Справа № 420/37535/24
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2025-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/37535/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Кияшка Олександра Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року, прийнятого в порядку письмового провадження суддею Караваном Р.В. у місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року адвокат Кияшко Олександр Олександрович в інтересах ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) за допомогою системи «Електронний суд» подав до Одеського окружного адміністративного суду адміністративний позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі Відповідач, ГУ ПФУ в Херсонській області), в якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Херсонській області щодо нездійснення перерахунку пенсії згідно довідки про розмір грошового забезпечення № 71/22/1/248-1239 від 18.11.2024 року направленої Управлінням Служби безпеки України в Херсонській області 18.11.2024 року на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/24710/24 від 14.10.2024 року до ГУ ПФУ в Херсонській області для перерахунку з 01.02.2023 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату пенсії згідно довідки про розмір грошового забезпечення № 71/22/1/248-1239 від 18.11.2024 року з 01.02.2023 року у розмірі 80% від розміру грошового забезпечення з урахуванням доплат та підвищень без обмеження пенсії максимальним розміром;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Херсонській області судові витрати в сумі 968, 96 грн та витрати на правову допомогу в сумі 6 250 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Позивач перебуває на пенсійному обліку у ГУ ПФУ в Херсонській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ). На виконання судового рішення від 14.10.2024 року по справі № 420/24710/24 Управлінням Служби безпеки України в Херсонській області (далі УСБУ в Херсонській області) надіслало на адресу Відповідача оновлену довідку про розмір грошового забезпечення Позивача станом на 01.01.2023 року за № 71/22/1/248-1239 від 18.11.2024 року (далі Довідка). Додатково, після одержання спірної Довідки в електронному вигляді, Позивач також звернувся до Відповідача із заявою для здійснення перерахунку пенсії. Проте Відповідач у здійсненні такого перерахунку відмовив з огляду на те, що Кабінетом Міністрів України не виносилася відповідна постанова для проведення перерахунку даній категорії осіб за Законом № 2262-ХІІ та з підстав того, що прожитковий розмір, з якого має розраховуватися посадовий оклад складає 1 762 грн.. В свою чергу, таку бездіяльність Відповідача Позивач вважає протиправною з посиланням на усталену практику Верховного Суду та зазначає, що нездійснення перерахунку та виплати пенсії з 01.02.2023 року за наданою державним органом новою Довідкою, було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 2262-ХІІ, Законом № 1058-IV, та Порядком ПФУ № 3-1 від 30.01.2007 року, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності Позивача, і таке втручання не було законним.

Крім того, Позивач вважає протиправними дії Відповідача щодо обмеження його розміру пенсії максимальним розміром, оскільки рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року визнано таким, що не відповідають Конституції України положення ч.7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якою було встановлено обмеження пенсії максимальним розміром.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник Позивача звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що оскаржуване рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, та не ґрунтується на засадах верховенства права, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення повністю та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що Позивач є пенсіонером та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідним органом було видано оновлену довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії станом на 01.01.2023 року, на підставі судового рішення від 14.10.2024 року по справі № 420/24710/24 та відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». Апелянт вказує, що Позивач звернувся до Відповідача із заявою, в якій просив провести перерахунок його пенсії на підставі зазначеної Довідки, однак, Відповідач відмовив Позивачу у перерахунку пенсії та здійсненні відповідних виплат. Апелянт посилається на те, що підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок раніше призначених пенсій, може бути, як відповідна заява пенсіонера та додані до неї документи, так і рішення, прийняте Кабінетом Міністрів України. Отже, на думку апелянта, подана Позивачем до пенсійного органу заява про перерахунок пенсії за оновленими довідками про розмір грошового забезпечення є самостійною підставою для здійснення перерахунку пенсії. З огляду на викладене, апелянт вважає, що відмова ГУ ПФУ в Херсонській області у здійсненні перерахунку та виплати Позивачу пенсії з 01.02.2023 року (з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії) на підставі Довідки станом на 01.01.2023 року є протиправною.

