядження на випадок, у тому числі зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши частки у відсотках.

Крім того, на час третього звернення позивача, відповідне нормативне регулювання містило вимогу до виплати за умови відсутності дружини військовослужбовця та такий військовослужбовець мав статус законного представника.

Натомість заява ОСОБА_1 не містила доказів того, що ОСОБА_2 був законним представником повнолітньої дочки ОСОБА_1 .

Також ОСОБА_2 не складав особистого розпорядження про виплату грошового забезпечення, у тому числі на випадок зникнення безвісти.

Ураховуючи викладене, позивачу було відмовлено у виплаті та повідомлено, що відповідні суми грошового забезпечення після оголошення судом померлим включаються до спадщини.

18 червня 2025 року позивачем надано відповідь на відзив, де позивач спростовує доводи відповідача, зокрема звертає увагу суду на таке.

Довідка старости Опитненського старостинського округу Бахмутської міської ради від 11.11.2024 № 02/20-04-24 охоплює пізніший, більш актуальний період часу, а саме з 2001 року. Крім того, позивачем зібрано письмові заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які підтверджують, що ОСОБА_1 увесь час проживала разом із батьком.

Щодо довідки переселенця № 3245-, то позивач була зареєстрована, як внутрішньо переміщена особа 21.04.2022, тобто через 7 тижнів після призову її батька.

Наполягає, що до спірних правовідносин належить застосовувати норми права, чинні саме на момент зникнення батька.

Позивач звертає увагу, що батько здійснював її утримання шляхом перерахування грошових коштів, що підтверджується банківською випискою. Загальна сума перерахованих ОСОБА_2 на ім`я доньки коштів за період з 06.04.2022 по 04.05.2024 склала 831 575,13 грн.

Ухвалою суду від 29.07.2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення виявлених судом недоліків.

Ухвалою суду від 05.08.2025 розгляд продовжено у зв`язку із виконанням позивачем вимог ухвали суду від 29.07.2025. Питання про поновлення строку звернення до суду залишено відкритим та ухвалено вирішити під час розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 05.08.2025 клопотання ВЧ НОМЕР_1 про заміну відповідача правонаступником задоволено, замінено відповідача у справі ВЧ НОМЕР_1 на його правонаступника - ВЧ НОМЕР_3 .

Судом установлено такі фактичні обставини у справі.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України ID-паспорт № НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

21 квітня 2022 року ОСОБА_1 видано довідку переселенця № 3245-, де визначено фактичне місце проживання/перебування АДРЕСА_2 .

Згідно Свідоцтва про народження (повторно) від 03.07.2024 серія НОМЕР_6 ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 направлено на ім`я ОСОБА_1 сповіщення №02/3002 про те, що її батько - ОСОБА_2 … зник безвісти 22.06.2024 під час виконання службових обов`язків із забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, внаслідок штурмових дій противника в районі населеного пункту Олександропіль, Очеретинської територіальної громади Покровського району Донецької області.

Позивач неодноразово зверталась до відповідача із заявами про виплату грошового забезпечення зниклого батька на що отримувала листи про відмову. Однак, оскільки предметом позову у цьому спорі (як визначилася, на виконання вимог ухвали суду від 29.07.2025, позивач) є відмова у виплаті такого, оформлена листом ВЧ НОМЕР_1 від 27.11.2024 № 1556/5805, то правова оцінка підстав відмови надаватиметься у межах останнього.

Отже, 20.11.2024 позивач із посиланням на «Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884, звернулася до ВЧ НОМЕР_1 , де просила нарахувати та виплатити їй грошове забезпечення безвісно відсутнього ОСОБА_2 - її батька.

Додатково повідомила про відсутність інших членів сім`ї.

У переліку додатків до цієї заяви рахуються: копія паспорта, копія довідки переселенця, копія свідоцтва про народження, копія про довідки про присвоєння індивідуального податкового номера, копія сповіщення від 01.08.2024 № 02/3002, копія довідки про спільне проживання від 11.11.2024 № 02/20-04-24, копія довідки з реквізитами.

Листом ВЧ НОМЕР_1 від 27.11.2024 № 1556/5805, у відповідь на вказану заяву, ОСОБА_1 повідомлено про відмову у виплаті грошового забезпечення безвісти зниклого батька з таких підстав.

Зі змісту довідки про спільне проживання Опитненського старостинського округу Бахмутської міської ради від 11.11.2024 № 02/20-04-24 не видається можливим установити, що станом на дату зникнення - 22.06.2024, ОСОБА_1 проживала разом із батьком. Інші надані документи теж не підтверджують факт спільного проживання.

Надані відповідачем докази свідчать, що ВЧ НОМЕР_1 від 27.11.2024 № 1556/5805 направлено на електронну пошту позивача 28.11.2024.

Позивачем до матеріалів справи у підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_2 надано такі докази.

Довідку Опитненського старостинського округу Бахмутської міської ради від 11.11.2024 № 02/20-04-24, яка видана ОСОБА_5 про те, що вона фактично проживала та вела спільне господарство з 2001 року із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Витяг з реєстру територіальної громади від 30.08.2024 № 2024/010404983 про те, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

Заява ОСОБА_3 (паспорт серія НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 ), за змістом якої повідомляється про те, що вона проживала у с. Ягідне та познайомилася з сім`єю ОСОБА_6 у 2001 році, коли вони переїхали в це селище. ОСОБА_7 поїхала у 2019 році, а ОСОБА_8 залишився жити разом із донькою. На момент призову він мешкав спільно з донькою.

Заява ОСОБА_4 (паспорт серія НОМЕР_8 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 ) за змістом якої повідомляється про те, що вона проживала в с. Ягідне з 1988 року та познайомилася з сім`єю ОСОБА_6 у 2004 році.

У подальшому ОСОБА_1 виїхала з с. Ягідне через загрозу наближення російської армії.

Однак ОСОБА_4 підтверджує, що ОСОБА_1 усе своє життя мешкала разом із батьком ОСОБА_2 .

Заява ОСОБА_5 колишньої дружини ОСОБА_2 , (паспорт серія НОМЕР_9 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ) за змістом якої повідомила, що познайомилася із колишнім чоловіком у м. Соледар. У подальшому одружилися, у них народилася донька та вони купили дім у с. Ягідне Бахмутського району, де проживали разом. Утім чоловік місце реєстрації не змінював, оскільки вважав це марнуванням часу.

Сім`я проживала разом до 2019 року, хоча вони й розлучилися у 2010 році. У 2019 році переїхала до Києва, а донька залишилася проживати разом із батьком.

Таким чином ОСОБА_5 підтвердила, що її колишній чоловік, ОСОБА_2 мешкав разом із донькою ОСОБА_1 . Їхнє спільне проживання стало неможливим через військову агресію Російської Федерації, однак вони продовжували спілкуватися й він матеріально підтримував доньку, надсилаючи їй кошти.

Актовий запис про розірвання шлюбу, складений Відділом реєстрації актів цивільного стану по Артемівському району Артемівського міськрайонного управління юстиції Донецької області номер свідоцтва НОМЕР_10 від 04.08.2010 свідчить про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Відповідно банківської виписки по надходженням на картку клієнта ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» за період 01.04.2022 - 14.06.2024 судом установлено, що ОСОБА_2 перераховував грошові кошти ОСОБА_1 протягом періоду з 06.04.2022 по 04.05.2024.

Згідно відповіді ВЧ НОМЕР_1 від 09.04.2025 № 1556/1652 на адвокатський запит О. Неізвесного від 01.04.2025 в інтересах ОСОБА_1 повідомлено, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 , який зник безвісті при виконанні бойового завдання 22.06.2024. Нарахування грошового забезпечення йому було призупинено з дня зникнення безвісти. Особова справа на ОСОБА_2 із ІНФОРМАЦІЯ_2 не надходила та у військовій частині не заводилася. Також відсутні довідки про спільне проживання із ОСОБА_1 та наявних утриманців.

У матеріалах справи наявний паспорт ОСОБА_2 серія НОМЕР_11 , де зазначено місце проживання: АДРЕСА_5 , з 27.06.1989.

Правова позиція суду обґрунтована таким.

Щодо строку звернення.

Позивач стверджує, що відповідь ВЧ НОМЕР_1 , датовану 27.11.2024, вона не отримувала, з огляду на що направляла інші заяви на адресу відповідача, а тому просить поновити строк звернення, який пропущено усього на 19 днів та з об`єктивних причин.

Відповідач, на противагу, вважає, що позивачем пропущено строк звернення, оскільки до спірних правовідносин належить застосовувати тримісячний строк звернення до суду, установлений ч. 2 ст.233 КЗпП України. Аналогічну позицію, на переконання відповідача, виклав Верховний Суд у постанові від 06.04.2023 справі № 260/3564/22.

Суд зазначає, що до спірних правовідносин застосовується ч. 2 ст. 122 КАС України, а саме для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Посилання на постанову Верховного Суду від 06.04.2023 справі № 260/3564/22 є помилковим, через повну відмінність фактичних обставин та правого регулювання.

Отже, судом установлено, що оспорювана у справі відмова надійшла на електронну пошту позивача 28.11.2024, відлік строку починається 29.11.2024, останнім днем звернення є 29.05.2025. Позивач звернулася до суду 03.06.2025, тобто пропустила строк звернення на 3 дні.

За таких обставин, зважаючи на незначний період протермінування, активну позицію позивача у здійсненні заходів для відновлення порушеного права, суд поновлює позивачу строк звернення до суду.

Щодо спірних правовідносин.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011, у редакції, чинній на листопад 2024 року, період прийняття спірного у справі рішення)

Стаття 9

6. За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:

дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

У разі індексації грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, виплачується з урахуванням такої індексації - з дня прийняття рішення про проведення такої індексації. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 затверджено «Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» (далі - Порядок № 884, у редакції, чинній на листопад 2024 року, період прийняття спірного у справі рішення)

Пункт 4. Виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються, зокрема,:

копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування);

довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті);

копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності);

копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності);

Пункт 5. Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Пункт 7. Виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Міноборони, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міноборони, Головний орган військового управління Національної гвардії, Адміністрація Держприкордонслужби, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв`язку, Адміністрація Держспецтрансслужби мають право отримувати з державних реєстрів інформацію щодо осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення військовослужбовців, шляхом доступу до таких реєстрів та/або шляхом електронної інформаційної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, встановленому законодавством.

Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280, у редакції, чинній на листопад 2024 року)

Стаття 27.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать:

б) делеговані повноваження: 3) статистичний облік громадян, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 №280 затверджено Інструкцію з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України. (далі - Інструкція № 280, у редакції, чинній станом на 22.06.2024)

Розділ XII. Особливості організації та ведення обліку особового складу в особливий період.

Пункт 18. Сповіщення керівника районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання сім`ї (близьких родичів) загиблого (померлого) особового складу, сповіщення сім`ї, відправлення власних речей і цінностей та особистих документів здійснюється відповідно до установлених вимог пунктами 1-19 розділу VI цієї Інструкції, з урахуванням таких особливостей.

Розділ VI. Облік загиблих (померлих), зниклих безвісти, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих військовослужбовців і працівників

1. У разі … або зникнення безвісти військовослужбовця командир військової частини зобов`язаний організувати не пізніше наступного після … зникнення безвісти військовослужбовця дня повідомлення засобами зв`язку та письмово керівника районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання сім`ї (близьких родичів) військовослужбовця, дату … зникнення безвісти.

Сповіщення на … зниклого безвісти військовослужбовця (далі - сповіщення командира військової частини), керівнику районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання сім`ї (близьких родичів) військовослужбовця направляється за формою, установленою додатком 31 до цієї Інструкції. Сповіщення командира військової частини може бути надіслане після закінчення проведення службового розслідування (спеціального розслідування, розслідування аварії (катастрофи), розслідування авіаційної події та інциденту в авіації) у разі його проведення.

Пункт 6. Сповіщення командира військової частини складається у двох примірниках. Перший примірник (разом із свідоцтвом про смерть - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця) надсилається до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання членів сім`ї (близьких родичів) … або зниклого безвісти військовослужбовця протягом доби після отримання достовірної інформації про його … зникнення безвісти.

Надсилати сповіщення командира військової частини безпосередньо сім`ї (близьким родичам) військовослужбовця категорично забороняється.

Якщо місце проживання сім`ї (близьких родичів) … зниклого безвісти військовослужбовця невідоме або він не мав сім`ї (близьких родичів), сповіщення надсилається районному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки за місцем його призову (прийняття) на військову службу (останнього місця проживання). Сповіщення командира військової частини підписується командиром і начальником штабу військової частини та засвідчується гербовою печаткою. Другий примірник сповіщення командира військової частини зберігається у справі військової частини.

Висновки суду.

Предметом спору у цій справі є рішення відповідача про відмову позивачу у виплаті грошового забезпечення її батька, безвісти зниклого 22.06.2024, оформлене листом ВЧ НОМЕР_1 від 27.11.2024.

Відмова ВЧ НОМЕР_1 пов`язана із відсутністю документального підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_1 та її батька.

