Справа № 120/9744/25
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2025-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення позовної заяви

м. Вінниця

08 серпня 2025 р. Справа № 120/9744/25

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Слободонюк Михайло Васильович, розглянувши матеріали позовної заяви за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СТК+" до Головного управління ДПС у Вінницькій області та Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

15.07.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшли матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "СТК+", які подані його представником - адвокатом Чайкою Р.О., до Головного управління ДПС у Вінницькій області та Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 22.07.2025 дану позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення виявлених недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) днів з дня вручення (отримання) копії ухвали. Зокрема, одним із недоліків позовної заяви суд визначив пропуск позивачем передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду та відсутністю заяви (клопотання) про його поновлення.

У зв`язку із цим суд на виконання вимог ч. 1 ст. 123 КАС України запропонував позивачу надати заяву (клопотання) про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску, як це передбачено вимогами ч. 6 ст. 161 КАС України.

04.08.2025 представником позивача на виконання вимог ухвали суду від 22.07.2025, надано докази сплати судового збору, а також подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Зокрема, заявник наголошує на тому, що за змістом абзаців першого-третього пункту 42.4 статі 42 Податкового кодексу України (далі ПК України) листування контролюючих органів з платником податків, зазначених в абзаці першому цього пункту, які подали заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, здійснюється засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" шляхом надіслання документа в електронний кабінет з одночасним надісланням платнику податків на його електронну адресу (адреси) інформації про вид документа, дату та час його надіслання в електронний кабінет. При цьому абзацом першим пункту 42.5 статті 42 ПК України передбачено, що у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

За наведених вище правових приписів заявник робить висновок, що передумовою використання контролюючим органом способу листування з платником податків шляхом надіслання йому документів засобами електронного зв`язку в електронній формі є подання платником податків відповідної заяви про бажання отримувати документи в електронній формі.

Втім, як зазначає представник позивача, ТОВ "СТК+" заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет не подавало, в той же час контролюючий орган не забезпечив належного вручення оскаржуваних рішень згідно вимог п. 42.4 та п. 42.5 ст. 42 ПК України ані через електронну адресу, ані паперовим способом.

За таких обставин, на думку заявника, позивач як платник податків не був належним чином повідомлений про прийняте податковим органом рішення про відмову в реєстрації податкових накладних, у зв`язку з чим про наявність таких рішень дізнався лише в червні 2025 року із листа його контрагента ТОВ «Агро Фаворіт Трейд».

Як на інші підстави поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач посилається на те, що директор товариства в період з 04.12.2024 по 03.03.2025 перебував у довгостроковому відрядженні, а інших осіб, уповноважених на прийняття рішень щодо судового оскарження прийнятих контролюючим органом рішень, в товариства відсутні. Окремо заявник вказує на запровадження з 24.02.2022 на території держави воєнного стану, постійні перебої з електропостачанням та повітряні тривоги у вказаний період, що суттєво вплинуло на діяльність товариства та об`єктивно перешкодило позивачу реалізувати своє право на звернення до суду в межах визначеного процесуального строку.

Вивчивши матеріали позовної заяви та оцінивши наведені заявником доводи в обґрунтування його заяви про поновлення строку звернення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

У той же час відповідно до частини другої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки (частина друга статті 44 КАС України).

За змістом частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд наголошує, що перебіг строку для звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не може визнаватися поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Щодо відліку строку звернення із адміністративним позовом, суд зазначає, що порівняльний аналіз термінів дізнався та повинен дізнатися, що містяться в ч. 2 ст. 122 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку позивача знати про стан своїх прав. При цьому, суд з`ясовує момент, коли позивач фактично дізнався або мав реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (заподіяння збитків).

Згідно з частини 4 статті 122 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Судом встановлено, що позивач оскаржує рішення відповідача 1 №10617087/42786580 від 26.02.2024, №10617089/42786580 від 26.02.2024, №10617090/42786580 від 26.02.2024, №10617088/42786580 від 26.02.2024, №10617091/42786580 від 26.02.2024 про відмову в реєстрації податкових накладних.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є Податковий кодекс України.