Крім цього скаржник зауважує, що суд першої інстанції приймаючи судове рішення у справі дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки останній суперечить сформованій позиції Верховного Суду щодо спірних правовідносин.

05.06.2025 року за допомогою системи «Електронний суд» Відповідач подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу представника Позивача, в якому йдеться про законність оскаржуваного судового рішення, прийнятого з урахуванням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, а також із повним з`ясуванням усіх обставин, які мали значення для справи. Тому просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу представника Позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Херсонській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 року по справі № 420/24710/24, яке набрало законної сили 14.11.2024 року, зокрема:

- зобов`язано УСБУ в Херсонській області підготувати та надати до ГУ ПФУ в Херсонській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 встановлених за відповідною (аналогічною) посадою щодо тієї посади, яку Позивач займав на день звільнення з військової служби станом на 29.01.2020 року, на 01.01.2021 року, на 01.01.2022 року та на 01.01.2023 року у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону № 2262-ХІІ з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, для здійснення обчислення та перерахунку основного розміру пенсії Позивача з 01.02.2020 року, 01.02.2021 року, 01.02.2022 року, 01.02.2023 року відповідно.

Супровідним листом від 18.11.2024 року за № 71/22/1/248-1240 УСБУ в Херсонській області, на виконання вищезазначеного рішення суду, направлено до адресу ГУ ПФУ в Херсонській області довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 29.01.2020 року за № 71/22/1/248-1236 від 18.11.2024 року, станом на 01.01.2021 року за № 71/22/1/248-1237 від 18.11.2024 року, станом на 01.01.2022 року за № 71/22/1/248-1238 від 18.11.2024 року та станом на 01.01.2023 року за № 71/22/1/248-1239 від 18.11.2024 року.

Крім того, 28.11.2024 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про перерахунок пенсії з 01.02.2023 року згідно довідки про розмір грошового забезпечення № 71/22/1/248-1239 від 18.11.2024 року, виданої УСБУ в Херсонській області на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/24710/24.

За наслідком розгляду вказаного звернення органом Пенсійного фонду на ім`я Позивача надіслано лист від 02.12.2024 року № 10129-9912/О-02/8-2100/24, яким повідомлено, що довідка УСБУ в Херсонській області про грошове забезпечення від 18.11.2024 року №71/22/1/248-1239 станом на 01.01.2023 року, що була видана на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 року по справі № 420/24710/24, одержана 27.11.2024 року за вх. № 2886/5, була долучена до матеріалів пенсійної справи без проведення перерахунку. Як на підставу для відмови у перерахунку пенсії зазначено, що право на перерахунок пенсії, призначеної за Законом № 2262-ХІІ, пов`язаний із підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, а механізм надання довідок для перерахунку пенсій визначено Порядком № 45, в свою чергу діючим військовослужбовцям не підвищувалися посадові оклади та оклади за спеціальним (військовим) званням, починаючи з 01.01.2018 року. Крім цього, відсутнє відповідне рішення Уряду про зміну посадових окладів відповідної категорії військовослужбовців.

Не погодившись із такою відмовою ГУ ПФУ в Херсонській області у здійсненні перерахунку пенсії, ОСОБА_1 за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів звернувся до суду з даною позовною заявою.

Розглянувши справу по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Відмовляючи у задоволенні позову щодо перерахунку та виплати пенсії Позивачу з 01.02.2023 року на підставі оновленої Довідки, суд першої інстанції виходив з того, що перерахунок пенсії Позивача на підставі такої довідки не буде відповідати вимогам діючого законодавства, принципу рівноправності застрахованих осіб та принципу збалансованості бюджету. При цьому, у даному разі, держава Україна продовжує виконувати свої зобов`язання щодо виплати пенсії Позивачу, однак держава не позбавлена можливості з урахуванням наявних фінансових ресурсів відмовити у перерахунку його пенсії, особливо в умовах воєнного стану. Не врахування судом вказаних обставин може мати непередбачувані наслідки для сталості всієї пенсійної системи, а тому, на переконання суду, здійснена Відповідачем відмова у перерахунку пенсії станом на 01.02.2023 року переслідувала легітимну мету, була пропорційною та обґрунтованою, оскільки застосування збільшеного мінімуму для працездатних осіб встановленого законом станом на 01.01.2023 роки (2 684 грн.), для перерахунку пенсії, за умови відсутності належних фінансових ресурсів може призвести до того, що держава України в особі її уповноважених органів може втратити здатність гарантувати право на соціальне забезпечення, а також належне функціонування всієї системи соціального забезпечення, що суперечитиме, крім іншого, принципам соціальної держави.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі, у зв`язку з чим допустив невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