Так, відповідач наголошує, що довідка Опитненського старостинського округу Бахмутської міської ради від 11.11.2024 № 02/20-04-24 не свідчить, що позивач проживала зі своїм батьком на час його зникнення безвісті, чи хоча б на момент призову на військову службу у 2022 році. Інших документів позивачем не надано.

Суд, зі свого боку, виходить з таких міркувань.

Перше питання, яке має вирішити суд, це редакція, застосованих до вирішення спору положень законодавства.

У цьому контексті належить, з огляду на усталені у правозастосуванні підходи, вказати про особливості темпоральної дії норм права, а саме: 1) розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу законом; 2) рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, за загальним правилом, не можна визнати неправомірними, якщо вони ґрунтуються на законі, чинному на момент прийняття рішення цим суб`єктом.

Отже, оскільки позивач звернулася із заявою 20.11.2024, а відмовне рішення прийнято 27.11.2024, то судом застосовуються положення законодавства, чинні у відповідний період.

Усі інші покликання сторін у цій частині у тому числі на подальші законодавчі зміни, судом відхиляються, у тому числі й підстави відмови, оскільки правозастосування за темпоральною ознакою здійснюється виключно у межах предмета спору.

Судом установлено, що ч. 6 ст. 9 Закону № 2011, як і п. 7 Порядку № 884 передбачають виплату грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним).

Зазначена вимога свідчить, що повнолітні діти аби вважатися членом сім`ї безвісти відсутнього військовослужбовця, як у цій справі, мають проживати разом.

У якості підтвердження цієї обставини, згідно вимог п. 4 Порядку № 884 мають бути наданні: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті).

Водночас право на оцінку, наданих заявником доказів, належить командиру, позаяк положеннями Порядку № 884 на відміну від Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 не передбачено подання такого доказу, як рішення суду про встановлення юридичного факту, зокрема спільного проживання.

Вказаний висновок суду є важливим у контексті встановлення релевантності правозастосування, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду 18.01.2024 у справі № 560/17953/21.

Суд, установивши фактичні обставини у цій справі й відповідне їм правозастосування, вважає висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у вказаній вище постанові не релевантними до цієї справи у зв?язку із відмінністю як за ознакою фактичних правовідносин, так і законодавчого врегулювання.

Надалі, дійсно у цій справі судом установлено, що у паспорті ОСОБА_2 у якості зареєстрованого місця проживання з 27.06.1989 зазначено: АДРЕСА_5 , натомість у позивача: АДРЕСА_1 .

Поряд із цим, довідка Опитненського старостинського округу від 11.11.2024 №02/20-04-24 свідчить, що ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та їх донька (позивач) проживали разом за адресою АДРЕСА_1 .

Вказане спростовує відомості про зареєстроване місце проживання вказане у паспорті ОСОБА_2 .

Також ця довідка свідчить про виконання позивачем вимог Порядку № 884 у спосіб надання вичерпних й загалом можливих за поточної ситуації доказів, з огляду на положення п. 7 Порядку № 884 та пп. 3 п. «б» ст. 27 Закону № 280.

Утім, якщо відповідач вважає, що цієї довідки замало у контексті предмета доказування, то він мав повне право скористатися повноваженнями, що передбачені абз. 3 п. 7 Порядку № 884 самостійно або через взаємодію з компетентними органами встановити факти у підтвердження чи спростування доводів наданих позивачем.

Утім, матеріали справи не містять доказів, що відповідні дії вчинялися ВЧ НОМЕР_1 .

Наведене у контексті ч. 2 ст. 77 КАС України та п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України вже свідчить про необґрунтованість, а отже й протиправність оспорюваного у справі рішення.

Також суд вважає за необхідне надати оцінку таким арґументам відповідача.

Щодо наявної у позивача довідки ВПО, то така не є належним доказом у справі, оскільки не містить інформації про період проживання позивача та її батька до призову останнього на військову службу, навпаки вкотре підтверджує факт проживання позивача у с. Ягідне та обізнаність батька про фактичне проживання дочки, що очевидно було відображено у його особовій справі ІНФОРМАЦІЯ_2 , як адресу для надсилання кореспонденції і саме за цією адресою позивач отримала сповіщення про зникнення її батька безвісти.

Щодо посилань на матір позивача, ОСОБА_5 , як особу, що також має право на виплату - то, по-перше позивач вказала у заяві від 20.11.2024 про відсутність інших членів сім`я, по-друге, наявні у матеріалах справи докази однозначно свідчать, що така на відповідну виплату права не має, оскільки з 2010 року розлучена з ОСОБА_2 .

Утім, заради справедливості, належить відмітити, що докази розлучення батьків заявницею до ВЧ НОМЕР_1 не подавалися, водночас суд залишається при думці, що відповідач міг з`ясувати означений факт самостійно, з огляду на заперечувальні твердження заявниці на рахунок наявності інших членів сім`ї, принаймні за матеріалами особової справи ОСОБА_2 .

Щодо підтвердження спільного місця проживання станом на момент зникнення (22.06.2024), то суд звертає увагу, що селище Ягідне Бахмутської міської територіальної громади було окуповане російськими військами 28.02.2023. Тому вказані вимоги, апріорі, є невиконуваними.

Позивач, як громадянка України, виїхала на підконтрольну Україні територію, однак це жодним чином не спростовує факту спільного проживання з батьком, до періоду збройної агресії Російської Федерації.

Також суд зазначає про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про виклик свідків, оскільки суд не встановлює юридичний факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , окрім того суд оцінює правомірність та обґрунтованість висновків відповідача тим документам, що були надані позивачем. Натомість відповідні заяви свідків ВЧ НОМЕР_1 не направлялися, отже не були предметом оцінки останньої.

Насамкінець суд наголошує, що при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Наведений принцип тісно пов`язаний із принципом справедливості, який у юридичній площині означає «placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem» - у всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Вказане суд вважає застосовним у цій справі, зважаючи на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 саме на ім`я ОСОБА_1 направлено сповіщення № 02/3002 про те, що її батько - ОСОБА_2 … зник безвісти 22.06.2024 під час виконання службових обов`язків із забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, внаслідок штурмових дій противника в районі населеного пункту Олександропіль, Очеретинської територіальної громади Покровського району Донецької області.

Тобто в особовій справі ОСОБА_2 вказав контакти саме доньки, як близької йому особи. Поряд із цим, відповідач підтвердив, що особова справа знаходиться в ТЦК та СП, у ВЧ НОМЕР_1 така не заводилася.

Крім того, надана ОСОБА_1 банківська виписка свідчить, що батько здійснював її утримання шляхом перерахування грошових коштів. Загальна сума перерахованих ОСОБА_2 на ім`я доньки коштів за період з 06.04.2022 по 04.05.2024 склала 831 575,13 грн.

Отже, ураховуючи все викладене, суд вважає спірне у справі рішення протиправним, відтак скасовує таке.

Щодо способу захисту.

Практика Верховного Суду щодо способів захисту базується на двох основних взаємопов`язаних принципах: спосіб захисту має бути належним та ефективним; має дотримуватися принцип процесуальної економії.

Тому судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02)) вказано, що ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії.

У рішенні Конституційного суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003 (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Стаття 245 КАС України. Повноваження суду при вирішенні справи

При вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

2. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3. У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, реалізуючи надані повноваження, суд визнає протиправним та скасовує рішення ВЧ НОМЕР_1 , оформлене листом від 27.11.2024 № 1556/8505 про відмову у виплаті позивачу грошового забезпечення її батька, ОСОБА_2 , який зник безвісти 22.06.2024.

У якості способу захисту, що відповідає порушеному праву з урахуванням установлених обставин, кількості поданих ОСОБА_1 заяв, кількості відмов та суть відмовної мотивації, невжиття ВЧ НОМЕР_1 заходів для установлення обставин, що спростовують право позивача на грошового забезпечення її батька, суд зобов`язує відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення її батька, ОСОБА_2 , з дати зникнення, а саме з 22.06.2024.

Щодо судового збору.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що наразі складає 1211,20 грн.

Водночас, відповідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, оскільки позивач звернулася до суду в електронній формі, то розмір судового збору має складати 968,96 грн.

Таким чином, суд, на підставі ч. 1 ст. 139 КАС України, стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 968,96 грн.

В іншій частині надміру сплачений позивачем судовий збір підлягає поверненню позивачу за правилами установленими ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_3 (ЄДРПОУ НОМЕР_12 , адреса: АДРЕСА_7 ) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 , оформлене листом від 27.11.2024 № 1556/8505 про відмову ОСОБА_1 у виплаті грошового забезпечення її батька, ОСОБА_2 , який зник безвісти 22.06.2024.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення її батька, ОСОБА_2 , з дати зникнення, а саме з 22.06.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_3 (ЄДРПОУ НОМЕР_12 , адреса: АДРЕСА_7 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі - 07.08.2025.

Суддя І.В. Буряк