Справа № 640/3904/20
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2025-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 року справа № 640/3904/20
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Алли Руденко, розглянувши у спрощеному позовному провадженні у письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу №640/3904/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві та Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання дій протиправними та скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання зняти незаконний арешт з банківських рахунків та майна

встановив:

19.02.2020 до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві та Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу щодо нарахування боргу в сумі у сумі 21 030,90 грн і зобов`язати Подільський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва зняти незаконний арешт з банківських рахунків та майна.

Обгрунтовуючи позовну заяву позивач зазначає, що з 2002 по 2006 рік вела діяльність як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування; з липня 2006 року по теперішній час є найманим працівником; з 2007 року не здійснює підприємницьку діяльність та дохід від підприємницької діяльності не отримує; з липня 2017 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-х років; з 2007 року жодної звітності не подає. Заяву про припинення підприємницької діяльності подала у 2007 році до Подільської районної адміністрації м. Києва та повернула свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності. Згідно чинного законодавства ЄСВ повинен сплачувати роботодавець. Сплата нею нарахованого ЄСВ спричиняє подвійну сплату, що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

06.02.2020 позивач отримала від Приватбанку повідомлення про арешт карткового рахунку, на який отримує виключно соціальну виплату на дитину в розмірі 860 грн, що порушує права її дитини.

Відповідач Головне управління ДПС у м. Києві (відповідач -1) у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив, вказавши, що з 01.01.2017 платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок незалежно від отримання доходу в сумі не меншій за розмір мінімального страхового внеску. За даними інформаційної системи Головного управління ДПС у м. Києві ОСОБА_1 перебувала на обліку в Головному управлінні ДПС у м. Києві (ДПІ у Подільському районі) як ФОП з 04.01.2002 по 11.12.2019 (дата проведення державної реєстрації припинення) та знаходилась на загальній системі оподаткування.

В інтегрованій картці платника (далі ІКП) ОСОБА_1 по коду платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність), обліковуються автоматичні нарахування єдиного внеску у розмірі мінімального страхового внеску за кожен місяць як ФОП, що перебуває на загальній системі оподаткування, а саме: за 2017 рік на загальну сум 8448,00 грн; 1-1Vквартали 2018 року, на загальну суму 9828,72 грн, за 1-111 квартали 2019 року на загальну суму 8262,54 грн. У зв`язку з тим, що сплата єдиного внеску в ІКП ОСОБА_1 по коду платежу 71040000 не здійснювалась, в картці обліковується недоїмка, яка підлягає сплаті в обов`язковому порядку відповідно до вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 13.05.2019 №Ф-45625-17.

Посилання позивача на те, що вона не здійснює підприємницької діяльності, вважає безпідставним, оскільки відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону України №2464-V1 єдиний соціальний внесок підлягає сплаті незалежно від здійснення підприємницької діяльності та фінансового стану.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2019 №Ф-45625-17 була направлена позивачу та повернута згідно поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання, а отже відповідно до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 вважається такою, що отримана позивачем. Позивач не сплатила протягом 10 днів від отримання вимоги суму єдиного внеску, а тому вимога є узгодженою та протягом 10 робочих днів надіслана до органу державної виконавчої служби для примусового виконання.

Відповідач Подільський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (відповідач-2) відзиву на позовну заяву не надав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.03.2020 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у адміністративній справі №640/3904/20.

Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 № 2825-IX (далі Закон № 2825-IX) ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.

Відповідно до супровідного листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.02.2023 № 03-19/15126/23 «Про скерування за належністю справи» на виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 2825-ІХ» справа № 640/3904/20 була скерована до Київського окружного адміністративного суду за належністю.

Згідно з супровідним листом від 07.01.2025 № 01-19/93/25 Київський окружний адміністративний суд на виконання Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399, передав 244 судові справи для доставляння до Черкаського окружного адміністративного суду.

Справа № 640/3904/20 надійшла до Черкаського окружного адміністративного суду 22.01.2025 (вхідний № 3069/25).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2025 справа розподілена судді Руденко А. В.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 справа №640/3904/20 прийнята до розгляду суддею Руденко А.В.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 28.01.2025 здійснено заміну відповідача Головного управління ДПС у м. Києві () на його процесуального правонаступника Головне управління ДПС у м. Києві, утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України () та витребувано у відповідача Головного управління ДПС у м. Києві додаткові докази.

З`ясувавши доводи сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач у справі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 26.01.2002 до 11.12.2019. та перебувала на обліку в Головному управлінні ДПС у м. Києві (ДПІ у Подільському районі) як на загальній системі оподаткування.

Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_2 від 03.07.2006 позивача прийнято на посаду начальника відділу авіаційного страхування Центральної філії ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Згідно інтегрованої картки платника ОСОБА_1 по коду платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність), обліковуються автоматичні нарахування єдиного внеску згідно обраної системи оподаткування у розмірі мінімального страхового внеску за 2017 рік, 2018 рік та 1 квартал 2019 року як ФОП, що перебуває на загальній системі оподаткування, а саме: за 2017 рік на загальну сум 8448,00 грн (2 112, грн за кожний квартал); 1-1Vквартали 2018 року на загальну суму 9828,72 грн (2 457,18 грн за кожний квартал) та 2 754,19 грн за 1 квартал 2019 року, всього 21 030,90 грн.

Відповідач сформував та направив на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 13.05.2019 №Ф-45625-17, до якої згідно детального розрахунку до вказаної вимоги включив вищезазначені суми ЄСВ, всього 21 030,90 грн.

21.11.2019 державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову ВП №60538793 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вимоги від 13.05.2019 №Ф-45625-17, боржник ОСОБА_1 , стягувач Головне управління ДПС у м. Києві.

Не погоджуючись з вказаною вимогою, позивач звернулась до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим у справі фактичним обставинам, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи діють у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України.

Спірні відносини врегульовані Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-V1, статтею 2 якого передбачено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (далі Закон №2464-V). Вказаний Закон набрав чинності з 01.01.2011.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №2464-V1 платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці (далі ФОП), у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-V1(у редакції Закону України від 28.12.2014 №77-V111для платників, зазначених у пунктах 4 (крім ФОП, які обрали спрощену систему оподаткування), та п. 51 ч. 1 ст. 4 цього Закону єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

З 01.01.2017 відповідно до Закону України від 06.12.2016 №1774-V111 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» набрали чинності зміни, зокрема, в порядку нарахування та обчислення єдиного внеску.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-V1 платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4 (крім ФОП, які обрали спрощену систему оподаткування) та п. 51 ч. 1 ст. 4 цього Закону нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином. З 01.01.2017 Законом №2464-V1обов`язок визначення бази нарахування єдиного внеску покладено на платників, вказаних у пунктах 4 (крім ФОП, які обрали спрощену систему оподаткування) та п. 51 ч. 1 ст. 4 цього Закону, як тих, які отримують, так і тих, які не отримують дохід від провадження діяльності.

З 01.01.2018 Законом України від 03.10.2017 №2148-V111 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-V1 внесені зміни, а саме для бази нарахування єдиного внеску змінено період - рік на квартал.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-V1 мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Згідно з нормами ч. 5 ст. 8 Закону №2464-V1 єдиний внесок для зазначених категорій платника єдиного внеску встановлено у розмірі 22 відсотки до бази нарахування єдиного внеску.

Строки сплати єдиного внеску передбачені частиною 8 статті 9 Закону №2464-V1, якою у редакції, яка діяла до 01.01.2018, було передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Частиною 8 статті 9 Закону №2464-V1 у редакції, яка діє до 01.01.2018, передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-V1 сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, є недоїмкою.

На підставі ч. 11 ст. 9 Закону №2464-V1 у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно ч. 12 вказаної статті єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №440, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953, затверджена Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, розділом 1V якої передбачено порядок нарахування, обчислення і сплата єдиного внеску (далі Інструкція №449).

Згідно підпункту 4 пункту 1 розділу 1V Інструкції №449 обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними в підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції:

1) обчислення сум єдиного внеску зазначеною категорією платників здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій (річної звітності) та результатів перевірок діяльності таких осіб, що призвела до збільшення або зменшення розміру доходу, який підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб. При цьому враховується кількість місяців, протягом яких така особа перебувала на обліку як платник єдиного внеску;

2) платники, визначені підпунктами 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, сплачують єдиний внесок один раз на квартал до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожен місяць такого кварталу.

Платникам, визначеним підпунктами 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які здійснили до 01 січня 2017 року нарахування єдиного внеску в розмірі, меншому за мінімальний страховий внесок, органи доходів і зборів надсилають повідомлення-розрахунок за формою згідно з додатком 2 до цієї Інструкції, в якому зазначається розрахунок суми такої доплати, яка підлягала сплаті за результатами підприємницької діяльності за звітний календарний рік.

Згідно підпункту 5 пункту 1 розділу 1V Інструкції №449 обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними в підпункті 3 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які обрали спрощену систему оподаткування:

1) зазначена категорія платників самостійно для себе визначає базу для нарахування єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, але в розмірі, не більшому за максимальну величину бази нарахування єдиного внеску;

2) платники сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно пункту 2 розділу V1 Інструкції №449 у разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена податковими органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Пунктом 3 розділу V1 Інструкції №449 передбачено, що податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Податковий орган надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-комунікаційних систем ДПС (далі - ІКС) на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) крім загальних реквізитів має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Отже згідно вказаних приписів починаючи з 01.07.2017 податковому органу було надано право у разі несвоєчасного нарахування фізичною особою-підприємцем єдиного внеску здійснювати автоматичне нарахування, та у разі несплати надсилати платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки).

Судом встановлено, що згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач у справі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 26.01.2002 до 11.12.2019. та перебувала на обліку в Головному управлінні ДПС у м. Києві (ДПІ у Подільському районі) як на загальній системі оподаткування.

Позивач не сплачувала єдиний внесок, у зв`язку з чим відповідач нарахував їй єдиний внесок незалежно від отримання нею доходу за 2017 рік, 2018 рік та 1 квартал 2019 року у розмірі мінімального страхового внеску за кожен місяць як ФОП, що перебуває на загальній системі оподаткування, а саме: за 2017 рік на загальну сум 8448,00 грн (2 112, грн за кожний квартал); 1-1Vквартали 2018 року на загальну суму 9828,72 грн (2 457,18 грн за кожний квартал) та 2 754,19 грн за 1 квартал 2019 року, всього 21 030,90 грн, сформував та направив на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 13.05.2019 №Ф-45625-17.

Отже позивачу нараховано єдиний внесок як фізичній особі-підприємцю, який з 31.08.2001 перебуває на загальній системі оподаткування.

Як вбачається з копії трудової книжки серії НОМЕР_2 від 03.07.2006, позивача прийнято на посаду начальника відділу авіаційного страхування Центральної філії ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з 03.06.2015 і на час звернення до суду запис про її звільнення відсутній.

Суд зазначає, що відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Верховний Суд у постанові від 19.09.2019 у справі №440/2149/19 дійшов висновку, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Інше тлумачення норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Згідно частини 5 статті 242 КАС України суд застосовує вказаний правовий висновок та зазначає, що за період з січня по серпень 2017 року єдиний внесок нарахований позивачу на законній підставі, оскільки у вказаний період позивач у трудових відносинах не перебувала.

Враховуючи, що з 03.06.2015 позивач перебуває у трудових відносинах, проте була зареєстрована як фізична особа-підприємець, єдиний внесок за період 217, 2018 та 1 квартал 2019 року у загальній сумі 21 030,90 грн нарахований безпідставно, а тому спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-45625-17-У від 13.05.2019 є протиправною і підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва зняти незаконний арешт з банківських рахунків та майна, то доказів накладення арешту позивач не надала.

Окрім цього, як вбачається із заяви відповідача 1 про виконання ухвали суду від 03.02.2025, в ІКП ОСОБА_1 обліковується стягнення в межах виконавчого провадження 21 030 грн, а отже скасування арешту на рахунки та майно боржника на час винесення рішення у справі не призводить до поновлення порушених прав позивача.

Суд також зазначає, що згідно п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Отже зняття арешту здійснюється державним виконавцем при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-45625-17-У від 13.05.2019.

З огляду на вказане у задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надавши оцінку встановленим у справі обставинам суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволенню частково.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 1 681,60 грн який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача частково, у сумі 840,80 грн.

Керуючись ст. 5, 9, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати вимогу Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2019 №Ф-45625-17У у сумі 21 030 (двадцять одна тисяча тридцять) гривень 90 копійок.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (вул. Шолуденка, буд. 33/19, м. Київ, 04116, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840 (вісімсот сорок гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з дня його підписання.

Суддя Алла РУДЕНКО