За правилами ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, з огляду на наступне.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», нормами якого держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

За приписами ч.ч. 1, 2, 4 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Статтею 51 Закону № 2262-XII встановлено, що при настанні обставин, які тягнуть за собою зміну розміру пенсій, призначених військовослужбовцям строкової служби та їх сім`ям, перерахунок цих пенсій провадиться відповідно до строків, встановлених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

За правилами п.п. 1-3 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року № 45 (далі Порядок № 45, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), пенсії, призначені відповідно до Закону № 2262-ХІІ, у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Пенсійний фонд України після прийняття Кабінетом Міністрів України рішення щодо перерахунку пенсій та отримання відповідного повідомлення від Мінсоцполітики повідомляє своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку (далі - списки), та надсилає відповідну інформацію Міноборони, МВС, Національній поліції, Мін`юсту, Мінінфраструктури, СБУ, розвідувальним органам, Національному антикорупційному бюро, ДФС, Управлінню державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, Адміністрації Держприкордонслужби, ДСНС, Службі судової охорони (далі - державні органи).

Головні управління Пенсійного фонду України у десятиденний строк з моменту надходження зазначеного повідомлення складають списки за формою згідно з додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів (далі - уповноважені органи) видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

На підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 (далі - довідки) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.

Довідки видаються державним органом, з якого особи були звільнені із служби, якщо інше не передбачено цим Порядком.

Таким чином, підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок раніше призначених пенсій, є збільшення рівня грошового забезпечення діючих військовослужбовців та осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, що може бути реалізовано двома шляхами: через централізований механізм повідомлень та інформувань територіального органу Пенсійного фонду України органами влади, у спосіб, визначений пунктами 1-3 Порядку № 45; за відповідною заявою пенсіонера та доданими до неї документами.

Колегія суддів наголошує на тому, що довідка про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, є підставою для перерахунку раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, проте, за умови, якщо її видача державним органом, з якого особи були звільнені із служби, якщо інше не передбачено Порядком № 45, обумовлена зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.

Пунктами 1-4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 704, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до Постанови № 704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 Постанови № 704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Водночас, колегія суддів зазначає, що 06.12.2016 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2017 року.

Пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, крім розрахунку щорічного обсягу фінансування статутної діяльності політичних партій.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017 року.

Тобто, з моменту набрання чинності Законом № 1774-VIII (01.01.2017 року) на законодавчому рівні існує заборона застосовувати мінімальну заробітну плату, як розрахункову величину для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Разом з цим, згідно ст. 6 Закону України від 05.10.2000 року № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон № 2017-III, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти.

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Поряд з цим, на момент набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (01.03.2018 року) пункт 4 було викладено в редакції пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 року № 103 (яка набрала чинності 24.02.2018 року, далі Постанова № 103), а саме:

« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Отже, на момент набрання чинності Постановою № 704 (01.03.2018 року) п. 4 Постанови № 704 викладений у редакції згідно з п. 6 Постанови № 103 та визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року».

Текст примітки, зокрема, додатків 1, 14 до Постанови № 704 - у зв`язку з прийняттям Постанови № 103 - не змінився, відповідно виникла неузгодженість тексту примітки з положеннями пункту 4 Постанови № 704 в редакції, викладеній згідно з пунктом 6 Постанови № 103.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року по справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Кабінет Міністрів України постановою від 28.10.2020 року № 1038 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 23.11.2006 року № 1644 і від 30.08.2017 року № 704» викладено, зокрема, примітку до Додатку 1 до Постанови № 704 в новій редакції:

« 1. Посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються в порядку, встановленому пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704. У разі коли розмір окладу визначено у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище заокруглюються до 10 гривень.».

В аналогічній редакції викладена також і примітка Додатку 14 до Постанови № 704.

Частиною 5 статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду від 02.08.2022 року по справі № 440/6017/21, від 31.08.2022 року по справі № 120/8603/21-а, від 16.11.2022 року по справі № 120/648/22-а, від 13.12.2022 року по справі № 240/12647/21, від 04.01.2023 року по справі № 640/17686/21, від 10.01.2023 року по справі № 120/8682/21-а, від 24.01.2023 року по справі № 500/1433/21, від 22.03.2023 року по справі № 340/10333/21, від 27.03.2023 року по справах №№ 640/24075/20, 280/11480/21, від 30.03.2023 року по справі № 320/9431/21, від 04.04.2023 року по справі № 120/5264/22, від 11.04.2023 року по справі № 240/21362/21, від 09.05.2023 року по справі № 380/5158/22, від 07.06.2023 року по справі № 340/2148/21, від 29.06.2023 року по справі № 380/7813/22, від 06.11.2023 року по справі № 300/1947/22, від 08.11.2023 року по справі № 420/26141/21, від 20.12.2023 року по справі № 380/1406/23, від 10.01.2024 року по справі № 400/3128/23, від 23.10.2024 року по справі № 280/6263/23 викладені наступні висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах:

«- з 01.01.2020 року положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;

- через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, у осіб з числа військовослужбовців виникло право на отримання довідки про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії за формою, що передбачена Додатком 2 до Порядку № 45, з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 Постанови № 704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік);

- встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року, розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.».

Крім того, в постановах від 22.09.2022 року по справі № 500/2392/21, від 16.03.2023 року по справі № 500/8486/21, від 18.04.2024 року по справі № 500/8480/21, від 26.04.2024 року по справі № 500/8780/21, застосовуючи зазначені вище висновки в контексті обставин справи, що склалися і у даній справі, Верховний Суд дійшов до висновку, що відмова ГУ ПФУ у проведенні перерахунку пенсії на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення Позивача станом на 01.01.2020 року відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону № 2262-ХІІ, статті 9 Закону № 2011-ХІІ, з урахуванням положень Постанови № 704, із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії для перерахунку основного розміру пенсії із 01.02.2020 року, є протиправною.

За наведеного правового регулювання та висновків Верховного Суду, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що Відповідач, відмовляючи Позивачу у перерахунку пенсії на підставі довідоки про розмір грошового забезпечення, яка складена станом на 01.01.2023 року, відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону № 2262-ХІІ, положень Постанови № 704, із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу, окладу за військовим званням (як наслідок додаткових видів грошового забезпечення, розмір яких залежить від розміру посадового окладу, окладу за військовим званням), визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704, для проведення перерахунку основного розміру пенсії з 01.02.2023 року (з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії), діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В свою чергу, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для перерахунку пенсії Позивача на підставі довідоки про розмір грошового забезпечення, яка складена станом на 01.01.2023 року прямо суперечать усталеним висновкам Верховного Суду у даній категорії справ, які в силу положень ч. 5 ст. 242 КАС України підлягали застосуванню судом першої інстанції у цій справі.

Крім того, висновки суду першої інстанції суперечать не лише усталеній практиці Верховного Суду у даній категорії справ, а також і завданням та основним засадам адміністративного судочинства.

Так, статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Предметом оскарження у даній справі є дії ГУ ПФУ в Херсонській області щодо відмови в проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01.02.2023 року на підставі довідки УСБУ в Херсонській області № 71/22/1/248-1239 від 18.11.2024 року, виданої станом на 01.01.2023 рік, у відповідності до вимог ст.ст. 43 і 63 Закону № 2262-XII та положень Постанови № 704.

Доводи ГУ ПФУ в Херсонській області, які покладені в основу для відмови у перерахунку та виплати Позивачу пенсії на підставі вказаної Довідки, викладені у листі від 02.12.2024 року № 10129-9912/О-02/8-2100/24, в якому Відповідачем зазначено про відсутність підстав для проведення перерахунку пенсії з 01.02.2023 року, оскільки діючим військовослужбовцям не підвищувалися посадові оклади та оклади за спеціальним (військовим) званням, починаючи з 01.01.2018 року.

Крім того, у відзиві на позовну заяву Відповідач посилається на те, що після визнання протиправними та нечинними судовим рішенням у справі п.п. 1, 2 Постанови № 103, Кабінетом Міністрів України рішення про зміну розміру грошового забезпечення та проведення перерахунку пенсії не приймалось, що виключає можливість перерахунку пенсії Позивача.

Таким чином, Відповідач відмовив у проведенні перерахунку пенсії Позивача у зв`язку із недотриманням Порядку № 45 для такого перерахунку, а не у зв`язку з тим, що Закон про Державний бюджет України на 2023 рік містить окремі пункти щодо розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, та становить 2102 грн..

Тобто, питання щодо застосування Законів України про Державний бюджет України на 2023 рік не є спірним у даній справі.

Відповідач у справі відмовив у проведенні перерахунку пенсії Позивача виключно з підстав недотримання Порядку № 45, а тому, суд першої інстанції мав надати оцінку саме цим доводам Відповідача, однак, суд першої інстанції не надав оцінки доводам Відповідача, які стали підставою для відмови у проведенні спірного перерахунку пенсії.

В свою чергу, надаючи оцінку доводам пенсійного органу, які стали підставою для відмови в перерахунку пенсії Позивача, колегія суддів зазначає, що доводи Відповідача щодо недотримання Порядку № 45 у спірному випадку є необґрунтованими, оскільки підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок раніше призначених пенсій, є збільшення рівня грошового забезпечення діючих військовослужбовців та осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, що може бути реалізовано двома шляхами: через централізований механізм повідомлень та інформувань територіального органу Пенсійного фонду України органами влади, у спосіб, визначений пунктами 1-3 Порядку № 45; за відповідною заявою пенсіонера та доданими до неї документами.

Крім того, колегія суддів зазначає, що Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 12.12.2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 року, в адміністративній справі № 826/3858/18 визнав протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови № 103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку № 45.

Оскільки зміни, внесені Постановою № 103, зокрема, до додатку 2 Порядку № 45, у якому визначено форму довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, були визнані судом протиправними та нечинними, то з дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/3858/18 діє редакція додатку 2 до Порядку № 45, яка діяла до зазначених змін.

При цьому, порядок дій, який повинні вчинити, зокрема, військові комісаріати, у зв`язку із втратою чинності положеннями пунктів 1, 2 Постанови № 103 та змін до пункту 5 і додатку 2 Порядку № 45, не змінився.

Зокрема, пункт 3 Порядку № 45 передбачав, що на підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної у списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 (далі - довідки) та у місячний строк подають їх головним управлінням ПФУ. Довідки видаються державним органом, з якого особи були звільнені зі служби, якщо інше не передбачено цим Порядком.

Отже, Довідка про розмір грошового забезпечення, яка видана УСБУ в Херсонській області, є підставою для перерахунку пенсії Позивача.

З огляду на викладене, відмовляючи Позивачу у перерахунку пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023 року, яка видана УСБУ в Херсонській області та направлена до ГУ ПФУ в Херсонській області, з підстав недотримання Порядку № 45, Відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що свідчить, що така відмова в перерахунку пенсії не може бути визнана судом правомірною та такою, що відповідає вимогам ст. 2 КАС України, а протилежний висновок суду першої інстанції не відповідає дійсним обставинам справи та суперечить усталеній практиці Верховного Суду.

Більш того, судом першої інстанції помилково не враховано, що питання щодо можливості застосування прожиткового мінімуму в розмірі 2102 грн., який встановлений Законами України про Державний бюджет України для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, для розрахунку розмірів посадових окладів та відповідно інших складових грошового забезпечення, розмір яких залежить від розміру посадового окладу, згідно з Постановою № 704, для перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-ХІІ, вже також було предметом розгляду Верховним Судом.

Верховний Суд в постанові від 02.04.2024 року по справі № 340/608/23 сформовано висновок, відповідно до якого, норма статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» в частині встановлення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів з 1 січня в розмірі 2102 гривні, не поширюється на осіб, пенсія яким призначена відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23.10.2024 року по справі № 280/6263/23.

Висновки Верховного Суду у справах №№ 340/608/23, 280/6263/23 стосуються правовідносин, які є подібними до обставин даної справи, норма ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» аналогічного змісту, що і ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», а тому, вказані висновки ВС підлягали застосуванню судом першої інстанції.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково послався на внесенні Кабінетом Міністрів України постановою від 12.05.2023 року № 481 зміни до пункту 4 Постанови № 704 та визначення розрахунковою величиною для обрахунку розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб - фіксованої суми (1 762 грн.), замість розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, який за загальним правилом кожен рік зростає, оскільки такі зміни відбулись пізніше, ніж виникли спірні відносини та не були мотивом оспорюваної відмови.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо правомірності дій ГУ ПФУ в Херсонській області щодо відмови в проведенні перерахунку та виплати пенсії Позивачу з 01.02.2023 року на підставі довідки УСБУ в Херсонській області № 71/22/1/248-1239 від 18.11.2024 року, виданої станом на 01.01.2023 рік, здійснені з помилковим застосуванням норм матеріального права, суперечать усталеній та послідовній практиці Верховного Суду.

Застосовуючи наведені норми чинного законодавства на час виникнення спірних правовідносин та висновки Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновків, що адміністративний позов в частині вимог про визнання протиправними дій ГУ в Херсонській області щодо відмови в проведенні перерахунку та виплати пенсії Позивачу з 01.02.2023 року на підставі довідки УСБУ в Херсонській області № 71/22/1/248-1239 від 18.11.2024 року, виданої станом на 01.01.2023 рік, та зобов`язання Відповідача перерахувати та виплатити пенсію Позивачу на підставі вказаної довідки є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Разом з цим, колегія суддів вважає передчасними та безпідставними позовні вимоги в частині здійснення перерахунку та виплати пенсії Позивачу у розмірі 80% від розміру грошового забезпечення з урахуванням доплат та підвищень без обмеження пенсії максимальним розміром, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно виникнуть у майбутньому, а тому в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

В свою чергу, як визначено п.п. 1, 3 та 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, оскільки судом першої інстанції помилково застосуванні норми матеріального права, висновки суду першої інстанції суперечать усталеній та послідовній практиці Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з перерозподілом судових витрат.

Щодо клопотання апелянта про винесення по відношенню судді Одеського окружного адміністративного суду Караван С.В окремої ухвали з її направленням до ВРП для реагування в порядку вимог Закону України «Про Судоустрій і статус суддів» за навмисне невизнання зазначеною службовою особою правових висновків рішень Верховного Суду касаційного адміністративного суду та правових висновків рішень Конституційного Суду України, зупинення службовою особою Конвенції з прав людини та основоположних свобод та навмисного невизнання правових висновків рішень Європейського Суду з прав людини зазначених у апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає таке.

Як встановлено ч. 1 ст. 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

За наслідками розгляду даної справи, колегією суддів не встановлено порушення закону, тому підстави для винесення окремої ухвали відсутні.

Щодо розподілу судових витрат, колегія суддів виходить з наступного.

Засади розподілу судових витрат визначені статтею 139 КАС України.

Як визначено ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

За результатами розгляду апеляційної скарги по даній справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення, у зв`язку з чим відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України необхідно здійснити новий розподіл судових витрат.

В свою чергу, ч.ч. 1, 2 ст. 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Щодо витрат зі сплати судового збору, судова колегія зазначає наступне.

Так, абзацом 1 частини 1 статті 139 КАС України встановлено загальні правила, згідно з якими при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем за розгляд цієї справи було сплачено судовий збір у загальному розмірі 2 422, 40 грн., з яких за подачу адміністративного позову у розмірі 968, 96 грн., що підтверджується квитанцією № 0797-4603-6833-7330 від 04.12.2024 року та за подачу апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції у розмірі 1 453, 44 грн., що підтверджується квитанцією № 9763-8189-5982-7536 від 17.05.2025 року.

Оскільки в межах цієї справи апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, відтак судові витрати Позивача зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 139 КАС України, колегія суддів вважає за доцільним відшкодувати Позивачу витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 1 211, 20 грн., які підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі.

Щодо витрат на правову допомогу, колегія суддів враховує таке.

Частинами 1 та 2 статті 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз вищенаведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Крім того, у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі № 826/1216/16.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.09.2019 року по справі № 810/2760/17.

Як зазначається у позовній заяві та в апеляцій скарзі, Позивачем, у зв`язку з розглядом даної справи, було понесено судові витрати на правову (правничу) допомогу адвоката у загальному розмірі 12 500 грн., з яких в суді першої інстанції на суму 6 250 грн. та в суді апеляційної інстанції 6 000 грн..

Вирішуючи питання про відшкодування витрат, пов`язаних із фактичним отриманням Позивачем правової допомоги від Адвоката в сумі 12 500 грн., суд апеляційної інстанції погоджується із доводами про наявність факту надання адвокатських послуг, проте колегія суддів не може погодитись із заявленою сумою та вважає її необґрунтованою, та непропорційною до предмета спору та складності справи з урахуванням обсягу наданих послуг, а також витраченого Адвокатом часу, виходячи з наступного.

Так, як вбачається з позовної заяви, її зміст в основному складається із висновків Верховного Суду по аналогічним спорам, а також повне дублювання мотивувальної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 року по справі № 420/24710/24, яке набрало законної сили 14.11.2024 року.

Також колегією суддів враховано подання аналогічного позову до цього ж Відповідача, але за інший період, зокрема 2020-2022 роки.

В свою чергу, за змістом апеляційна скарга представника Позивача відповідає змісту позовної заяви.

Отже, витрачений Адвокатом час на складання позовної заяви, а також апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції по даній справі, на думку колегії суддів не є співмірними із складністю справи та фактично витраченим часом на виконання адвокатом цих робіт.

З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих Адвокатом послуг із урахуванням кількості витраченого на ці послуги часу та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого Адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що Верховний Суд в постанові від 21.08.2020 року по справі № 520/2915/19 зауважив, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Отже, з огляду на зазначене та виходячи з принципу обґрунтованості й пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих Адвокатом послуг, часом, витраченим Адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, колегія суддів дійшла висновку про часткове відшкодування Позивачу витрат, пов`язаних з правовою допомогою Адвоката, а саме в сумі 5 000 грн., а у задоволенні в іншій частині слід відмовити.

Таким чином, з огляду на принципи справедливості, обґрунтованості, співмірності та пропорційності Позивачу мають бути відшкодовані понесені ним під час розгляду даної справи витрати, пов`язаних із отриманням професійної правничої допомоги в сумі 5 000 грн., які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Кияшка Олександра Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії скасувати.

Прийняти нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо нездійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно довідки про розмір грошового забезпечення № 71/22/1/248-1239 від 18.11.2024 року направленої Управлінням Служби безпеки України в Херсонській області 18.11.2024 року на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/24710/24 від 14.10.2024 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області для перерахунку з 01.02.2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області () здійснити з 01.02.2023 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) згідно довідки про розмір грошового забезпечення № 71/22/1/248-1239 від 18.11.2024 року, яка видана Управлінням Служби безпеки України в Херсонській області станом на 01.01.2023 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у загальній сумі 6 211 (шість тисяч двісті одинадцять) гривень 20 копійок, з яких 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок витрати зі сплати судового збору та 5 000 (п`ять тисяч) гривень витрат на правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: М.П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко