Справа № 420/11713/25
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2025-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/11713/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року, прийнятого в порядку письмового провадження суддею Стефановим С.О. у місті Одеса, по справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі Позивач, ГУ ПФУ в Одеській області) за допомогою системи «Електронний суд» подало до Одеського окружного адміністративного суду адміністративний позов до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Відповідач, Відділ ПВР) в якому просило суд визнати протиправним та скасувати постанову Відділу ПВР від 11.04.2024 року по ВП № 73233126 про накладення штрафу в розмірі 5 100 грн..

Вимоги адміністративного позову обґрунтовані безпідставним накладенням на Позивача штрафу в розмірі 5 100 грн. у зв`язку із невиконанням судового рішення від 15.09.2023 року по справі № 420/17198/23, яке набрало законної сили 17.10.2023 року, з огляду на те, що Управлінням включено нараховані суми пенсії до реєстру судових рішень та поставлено у відповідну чергу на безпосередню виплату пенсії. В свою чергу, на переконання Позивача, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Однак, незважаючи на виконання судового рішення Управлінням в межах покладених повноважень та не враховуючи роз`яснень щодо виплати коштів після їх виділення Управлінню, старшим державним виконавцем винесено оскаржувану постанову.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08.05.2025 року позов задоволено, а саме:

- визнано протиправною та скасовано постанову Відділу ПВР ВП № 73233126 від 11.04.2025 року про накладення штрафу в розмірі 5 100 грн.;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Відділу ПВР на користь ГУ ПФУ в Одеській області суму сплаченого судового збору в розмірі 2 422, 40 грн..

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині стягнення судового збору, Відповідач звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що оскаржуване рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та не ґрунтується на засадах верховенства права, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення в цій частині.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, сторона зазначає, що організаційна правова форма ГУ ПФУ в Одеській області не змінюється у випадку пред`явлення позову до іншого суб`єкта владних повноважень. Апелянт зазначає, що ГУ ПФУ в Одеській області є органом влади, а тому витрати по сплаті судового збору на його користь не відшкодовуються. Вказує, що Позивачем у даній справі виступає ГУ ПФУ в Одеській області, територіальний орган ПФУ, а тому, підпадає під визначення суб`єкта владних повноважень згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України. Таким чином, на думку апелянта, при розподілі судових витрат у даній справі підлягають застосуванню правила ч. 2 ст. 139 КАС України та при задоволенні позову ГУ ПФУ в Одеській області з Відповідача підлягають стягненню виключно судові витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Зазначає, що аналогічна правова позиція визначена у рішеннях Верховного суду, зокрема, в ухвалах від 05.04.2018 року по справі № 816/650/17, від 18.04.2019 року по справі № 1240/2582/18, від 07.05.019 року по справі № 497/1591/18, від 04.10.2019 року по справі № 826/14258/18. Враховуючи те, що суб`єктом владних повноважень не понесено витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, судові витрати відшкодуванню Позивачу за рахунок Відповідача не підлягають.

Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на таке.

Як встановлено колегією суддів, у справі, яка переглядається апеляційним судом, доводи та вимоги апеляційної скарги стосуються лише правових підстав стягнення з Відповідача судових витрат в порядку статті 139 КАС України.

Так, відповідно до матеріалів справи, Позивачем ГУ ПФУ в Одеській області при поданні позову до суду першої інстанції був сплачений судовий збір в сумі 2 422, 40 грн..

Також, апеляційний суд зазначає, що спір який виник між сторонами в цій справі, стосується питання щодо притягнення Позивача, як боржника, до відповідальності у межах виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення, ухваленого в адміністративній справі № 420/17198/23.

Оскаржувана постанова про накладення штрафу від 11.04.2025 року по виконавчому провадженні № 73233126 з примусового виконання судового рішення у справі № 420/17198/23, скасована рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08.05.2025 року, та в частині, що стосується підстав для задоволення позовних вимог, рішення не оскаржується.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок звернення Позивача до суду ним понесені судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, а тому такі витрати підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено ч.ч. 1 та 2 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Засади розподілу судових витрат визначені статтею 139 КАС України.

Так, частиною 1 статті 139 КАС України встановлено загальні правила, згідно з якими при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положеннями частини 2 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Зміст наведених положень КАС України щодо розподілу судових витрат свідчить про те, що вони стосуються загального правила компенсації судових витрат стороні, на користь якої ухвалено рішення.

Водночас, процесуальний закон визначив обмежений перелік судових витрат, розподіл яких здійснюється у випадку задоволення позову суб`єкта владних повноважень це виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Аналіз змісту частин 1-3 статті 139 КАС України дозволяє зробити висновок про те, що витрати суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору за будь-яких результатів розгляду справи (задоволення або відмова в задоволенні позову, як повністю, так і частково) не підлягають розподілу за результатом розгляду справи. На користь саме такого тлумачення свідчить зміст частини 3 статті 139 КАС України, відповідно до якої суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору.

Проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, звернення до суду з адміністративним позовом державної установи, саме по собі не свідчить про те, що вказана особа звернулась до суду як суб`єкт владних повноважень.

Так, за приписами ч. 2 ст. 46 КАС України позивачем в адміністративній справі можуть бути суб`єкти владних повноважень.

Пунктом 7 частини 1 статі 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За приписами пунктів 3, 5 частини 1 статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області є суб`єктом владних повноважень, але спір, який виник в цій справі між Позивачем та Відповідачем не стосується реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також не є зверненням Позивача суб`єкта владних повноважень у випадку, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

При зверненні ГУ ПФУ в Одеській області до суду з позовом в цій справі до Відповідача суб`єкта владних повноважень ключовим моментом виступає характер такого звернення, тобто, чи Позивач звертається до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів (як юридична особа публічного права) (пункт 1 частина 1 статті 19 КАС України), чи з метою встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень (як суб`єкт владних повноважень) (пункт 3 частина 1 статті 19 КАС України), чи відповідно до покладених на нього положеннями чинного законодавства обов`язку звернення до суду (як суб`єкт владних повноважень при здійсненні публічно-владних управлінських функцій) (пункт 5 частини 1 статті 19 КАС України).

Колегія суддів зазначає, що звернення ГУ ПФУ в Одеській області з цим позовом до адміністративного суду зумовлене незгодою із рішенням Відділу ПВР, та спрямоване за захистом своїх порушених прав та інтересів як сторони виконавчого провадження, а не як суб`єкту владних повноважень при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Отже, ГУ ПФУ в Одеській області в цій справі діяло не як суб`єкт владних повноважень, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про застосування положень частини 1 статті 139 КАС України та стягнення з Відповідача на користь Позивача судового збору.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають правовій позиції викладеній Верховним Судом у постанові від 31.05.2023 року по справі № 815/4246/17.

Частиною 5 статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах цього суду, ухвалених до 31.05.2023 року, оскільки застосуванню підлягають правові позиції викладені у часі пізніше.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені в апеляційній скарзі доводи Відповідача не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 316 КАС України).

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року по справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко