Справа № 160/8164/25
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2025 року Справа № 160/8164/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
за участі секретаря судового засідання Курбацької В.В.
представника позивача Покотило М.Б.
представника відповідача Сухотської К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій просить:
Ухвалою суду від 24.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/8164/25; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Відповідачем подано клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 02.04.2025 клопотання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задоволено, постановлено перехід до розгляду адміністративної справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 22.04.2025.
09.04.2025 відповідачем подано через підсистему «Електронний суд» аналогічний за змістом відзив поданий раніше.
Представником позивача адвокатом Покотило М.Б. подано клопотання про відкладення розгляду справи.
21.04.2025 через підсистему «Електронний суд» до суду надійшла відповідь на відзив позивача, аналогічного змісту, поданому раніше, та клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи на іншу дату.
22.04.2025 підготовче засідання відкладено.
23.04.2025 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про вступ у справу як представника.
28.04.2025 відповідачем подано клопотання про виклик свідків, а також заперечення на відповідь позивача.
У запереченнях відповідачем акцентовано на правомірності проведеної фактичної перевірки позивача. Щодо ідентифікації сонцезахисних окулярів як засобів медичного характеру та обов`язку ведення обліку ТМЦ відповідачем вказано, що поняття «вироби медичного призначення» міститься в пункті 9 Постанови КМУ від 2 жовтня 2013 року №753 «Про затвердження Технічного регламенту медичних виробів», яким передбачено, що «медичний виріб будь-який інструмент, апарат, прилад, пристрій, програмне забезпечення, матеріал або інший виріб, що застосовуються як окремо, так і в поєднанні між собою (включаючи програмне забезпечення, передбачене виробником для застосування спеціально для діагностичних та/або терапевтичних цілей та необхідне для належного функціонування медичного виробу), призначені виробником для застосування з метою забезпечення діагностики, профілактики, моніторингу, лікування або полегшення перебігу хвороби пацієнта в разі захворювання, діагностики, моніторингу, лікування, полегшення стану пацієнта в разі травми чи інвалідності або їх компенсації, дослідження, заміни, видозмінювання або підтримання анатомії чи фізіологічного процесу, контролю процесу запліднення та основна передбачувана дія яких в організмі або на організм людини не досягається за допомогою фармакологічних, імунологічних або метаболічних засобів, але функціонуванню яких такі засоби можуть сприяти. Офтальмологічний виріб (сонцезахисні окуляри) є індивідуальним захистом очей від зовнішніх подразників, які можуть впливати на стан здоров`я та самопочуття людини, а також можуть полегшити перебіг хвороби пацієнта в разі захворювання зору, а також полегшити стан зору людини.». Таким чином, суб`єкт здійснював продаж товарів, які відносяться до групи товарів медичного призначення, що зобов`язує відповідно до вимог п.12 ст.3 Закону України від 06.07.95 року №265 здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені у відповідному обліку. Щодо надання документів, відповідач наголошує на тому, що відповідно до норм податкового законодавства платник податків зобов`язаний надати всі документи, що є або пов`язані з предметом перевірки в повному обсязі. Надання будь-яких документів на розсуд платника податків або часткове надання витребуваних документів не є належним виконанням обов`язків, відповідно до приписів ПК України.
28.04.2025 відповідачем також подано клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.
29.04.2025 від представника позивача адвоката Покотило М.Б. надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
06.05.2025 представником позивача на виконання вимог суду надано сканкопію посвідчення адвоката.
У підготовче засідання 06.05.2025 з`явились представники сторін.
У підготовчому засіданні розглянуто заяву відповідача про виклик свідків та протокольною ухвалою суду відмовлено у її задоволенні.
У підготовчому засіданні 06.05.2025 оголошено перерву для надання відповідачу часу для подання до суду додаткових доказів.
22.05.2025 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області подано додаткові пояснення, в якому зазначає, що сонцезахисні окуляри, що були реалізовані ФОП ОСОБА_1 , мають спеціальні лінзи, що фільтрують УФ-промені, а також ряд інших ознак, які підтверджують, що дані окуляри є виробами медичного призначення. Дослідивши офіційний сайт виробника реалізованих ФОП ОСОБА_1 сонцезахисних окулярів було виявлено, що виробник наголошує, що дана модель окулярів (а саме ic!berlin код УКТ ЗЕД 9004, виробник ic!berlin brillen GmbH (ДСТУ EN 1836:2005 (EN 1836:1997, IDT) має «оптимальний захист від УФ-променів». Крім того, до позовної заяви було долучено «Декларацію про відповідність продукції вимогам технічного регламенту засобів індивідуального захисту» від 17.08.2021 серії ДВ №002850 та від 18.11.2024 серії НОМЕР_1 . У даних деклараціях зазначено торгову марку окулярів, виробника, а також код УКТ ЗЕД - 9004. Так, відповідно до переліку виробів медичного призначення окуляри віднесено до коду УКТ ЗЕД 900410100. До коду УКТ ЗЕД 900410100 віднесено: - розділ XVIII (90-92): Прилади та апарати оптичнi, фотографiчнi, кiнематографiчнi, контрольнi, вимiрювальнi, прецизiйнi, медичнi або хiрургiчнi; годинники всiх видiв; музичнi iнструменти; їх частини та приладдя; - Група 90: Прилади та апарати оптичнi, фотографiчнi, кiнематографiчнi, контрольнi, вимiрювальнi, прецизiйнi; медичнi або хiрургiчнi; їх частини та приладдя; - 9004: Окуляри, захиснi окуляри та аналогiчнi оптичнi вироби, коригувальнi, захиснi або iншi: - 9004 10: окуляри сонцезахиснi: - 9004 10 10 00: з оптичними лiнзами. Між тим, до вказаних декларацій також додано Декларацію відповідності стандартам ЄС від 01.04.2021 ICB/DOC/02, видану виробником (ic!berlin brillen GmbH) реалізованих ФОП ОСОБА_1 сонцезахисних окулярів. Стверджуючи, що реалізовані ФОП ОСОБА_1 сонцезахисні окуляри відповідають вимогам Регламенту Європейського Парламенту і Ради (ЄС) № 2016/425 від 09.03.2016 про засоби індивідуального захисту та скасування Директиви Ради 89/686/ЄЕС, варто врахувати, що даний Регламент має на меті забезпечення охорони здоров`я, а отже товари, що відповідають зазначеним вимогам потенційно є виробами медичного призначення. Також, дослідивши Висновок експерта №792/25 від 25.02.2025 за результатами проведення судової товарознавчої експертизи, складений судовим експертом Зеленіною Євгенією Володимирівною та зробивши запит до Реєстру атестованих судових експертів Міністерства юстиції України, було виявлено, що клас та вид експертизи даного експерта є «Машини, обладнання, сировини та товари народного споживання». При цьому, у висновку даний експерт зазначає, що реалізовані ФОП ОСОБА_1 сонцезахисні окуляри «це засіб індивідуального захисту, що не відноситься до медичної оптики, призначений для носіння користувачем з метою забезпечення його захисту від негативного впливу ультрафіолетового сонячного проміння.». При цьому, здійснювати судову експертизу з певних питань має право лише особа, яка володіє відповідною кваліфікацією та сертифікована за відповідним до предмета експертизи класом та видом експертизи.
22.05.2025 відповідачем заявлено клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Міністерства охорони здоров`я України.
Підготовче засідання 22.05.2025 не відбулось, у зв`язку із оголошення повітряної тривоги у м. Дніпрі та Дніпропетровській області. Підготовче засідання відкладено до 30.05.2025.
Представником позивача також подано заперечення проти залучення третьої особи.
30.05.2025 від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшли додаткові пояснення про необхідність долучення до матеріалів справи додаткових доказів.
У підготовче засідання 30.05.2025 з`явились представники сторін, розглянуто заяву відповідача про залучення третьої особи та протокольною ухвалою суду відмовлено у її задоволенні.
У підготовчому засіданні 30.05.2025 продовжено строк підготовчого провадження та оголошено перерву до 17.06.2025 для надання відповідачу часу для подання до суду додаткових доказів.
У підготовче засідання 17.06.2025 з`явились представники сторін. Представником відповідача надано пояснення щодо долучених доказів.
У підготовчому засіданні 17.07.2025 судом поставлено на розгляд питання щодо можливості закінчення підготовчого провадження. Проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті сторони не заперечували.
Усною ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.07.2025.
У судове засідання 03.07.2025 з`явились учасники справи, надали пояснення щодо обставин, зазначених у поданих заявах по суті, в судовому засіданні оголошено перерву до 15.07.2025.
У судовому засіданні 15.07.2025 закінчено дослідження доказів, представник позивача наполягала на задоволенні позову, представник відповідача просила відмовити у позові. В судовому засіданні оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення.
21.07.2025 під час ухвалення рішення судом виявлено потребу в додатковому з`ясуванні обставин справи, ухвалено про поновлення судового розгляду.
В судового засіданні 21.07.2025 з`ясовано обставини, щодо яких поновлено судовий розгляд, та закінчено поновлений судовий розгляд справи. В судовому засіданні оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення.
21.07.2025 оголошено вступну і резолютивну частини рішення.
Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вчинено запис про проведення державної реєстрації за реєстраційним номером облікової картки НОМЕР_2 ; з 04.11.2011 перебуває на обліку в Головному управління ДПС у Дніпропетровській області (Амур-Нижньодніпровський район м. Дніпра); адреса місцезнаходження фізичної особи-підприємця: АДРЕСА_2 .
Згідно із відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основний вид економічної діяльності ФОП ОСОБА_1 за КВЕД: 47.71 Роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах.
08.10.2024 в.о. начальника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Наталією Федаш, керуючись ст.19-1, ст. 20, пп.69.2 ст.69 підр. 10 розділу ХХ, пп. 75.1.3 п.75.1 ст. 75, на підставі пп. 80.2.4 п.80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, прийнято наказ №4814-п про проведення з 08.10.2024 фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 , щодо дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), тривалістю не більше 10 діб; період діяльності, що буде перевірятись: з 01.11.2021 по дату завершення фактичної перевірки з урахуванням вимог ст. 102 Податкового кодексу України.
08.10.2024 о 15 год. 12 хв. на підставі наказу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.10.2024 № 4814-п та направлень на перевірку №8788 від 08.10.2024, №8789 від 08.10.2024 посадовими особами контролюючого органу розпочато фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) за адресою господарської одиниці магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого: АДРЕСА_1 , де він здійснює господарську діяльність.
В акті зазначено, що перевірка здійснена в присутності продавця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; продавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
У зв`язку із відмовою від підпису у направленнях Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області складено акт відмови від 08.10.2024 № 000868/1.
Контролюючим органом в ході перевірки сформовано ФОП ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) письмову вимогу про надання платником у термін до 10.10.2024 по 11 год. 00 хв. копії наступних документів: книги обліку розрахункових операцій, документи щодо обліку товарних запасів у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку, первинні документи на прибуття товарно-матеріальних цінностей, контрольні стрічки РРО, документи на повернення товару та грошей, пояснення по помилково проведеним розрахункам в РРО, виписки банків, виписки банків по терміналу, договір оренди, копія паспорту посадової особи на продавця, накладні на прибуття ТМЦ, ТТН, договори про трудові відносини з найманими працівниками або накази про прийняття працівників на роботу.
Згідно із відміткою у письмовій вимозі її отримано продавцем ОСОБА_3 08.10.2024.
Позивачем на письмову вимогу від 08.10.2024 надано пакет документів на 65 арк.
Фактичну перевірку закінчено 18.10.2024 о 12 год. 10 хв., за результатами якої складено акт від 21.10.2024 №3118/04/36/07/08/РРО/ НОМЕР_2 , в якому зафіксовано наступні порушення:
«На місці проведення розрахунків знаходяться готівкові кошти в сумі 4030,00 грн. (відповідно опису готівки, додаток до акту перевірки), які належним чином не проведені через ПРРО».
Враховуючи вищевикладене та відсутність ведення товарного обліку при наявності (реалізації) виробів медичного призначення, виявлено реалізацію товару з порушенням вищенаведеного порядку обліку ТМЦ в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_5 » за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 , з 02.04.2023 по 17.10.2024 на загальну суму 23714845,00грн.
Ненадання платником податків податковим службовим особам органів державної податкової служби у повному обсязі всіх документи, що належить або пов`язані з предметом перевірки, виписки банків, виписки банків по терміналу за перевіряємий період, форма ведення обліку ТМЦ, первинні документи на прибуття ТМЦ».
За висновками акту від 21.10.2024 №3118/04/36/07/08/РРО/ НОМЕР_2 встановлено порушення ФОП ФОП ОСОБА_1 : вимог пунктів 1, 2, 12 статті 3 Закону України від 06.07.95 № 265/95-BP «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та вимог пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України.
У зв`язку із відмовою від отримання акту Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області складено акт відмови від ознайомлення примірнику акту фактичної перевірки №000858/2.
Копію акту перевірки надіслану позивачу на податкову адресу засобами поштового зв`язку, однак конверт з вмістом вказаного поштового відправлення повернуто поштовим відділенням з відміткою про невручення «за закінченням терміну зберігання».
18.11.2024 на підставі акту від 21.10.2024 №3118/04/36/07/08/РРО/ НОМЕР_2 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:
Згідно із розрахунком штрафних санкцій згідно з актом фактичної перевірки від 21.10.2024 №3118/04/36/07/08/РРО/ НОМЕР_2 :
сума фінансової санкції у розмірі 4030,00грн. застосована за непроведення розрахункової операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи РРО, не роздруковано та не видано відповідний розрахунковий документ, що підтверджує виконання розрахункової операції;
сума фінансової санкції у розмірі 1020,00грн. застосована за ненадання платником податків податковим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всіх документи, що належить або пов`язані з предметом перевірки;
сума фінансової санкції у розмірі 23714845,00грн. застосована за не ведення обліку товарних запасів, встановленому законодавством, на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів(послуг), що відображені в такому обліку.
Не погодившись з вказаними податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України в редакції на час спірних відносин).
Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до положень підпунктів 19-1.1.1., 19-1.1.4. пункту 19-1.1. статті 19-1 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, зокрема, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для виконання платіжних операцій (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів.
За змістом підпунктів 20.1.6, 20.1.8, 20.1.10., 20.1.11., 20.1.19. пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; під час проведення перевірок у платників податків - фізичних осіб, а також у посадових осіб платників податків - юридичних осіб та платників єдиного внеску перевіряти документи, що посвідчують особу, а також документи, що підтверджують посаду посадових осіб та/або осіб, які фактично здійснюють розрахункові операції; здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів; проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій; застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до пункту 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин (підпункт 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України).
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Пунктом 80.1 статті 80 ПК визначено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки(пункт 80.2 статті 80 ПК України).
Перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція(пункт 80.4 статті 80 ПК України).
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (пункт 80.5 статті 80 ПК України).
Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.
Так, згідно із абзацами 1-4 пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
При цьому, абзац 5 пункту 81.1 статті 81 ПК України визначає, що непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється (абзац 6 пункту 81.1 статті 81 ПК України).
За змістом абзаців 7-8 підпункту 81.1 статті 81 ПК України при пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
Підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено положеннями статті 80 ПК України.
Строки проведення фактичної перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.
Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.
Судом встановлено, що в основу проведення фактичної перевірки платника податків відповідачем покладено підпункти 80.2.4 пункту 80.2 статті 80 ПК України.
Зазначеним положенням передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками.
Результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт (пункт 86.1 статті 86 ПК України).
За змістом пунктів 86.5, 86.6 статті 86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).
У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови.
У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень.
Відмова платника податків або його законних представників чи особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта перевірки або отримання його примірника не звільняє платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання.
Податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу (пункт 86.8 статті 86 ПК України).
З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень, у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами, тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення.
Обґрунтовуючи протиправність прийнятих податкових повідомлень-рішень, позивач у позовній заяві як на одну з підстав вказує на допущення відповідачем процедурних порушень під час проведення фактичної перевірки, що виразились у проведенні перевірки за відсутності правових підстав, оскільки в наказі про призначення перевірки не вказано конкретної інформації щодо порушення платником податкового законодавства та відсутні конкретні підстави її призначення, а також наказ містить інформацію про період діяльності, що має перевірятись, за минулий період часу, що носить характер документальної перевірки, а не фактичної.
Однак, такі доводи позивача не знайшли свого підтвердження, є необґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного.
Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, сформовану у постанові від 08.09.2021 по справі № 816/228/17, де міститься наступний правовий висновок: «У разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення».
Таким чином, головним критерієм, покладеним в основу визнання правових актів органу державної влади незаконними з процедурних підстав, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав.
Щодо зауважень позивача про незазначення в наказі на перевірку конкретної інформації щодо підстав перевірки.
Суд зазначає, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, за наявності хоча б однієї з визначених у пункті 80.2 статті 80 ПК України підстав.
У спірному випадку наказ про проведення фактичної перевірки позивача містить посилання на підпункт 80.2.4 пункту 80.2 статті 80 ПК України.
Суд зазначає, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.4 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками.
При цьому, аналіз абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником.
Аналіз підпункту 80.2.4 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками
За таких обставин, відсутність у наказі про проведення фактичної перевірки на підставі підпункту 80.2.4 пункту 80.2 статті 80 ПК України посилання на конкретну інформацію, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства не є та не може бути безумовною підставою для висновку про незаконність такої перевірки, оскільки навіть якщо контролюючий орган не розкриває зміст інформації у наказі, суд не позбавлений можливості при розгляді цієї справи дослідити цінність такої інформації та з`ясувати, чи спричинив такий недолік можливість реалізації платником податків своїх прав та здійснити їх захист.
Поряд з цим, у випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.4 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.4 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.
Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, який містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.
Відповідний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 26.03.2024 у справі №420/9909/23, який враховується судом відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.
Як передбачено пунктом 74.3 статті 74 ПК України зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової політики. А згідно з пунктом 74.1 статті 74 ПК України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Отже, під інформацією, яка може свідчити про можливі порушення платником податків законодавства, в розумінні підпункту 80.2.4 пункту 80.2 статті 80 ПК України необхідно розуміти, в тому числі і інформацію, яка отримана із інформаційних баз даних органів державної податкової служби, як і інша інформація, отримана такими органами на виконання покладених функцій.
Отже, ініціювання проведення фактичної перевірки позивача зумовлене подання звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій із нульовими показниками з нульовими показниками.
Отже, внаслідок отримання контролюючим органом інформації від Управління податкового аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області у нього виникла цілком обґрунтована та законодавчо встановлена необхідність у проведенні її перевірки в межах здійснення податкового контролю.
Зважаючи на викладене, а також тієї обставини, що відповідач на час прийняття наказу володів інформацією про ймовірні порушення платником (позивачем) вимог податкового законодавства, у цьому випадку були наявні підстави для проведення фактичної перевірки відповідно до підпункту 80.2.4 пункту 80.2 статті 80 ПК України.
За вказаних обставин, суд вважає, що призначення відповідачем фактичної перевірки з наведених у прийнятому наказі підстав є способом реалізації відповідних управлінських функцій контролюючим органом з метою перевірки отриманої інформації про можливі порушення податкового законодавства в діяльності суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 , що відповідає диспозиції норми підпункту 80.2.4 пункту 80.2 статті 80 ПК України.
З таких обставин, доводи позивача про те, що фактичну перевірку проведено за відсутності правових підстав не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.
Щодо зауважень позивача про зазначення в наказі про призначення фактичної перевірки періоду, який буде перевірятись, за минулий час.
Суд зазначає, що Податковим кодексом України не встановлено будь-яких обмежень та/або заборон щодо періоду діяльності платника, який перевіряється в ході фактичних перевірок, крім статті 102 ПК України (не пізніше 1095 днів), а так само, як і використання під час проведення фактичної перевірки відповідних документів, визначених ПК України, податкової інформації, даних СОД РРО, інших матеріалів, отриманих в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.
Відповідний правовий висновок викладений Верховним Судом, зокрема, в постановах від 09.09.2024 № 280/6832/23, від 20.05.2022 у справі № 826/8284/17.
Судом встановлено, що в пункті 1 наказу №4814-п від 08.10.2024 «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (рнокппп НОМЕР_2 )» визначено: «Перевірку розпочати з 08.10.2024 р. Тривалість не більше 10 діб. Період діяльності, що буде перевірятись: з 01.11.2021 по дату завершення фактичної перевірки з урахуванням вимог ст. 102 Податкового кодексу України».
Отже, наказ на проведення перевірки від 08.10.2024 №4814-п містить в собі чітко встановлений темпоральний проміжок часу, періоду, який перевірявся, та періоду протягом якого проводилась перевірка, які є достатньо передбачуваними для платників податків та не порушують норм чинного законодавства.
За таких обставин, суд вважає доводи позивача про недотримання контролюючим органом вимог ПК України, які пред`являються до наказу про проведення фактичної перевірки, необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження, та спростовані матеріалами справи.
Щодо суті порушення, за яке відповідачем застосовано штрафні санкції в сумі 23714845,00грн.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг регламентовано Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі - Закон №265/95-ВР), дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
За правилами пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому, суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
Відповідно до пункту 296.1 статті 296 ПК України фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть облік у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів.
Суд враховує, що позивач є фізичною особою - підприємцем 2 групи та перебуває на спрощеній системі оподаткування, а отже має вести облік у довільній формі.
Таким чином, оскільки позивач є фізичною особою - підприємцем та платником єдиного податку, що підтверджується витягом з реєстру платників єдиного податку, не зареєстрований платником податку на додану вартість, вимоги податкового органу про надання документів щодо обліку товарних запасів є неправомірними в силу положень пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР та не поширюються позивача.
Однак, доводи відповідача про те, що вказані реалізовані сонцезахисні окуляри є товаром медичного призначення та, як наслідок, про обов`язок позивача вести облік товарних запасів, не приймаються судом, оскільки є безпідставними, виходячи з наступного.
Для класифiкацiї (кодування) товарiв використовують Митний тариф України, який систематизовано згiдно з Українською класифiкацiєю товарiв зовнiшньоекономiчної дiяльностi (УКТЗЕД), складеною на основi Гармонiзованої системи опису та кодування товарiв, та затверджено Законом України вiд 19.10.2022 № 2697-IX «Про Митний тариф України». Структура десятизнакового цифрового кодового позначення товарiв в УКТ ЗЕД включає код групи (першi два знаки), товарної позицiї (першi чотири знаки), товарної пiдпозицiї (першi шiсть знакiв), товарної категорiї (першi вiсiм знакiв), товарної пiдкатегорiї (десять знакiв).
Кодування (класифiкацiя) товарiв здiйснюється вiдповiдно до вимог УКТЗЕД та є технiчним прийомом, що дозволяє представити товар, що класифiкується, у виглядi групи знакiв (код товару), встановлених цим класифiкатором. Щоб уникнути неправильної класифiкацiї необхiдно враховувати, що УКТЗЕД складається з трьох складових частин:
- основних правил iнтерпретацiї УКТЗЕД;
- примiток до раздiлiв та груп УКТЗЕД (роздiл, група, позицiя, пiдпозицiя, категорiя, пiдкатегорiя);
- текстового опису групувань УКТЗЕД та їх цифрового позначення.
Суд зазначає, що підпунктом 9 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Технічного регламенту щодо медичних виробів» від 02.10.2013 № 753, дія якого поширюється на медичні вироби та допоміжні засоби до них (далі - медичні вироби) надано визначення поняттю «медичний виріб» як будь-який інструмент, апарат, прилад, пристрій, програмне забезпечення, матеріал або інший виріб, що застосовуються як окремо, так і в поєднанні між собою (включаючи програмне забезпечення, передбачене виробником для застосування спеціально для діагностичних та/або терапевтичних цілей та необхідне для належного функціонування медичного виробу), призначені виробником для застосування з метою забезпечення діагностики, профілактики, моніторингу, лікування або полегшення перебігу хвороби пацієнта в разі захворювання, діагностики, моніторингу, лікування, полегшення стану пацієнта в разі травми чи інвалідності або їх компенсації, дослідження, заміни, видозмінювання або підтримування анатомії чи фізіологічного процесу, контролю процесу запліднення та основна передбачувана дія яких в організмі або на організм людини не досягається за допомогою фармакологічних, імунологічних або метаболічних засобів, але функціонуванню яких такі засоби можуть сприяти.
Однак, відповідачем жодним чином не доведено, що реалізовані позивачем сонцезахисні окуляри, модель Santana, торгової марки Mykita, а також сонцезахисні окуляри 21fw MB Shield 02 Elektric, торгівельної марки ic! Berlin, призначені виробником для застосування з метою забезпечення діагностики, профілактики, моніторингу, лікування або полегшення перебігу хвороби пацієнта в разі захворювання, діагностики, моніторингу, лікування, полегшення стану пацієнта в разі травми чи інвалідності або їх компенсації, дослідження, заміни, видозмінювання або підтримування анатомії чи фізіологічного процесу тощо.
Поряд з цим, сонцезахисні окуляри є засобом індивідуального захисту відповідно ДСТУ ЕN 1836:2005 «Засоби індивідуального захисту очей «СОНЦЕЗАХИСНІ ОКУЛЯРИ, ПРОТИВІДБЛПСКОВІ ФІЛЬТРИ ЗАГАЛЬНОГО ПРИЗНАЧЕННЯ (ЕN 1836:1997, IDТ), затверджений наказом Держспоживстандарту України від 30 червня 2005 року № 156 з 2007-01-01, зі зміною дати чинності згідно з наказом № 82 від 11 квітня 2007 року.
Цей стандарт визначає фізичні властивості (механічні, оптичні тощо) для сонцезахисних окулярів і противідблискових фільтрів слабкої сили, що не є окулярами, призначуваними лікарями, а призначені для захисту від сонячного випромінювання загального призначення, для суспільного і внутрішнього використання, включаючи використання на дорогах і під час водіння автомобіля.
Також, відповідно до Декларацій про відповідність продукції вимогам технічного регламенту засобів індивідуального захисту» від 17.08.2021 серії ДВ №002850 та від 18.11.2024 серії ВА №048545, сонцезахисні окуляри торгівельних марок ic! Berlin, код за УКТЗЕД 9004, окуляри сонцезахисні торговельної марки Mykita, код УКТЗЕД 9004 відповідають технічному регламенту засобів індивідуального захисту та ДСТУ ЕN 1836:1997, IDТ, Засоби індивідуального захисту очей. Сонцезахисні окуляри, противідблискові фільтри загального призначення.
Суд звертає увагу, що Регламент Європейського Парламенту і Ради (ЄС) № 2016/425 від 9 березня 2016 року про засоби індивідуального захисту та скасування Директиви Ради 89/686/ЄЕС, і цей Регламент встановлює вимоги для проектування та виробництва саме засобів індивідуального захисту (ЗІЗ), які планують надавати на ринку (стаття 1), а отже не стосується медичних виробів, на чому наполягає відповідач.
Окрім того, за висновком експерта №792 від 25.02.2025 за результатами проведення судової товарознавчої експертизи, проведеної експертизи судовим експертом Зеленіною Євгенією Володимирівною (свідоцтво №1886 від 09 червня 2017 року, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України): 1.Окуляри сонцезахисні з пластиковими лінзами торговельної марки MYKITA модель SANTANA SSL_BK/X (Sun) та окуляри сонцезахисні торговельної марки ic! berlin 21FW_MB_Shield_02 Electric-Light-Blue - Blue Lense Plastic/Star SGIC! Berlin IC! Berlin (Sun) - це засіб індивідуального захисту, що не відноситься до медичної оптики, призначений для носіння користувачем з метою забезпечення його захисту від негативного впливу ультрафіолетового сонячного проміння. 2.Сонцезахисні окуляри з пластиковими лінзами торговельної марки МКITA модель SANTANA SSL_BK/X (Sun), та торгівельної марки іс! Berlin 21FW_MB_Shield_02 Electric-Light- Blue - Blue Lense Plastic/Star SG IC! Berlin IC! Berlin (Sun) - це тоновані окуляри від сонячного світла, тобто захисний засіб, що не відноситься до медичної оптики, призначений для носіння користувачем з метою забезпечення його захисту від негативного впливу ультрафіолетового сонячного проміння, тому експертом визначається відповідна товарна позиція товарної номенклатури митного тарифу України (ТН МТУ), у текстовому описі якої описано класифікований товар: у розділі XVIII Митного тарифу України Прилади та апарати оптичні, фотографічні, кінематографічні, контрольні, вимірювальні, прецизійні, медичні або хірургічні; годинники всіх видів; музичні інструменти; їх частини та приладдя, товарній групі 90 Прилади та апарати оптичні, фотографічні, кінематографічні, контрольні, вимірювальні, прецизійні; медичні або хірургічні; їх частини та приладдя, товарній позиції 9004 «Окуляри, захисні окуляри та аналогічні оптичні вироби, коригувальні, захисні або інші» товарній підпозиції 9004 10 «окуляри сонцезахисні» з подальшою деталізацією 9004 10 91 00 інші.
З огляду на викладене, сонцезахисні окуляри торговельної марки Mykita, модель Santana, а також торгової марки ic! Berlin, 21FW_MB_Shield_02 Electric-Light-Blue - Blue Lense Plastic/Star SGIC! Berlin IC! Berlin (Sun) не є медичними виробами.
Суд відхиляє доводи контролюючого органу щодо сумніву експертного висновку, оскільки відповідач, маючи сумнів щодо змісту наданого позивачем експертного висновку, мав право звернутися до іншого суб`єкту оціночної діяльності із письмовим запитом рецензувати такі висновки.
Таким чином, враховуючи те, що вказані сонцезахисні окуляри не є виробом медичного призначення, відсутні підстави для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій відповідно статті 20 Закону України від 06.07.95 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у розмірі 23714845,00грн.
Щодо суті порушення, за яке відповідачем застосовано штрафні санкції в сумі 4030,00грн.
Статтею 2 Закону №265/95-ВР визначено, що фіскальний касовий чек на товари (послуги) розрахунковий документ/електронний розрахунковий документ, створений у паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ), реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій при проведенні розрахунків за продані товари (надані послуги).
Місце проведення розрахунків - місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.
Реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів та з приймання готівки для виконання платіжних операцій. До реєстраторів розрахункових операцій належать: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо.
Відповідно пункту 1 статті 3 Закону України №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
Відповідно пункту 2 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання зобов`язані надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
Водночас, готівкові кошти в сумі 4030,00грн., які були наявні в касі, не відображені Х-звіті за 08.10.2024.
Посилання представника позивача на те, що вказані кошти були особистими коштами продавця, не враховуються судом.
Суд повторно зазначає, місце проведення розрахунків це місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, який призначений, зокрема, для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів, реєстрації кількості проданих товарів та приймання готівки для виконання платіжних операцій.
Тож, непроведення розрахункової операції через РРО, невидача відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання такої операції, є підставою для застосування фінансових санкцій відповідно до статті 17 Закону №265/95-ВР.
За таких обставин, суд погоджується з висновком відповідача про порушення позивачем пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР, тому застосування фінансових санкцій в цій частині є правомірним.
Щодо суті порушення, за яке відповідачем застосовано штрафні санкції в сумі 1020,00грн.
З акту вбачається, що в ході фактичної перевірки встановлено порушення позивачем пунктів 85.2 ст. 85 ПК України, а саме: ненадання платником податків податковим службовим особам органів державної податкової служби у повному обсязі всіх документи, що належить або пов`язані з предметом перевірки, виписки банків, виписки банків по терміналу за перевіряємий період, форма ведення обліку ТМЦ, первинні документи на прибуття ТМЦ.
Відповідно до приписів пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
При цьому, згідно з положеннями пункту 85.4 статті 85 ПК України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.
Приписами пункту 85.8 статті 85 ПК України закріплено, що посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
З системного аналізу наведених норм права вбачається, що посадові (службові) особи контролюючого органу під час перевірки мають право отримувати не будь-які належним чином завірені копії документів, а лише ті, що відносяться до предмета перевірки і свідчать про порушення законодавства. При цьому, підставою для їх отримання є письмовий запит на отримання копій, поданий платнику не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.
З матеріалів справи встановлено, що контролюючим органом в ході перевірки сформовано позивачу письмову вимогу про надання платником у термін до 10.10.2024 по 11 год. 00 хв. копії наступних документів: книги обліку розрахункових операцій, документи щодо обліку товарних запасів у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку, первинні документи на прибуття товарно-матеріальних цінностей, контрольні стрічки РРО, документи на повернення товару та грошей, пояснення по помилково проведеним розрахункам в РРО, виписки банків, виписки банків по терміналу, договір оренди, копія паспорту посадової особи на продавця, накладні на прибуття ТМЦ, ТТН, договори про трудові відносини з найманими працівниками або накази про прийняття працівників на роботу.
Відповідно до відмітки в акті перевірки позивачем до закінчення перевірки були надані документи у кількості 65 арк. і такі обставини не заперечуються відповідачем.
Отже, відповідачем визнано, що документи все ж таки надавались позивачем в ході перевірки, тому висновки контролюючого органу про ненадання в повному всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, цілком безпідставні та необґрунтовані.
Доводи відповідача про те, що позивачем частково надані запитувані документи, але не надано виписки банків, виписки банків по терміналу за перевіряємий період, форма ведення обліку ТМЦ, первинні документи на прибуття ТМЦ, не враховуються судом, оскільки такі не підтверджені належними та допустимими доказами.
За змістом положень пункту 85.6 статті 85 статті ПК України, у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.
Однак, у спірному випадку доказів складання акту відмови у наданні позивачем запитуваних документів відповідачем не надано, а матеріали справи не містять.
За таких обставин, зважаючи, що позивачем надавались до перевірки документи на вимогу контролюючого органу, що підтверджується записом в акті перевірки, відповідачем акт відмови у надані позивачем запитуваних документів не складався, а вимога податкового органу про надання документів обліку товарних запасів, є неправомірною в силу положень пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР та не поширюється на позивача, що встановлено судом, застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій відповідно пункту 121.1 статті 121 ПК України у розмірі 1020,00грн. є неправомірним.
При прийнятті рішення суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено та підписано 05.08.2025.

Суддя М.М. Бухтіярова