Статтею 56 Податкового кодексу України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів. Так, відповідно до п. 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з п. 56.18 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Відповідно до п. 56.18 статті 56 ПК України встановлено, що спеціальний строк у податкових правовідносинах, протягом якого за загальним правилом платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу.

Водночас п. 56.19 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що за умови використання платником податків досудового порядку вирішення спору, яким вважається адміністративне оскарження відповідного рішення контролюючого органу, встановлено скорочений строк звернення до суду.

Так, відповідно до п. 56.19 статті 56 Податкового кодексу України в разі, коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

В той же час, норма п. 56.19 статті 56 Податкового кодексу України є спеціальною нормою, яка регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань.

Спеціальні строки для звернення до суду з позовом про скасування рішень контролюючих органів, що не пов`язані з нарахуванням грошових зобов`язань, зокрема рішення про відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН та зобов`язання її зареєструвати, після проведення процедури адміністративного оскарження та отримання рішення про залишення скарги без задоволення, нормами Податкового кодексу України не визначені, тобто не врегульовують спірне в цій справі питання.

Отже, інші рішення контролюючих органів, які не стосуються нарахування грошових зобов`язань платника податків, за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України), оскаржуються в судовому порядку в такі строки:

а) тримісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги було прийнято та вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені Податковим кодексом України. При цьому такий строк обчислюється з дня вручення скаржнику рішення за результатами розгляду його скарги на рішення контролюючого органу;

б) шестимісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги не було прийнято та/або вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені Податковим кодексом України. При цьому такий строк обчислюється з дня звернення скаржника до контролюючого органу із відповідною скаргою на його рішення.

Саме такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.10.2019 у справі №640/20468/18, від 21.06.2022 у справі № 620/3546/18.

В той же час з матеріалів позовної заяви судом не встановлено, що позивачем використовувалась процедура адміністративного оскарження рішень відповідача 1 від 26.02.2024 №10617087/42786580, №10617089/42786580, №10617090/42786580, №10617088/42786580, №10617091/42786580.

Відтак строк звернення до суду з даними позовними вимогами визначається положеннями ч. 2 ст. 122 КАС України та становить становить шість місяців.

Таким чином, кінцевим строком звернення до суду з вимогою про визнання протиправними та скасування рішень відповідача 1 №10617087/42786580 від 26.02.2024, №10617089/42786580 від 26.02.2024, №10617090/42786580 від 26.02.2024, №10617088/42786580 від 26.02.2024, №10617091/42786580 від 26.02.2024 було 27.08.2024.

Натомість позивач звернувся до суду із цим позовом лише 15.07.2025 (дата формування документу в системі "Електронний суд" 14.07.2025), тобто із суттєвим пропуском передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України строку.

Надаючи оцінку доводам поданого позивачем клопотання в частині того, що оскільки товариство не подавало заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, тому контролюючий орган не забезпечив належного вручення оскаржуваних рішень про відмову в реєстрації податкових накладних згідно вимог п. 42.4, п. 42.5 ст. 42 ПК України, то суд їх не вважає підставними з огляду на таке.

Механізм прийняття рішень про реєстрацію / відмову в реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), реєстрацію яких відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України зупинено, визначає Порядок прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 12.12.2019 № 520, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2019 за № 1245/34216 (далі - Порядок № 520).

Відповідно до пунктів 2-3 Порядку № 520 рішення про реєстрацію / відмову в реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування в Реєстрі, реєстрацію яких зупинено, приймають комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі територіальних органів ДПС (далі - комісія регіонального рівня).

Комісія регіонального рівня приймає рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі у терміни, визначені пунктом 9 цього Порядку, та надсилає його платнику податку на додану вартість (далі - платник податку) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Кодексу та Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» і «Про електронні довірчі послуги».

Пунктами 4, 7 Порядку № 520 визначено, що у разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі платник податку має право подати копії документів та письмові пояснення стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію / відмову в реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Реєстрі.

Письмові пояснення та копії документів, зазначені у пункті 5 цього Порядку, платник податку подає до ДПС засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Кодексу та Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».

Як зазначено в пункті 9 Порядку № 520 письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 4 цього Порядку, розглядає комісія регіонального рівня.

За результатами розгляду поданих письмових пояснень та копій документів комісія регіонального рівня протягом 5 робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та копій документів, поданих відповідно до пункту 4 цього Порядку:

або приймає рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі та надсилає його платнику податку засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Кодексу та Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги» за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку;

або надсилає повідомлення про необхідність надання додаткових пояснень та/або документів, необхідних для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі (далі - Повідомлення), засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Кодексу та Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги» за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку з пропозицією щодо надання платником податку додаткових пояснень та копій документів на підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування;

або приймає рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі у разі надання платником податку копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства, та надсилає його платнику податку засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Кодексу та Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги» за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Платник податку має право подати до контролюючого органу додаткові пояснення та копії документів на підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, протягом 5 робочих днів з дня, наступного за днем отримання Повідомлення.

Додаткові письмові пояснення та копії документів, зазначені в абзаці шостому цього пункту, платник податку подає до ДПС засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Кодексу та Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».

За результатами розгляду поданих додаткових пояснень та копій документів комісія регіонального рівня протягом 5 робочих днів, що настають за днем їх отримання, приймає рішення про реєстрацію / відмову в реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування в Реєстрі та надсилає його платнику податку засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Кодексу та Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги» за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Якщо платник податку не надав додаткових пояснень та копій документів на підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, комісія регіонального рівня приймає рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі протягом 5 робочих днів, що настають за днем граничного строку їх подання, визначеного абзацом шостим цього пункту, та надсилає його платнику податку засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Кодексу та Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги» за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Отже, із аналізу наведених вище норм Порядку № 520 слідує, що подання платником податку як власне самої податкової накладної на реєстрацію до ЄРПН так і всіх інших документів та додаткових пояснень, а також направлення контролюючим органом усіх рішень за наслідками вирішення питання про реєстрацію / відмову в реєстрації податкової накладної здійснюється виключно в електронній формі. Направлення таких рішень паперовим способом не передбачено.

А тому є очевидним, що платник податків направляючи на реєстрацію в ЄРПН податкову накладну виключно в електронній формі, є обізнаним із тим, що прийняте контролюючим органом будь-яке рішення, що стосується реєстрації такої податкової накладної, буде надіслано йому виключно в електронній формі.

Так, з позовних матеріалів судом з`ясовано, що за наслідками господарських взаємовідносин позивача із ТОВ «Агро Фаворит Трейд», позивачем були складені податкові накладні № 38 від 01.12.2023, № 39 від 03.12.2023, № 40 від 08.12.2023, № 41 від 12.12.2023, № 42 від 17.12.2023, які за допомогою програми електронного документообігу в електронній формі направлені останнім до контролюючого органу для реєстрації в ЄРПН.

За результатами обробки вказаних податкових накладних від податкового органу в електронній формі надійшли відповідні квитанції від 30.12.2023 та від 15.01.2024, згідно яких позивача повідомлено про зупинення реєстрації таких накладних.

На виконання вимог пунктів 5-7 Порядку № 520 позивач в електронній формі 06.02.2024 направив на до контролюючого органу письмові пояснення та інші документи, що стосуються обставин складання спірних податкових накладних.

Своєю чергою, за результатами розгляду таких документів контролюючим органом 12.02.2024 винесені Повідомлення про необхідність надання додаткових пояснень та документів, які направлені платнику в електронній формі та, відповідно, отримані останнім.

Після отримання таких повідомлень позивач надало контролюючому органу запитувані додаткові документа та пояснення згідно листа № 09 від 16.02.2024, які направлено останньому в електронній формі.

Як наслідок, за результатами розгляду додатково поданих документів, Комісією з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН ГУ ДПС у Вінницькій області прийнято оскаржувані рішення №10617087/42786580 від 26.02.2024, №10617089/42786580 від 26.02.2024, №10617090/42786580 від 26.02.2024, №10617088/42786580 від 26.02.2024, №10617091/42786580 від 26.02.2024, які в силу вимог п. 9 Порядку № 520 також були надіслані позивачу в електронній формі.

Таким чином стисло прослідкувавши хронологію тих всіх подій, що передували винесенню оскаржуваних рішень, можна констатувати, що оскільки спосіб, в який здійснювалась комунікація платника податку з контролюючим органом в межах процедури, визначеної Порядком № 520, відбувалась виключно в електронній формі, тому і надіслання таких рішень позивачу та їх отримання останнім також відбувалось виключно в електронній формі.

Отже, позивач отримавши за допомогою програми електронного документообігу в електронній формі оскаржувані рішення ГУ ДПС у Вінницькій області від 26.02.2024 вважається належним чином повідомленим про такі рішення. Іншого порядку їх надіслання та отримання діючі положення Порядку № 520 не передбачають.

За таких обставин доводи позивача про те, що контролюючий орган не забезпечив належного вручення йому оскаржуваних рішень згідно вимог ст. 42 ПК України суд визнає безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

Щодо інших мотивів заявленого клопотання, а саме тієї обставини, що директор ТОВ «СКТ+» в період часу з 04.12.2024 по 03.03.2025 перебував у достроковому відрядженні в межах України, то на переконання суду сам по собі факт відрядження керівника з метою забезпечення господарської діяльності товариства жодним чином не свідчить про неможливість реалізації самим товариством свого права на звернення до суду, адже в цьому випадку позивач не був позбавлений можливості як самостійно так і через свого представника чи іншу уповноважену особу звернутись до суду.

Крім того є очевидним, що таке довготривале відрядження керівника не зумовило припинення господарської діяльності товариства, чи припинення подання ним фінансової, податкової чи іншої облікової звітності, а отже, - й не перешкоджало можливості звернутися до суду з позовом. Ба більше, навіть якщо рахувати час, з якого керівник позивача перебував у відрядженні з 04.12.2024, то до цього часу шестимісячний строк звернення визначений ч. 2 ст. 122 КАС України вже був пропущений.

Тому і ця обставина не визнається судом поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Наступним своїм мотивом поданого клопотання про поновлення строку звернення до суду представник позивача вказує на запроваджений на території України з 24.02.2022 воєнного стану, постійні повітряні тривоги, перебої з електропостачанням на інші негативні наслідки, пов`язані зі збройною агресією ворога.

Щодо цього суд зазначає, що згідно з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 29.09.2022 у справі N 500/1912/22, сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, не може вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Крім того, відповідно до правової позиці, наведеної Верховним Судом в ухвалі від 13.09.2022 у справі N 990/102/22, яка залишена без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2022, у пункті 59 якої зауважується, що обставина повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України могла унеможливити дотримання встановленого законом процесуального строку, однак поважними такі причини можна визнати лише за умови надання до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку.

Тобто, введення воєнного стану може бути поважною причиною пропущення процесуального строку, якщо це пов`язано не з загальними, а конкретними причинами.

Також у постанові Верховного Суду від 14.02.2024 року по справі №686/22156/23 зроблено висновок про те, що сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні, обстріли, перебої в енергопостачанні, евакуація звітності та інші обставини, не є підставою для поновлення процесуального строку, оскільки не призводять до неможливості виконання учасником судового процесу процесуальних дій по своєчасному зверненню до суду з позовом.

У іншій постанові від 16.10.2024 по справі №320/9567/23 Верховним Судом зроблено висновок про те, що ракетні обстріли критичної енергетичної інфраструктури та відключення світла не можуть бути основною та поважною причиною для поновлення строку на звернення до суду, враховуючи те, що зазначені обставини щодо відключення світла та ракетних обстрілів не носили постійного, безперервного характеру у спірний період.

З цього приводу суд зазначає, що хоч і на протязі 2024 року на території Вінницької області дійсно мали місце повітряні тривоги, тимчасові відключення електропостачання, однак такі події не носили безперервного характеру, а відтак позивач не був позбавлений можливості вчасно звернутися до суду, який жодного дня своєї роботи не припиняв. Більше того, жодних доказів про те, що власне і сама діяльність товариства в цей період була повністю припинена до матеріалів справи надано не було.

Вищевикладене повністю спростовує доводи представника позивача щодо існування об`єктивних перешкод у зверненні до суду в межах спірного періоду, оскільки такі обставини по-перше, не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду даного процесуального питання, а по-друге, позивачем не наведено інших обставин, які б вказували на об`єктивну неможливість своєчасного звернення до суду в межах встановлених процесуальним законом строків.

Крім іншого суд не може оминути поза увагою і те, що позивач вже звертався до суду з таким же самим позовом (справа № 120/8239/25) і ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 08.07.2025 позовну заяву ТОВ «СТК+» було повернуто позивача у зв`язку з неусуненням недоліків позовної заяви (ненаданням доказів сплати судового збору, а також заяви про поновлення строку звернення до суду). Наведене ставить під сумнів добросовісність використання позивачем своїх процесуальних прав та виконання покладених обов`язків.

В даному випадку, на переконання суду, пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду мав місце виключно із-за власної пасивної поведінки (бездіяльності), а не існуванням непереборних обставин.

Таким чином суд доходить висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів які б свідчили про поважність причин пропуску строку звернення до суду.

Підсумовуючи суд наголошує, що законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У низці рішень ЄСПЛ, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Так, у справі "Мушта проти України" (Заява N 8863/06) від 18.11.2010 в пункті 32 ЄСПЛ нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

У рішенні ЄСПЛ по справі "Ілхан проти Туреччини" зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (Ilhan v. Turkey N 22277/93).

Як було зауважено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 20.10.2022 у справі N 9901/462/21 (провадження N 11-101заі22), згідно практикою ЄСЛП застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду (порушення статті 6 Конвенції).

Натомість, безпідставне поновлення таких строків може також свідчити про порушення принципу правової визначеності, як невід`ємної складової принципу верховенства права.

Так, правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права. У питаннях визначення строків одразу закладена певна суперечність між інтересами однієї сторони, яка наполягає на безумовному застосуванні процесуальних строків, та інтересами іншої сторони, яка вважає, що строк варто поновити; умовний конфлікт між принципом правової визначеності та принципом права на судовий захист, обидва з яких є елементами принципу верховенства права.

Отже, встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень. Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а також строків на оскарження судових рішень, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки (пункти 47-48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 у справі N 160/6211/21).

Частиною 6 статті 161 КАС України регламентовано, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частин другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

В даному випадку суд залишаючи позовну заяву без руху виконав вимоги процесуального закону та надав позивачу можливість звернутися із заявою про поновлення строку звернення до суду.

Відтак, зважаючи на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом, а наведені ним причини пропуску цього строку не дають підстав для визнання їх поважними та, відповідно, поновлення строку звернення до суду, тому суд доходить висновку про повернення позовної заяви позивачеві.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Одночасно суд роз`яснює позивачу, що відповідно до частини 8 статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 160, 169, 251, 256, 295 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача про поновлення Товариству з обмеженою відповідальністю "СТК+" строку звернення до адміністративного суду залишити без задоволення.

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СТК+" до Головного управління ДПС у Вінницькій області та Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, - повернути позивачеві.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович