Справа № 755/21105/24
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Гончарук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року Справа № 755/21105/24

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2025 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Центрального міжрегіонального управління

Державної міграційної служби України

у м. Києві та Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (далі - Відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області № 015842 від 06 червня 2024 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області № 014365 від 06 червня 2024 року про заборону в`їзду в Україну громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник Позивача зазначив, що ОСОБА_1 не був присутній під час розгляду посадовою особою Відповідача його адміністративної справи, а при складанні протоколу, пояснень та листа-роз`яснень перекладач був відсутній, переклад не здійснювався, натомість співробітник міграційної служби тільки показував де Позивач має поставити свій підпис.

Також представник Позивача стверджував, що зі спірними рішеннями Позивач не був ознайомлений, переклад таких документів не здійснювався, рішення у його присутності не оголошувалися та під підпис не вручалися.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2025 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним та скасовано рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області № 014365 від 06 червня 2024 року про заборону в`їзду в Україну громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд виходив з того, що Позивач тривалий період перебував в Україні без дозвільних документів, при цьому до органів ДМС з метою отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні, дозволу на імміграцію в Україну, набуття статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні не звертався, а відтак дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення про заборону в`їзду в Україну, суд зазначив, що Відповідачем у спірному рішенні не наведено ані підстав, ані мотивів його прийняття.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити постанову, якою адміністративний позов у цій частині - задовольнити.

В обґрунтування вимог скарги Апелянт зазначає доводи, аналогічні тим, які були викладені ним у позовній заяві, зокрема щодо порушення Відповідачем процедури прийняття, оголошення та вручення спірних рішень, незабезпечення участі перекладача.

Крім того Апелянт стверджує, що дійсно приїхав з метою працевлаштування та отримав дозвіл на застосування праці. Також відзначив, що добровільно сплатив штраф за постановою про накладення адміністративного стягнення.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнята за неповно та неправильно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в частині.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2024 та від 04.06.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

У строк, встановлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Від представника Позивача надійшла заява про залишення позову без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 240 КАС України. Повідомив, що наслідки залишення позову без розгляду, передбачені ст. 169 та ст. 240 КАС України йому роз`яснені та зрозумілі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2025 у задоволенні заяви про залишення позову без розгляду було відмовлено.

14.07.2025 у судове засідання учасники справи не з`явилися, у зв`язку з чим відповідно до ст. 311 КАС України апеляційним судом постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про перехід до розгляду цієї справи в порядку письмового провадження.

Від представника Позивача надійшло клопотання про долучення доказів, у якому він зазначає, що Позивач виконав рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві про примусове повернення до країни походження або третьої країни та надає копію закордонного паспорта Позивача з відміткою про перетинання державного кордону України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Федеративної Республіки Нігерія, що підтверджується копією паспорта долученого до матеріалів справи.

06 червня 2024 року Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області прийнято рішення № 015842 від 06 червня 2024 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зі змісту вказаного рішення убачається, що 06.06.2024 працівниками Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області виявлено громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушила Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме: проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні.

У ході опитування іноземний громадянин пояснив, що в Україну прибув 04.11.2023 році через ПП «Ягодин» на підставі візи типу D-04 № НОМЕР_1 , дійсна з 02.10.2023 року до 30.12.2023 року автомобільним транспортом. Зі слів іноземця намагався оформити дозвіл на працевлаштування для іноземців та осіб без громадянства для документування посвідкою на тимчасове проживання на території України, але в підсумку не виявилось можливим. Після закінчення законного терміну перебування територію України не покинув, чим умисно порушив Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»

Крім того, 06 червня 2024 року Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області прийнято рішення № 014365 від 06 червня 2024 року про заборону в`їзду в Україну громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зі змісту вказаного рішення убачається, що 06 червня 2024 року працівниками Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області виявлено громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушила Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме: проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні.

За порушення правил перебування іноземних громадян на території України працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 203 КУпАП (ПР МКМ № 015158 від 06.06.2024).

Відповідно до постанови ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 203 КУпАП (ПР МКМ № 015158 від 06.06.2024), громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 5 100,00 грн.

Як встановлено в ході судового розгляду позивачем було сплачено штраф у розмірі 5 100,00 грн., відповідно до постанови ПР МКМ № 015158 від 06.06.2024.

Як вбачається з матеріалів справи, стороною позивача було долучено до матеріалів дозвіл № НОМЕР_2 серія АА від 06 березня 2023 року про застосування праці іноземців та осіб без громадянства виданий Державною службою зайнятості, відповідно до якого позивач працював на посаді менеджера у ТОВ «Аджай» та даний дозвіл був дійсний до 06 березня 2024 року.

Позивач, вважаючи такі рішення протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI), Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України 22.01.2018 № 38/77) (далі - Інструкція № 353/271/150).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пункті 6 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI визначено, що іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Частиною третьою статті 3 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

В силу частини 1 статті 9 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Згідно пункту 14 частини 1 статті 1 Закону №3773-VI, нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Частиною 1 статті 23 Закону №3773-VI передбачено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Частинами першою, другою, третьою, сьомою статті 26 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

У разі прийняття рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, таким особам у паспортному документі проставляється відмітка про cкасування візи, вилучаються документи, що підтверджують законні підстави перебування в Україні, та вживаються заходи для скорочення строку тимчасового перебування на території України, скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні або скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні.

Відповідно до п.п. 5-6 Розділу І Інструкції № 353/271/150 підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Примусове повернення з підстав, передбачених пунктом 5 цього розділу, здійснюється за рішенням органів ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, затриманих ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органу СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення, оформленням відповідних документів, доведенням цього рішення до іноземця та взяттям з нього зобов`язання про добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк, а також здійсненням подальшого контролю за фактичним виконанням іноземцем цього рішення.

Згідно п.п. 2, 3 Розділу ІІ Інструкції № 353/271/150, рішення про примусове повернення оголошується іноземцю протягом 72 годин з дати його ухвалення, за винятком випадків, коли місцезнаходження іноземця не встановлено, в присутності перекладача та/або законного представника (на вимогу особи) під підпис та обліковується посадовою особою органу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства (додаток 3).

Рішення про примусове повернення може супроводжуватися забороною подальшого в`їзду в Україну строком на три роки.

Якщо рішення про примусове повернення супроводжується забороною в`їзду в Україну, у паспортному документі іноземця проставляється відмітка про заборону в`їзду.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Отже, правовою підставою для примусового повернення особи до країни походження або третьої країни може бути: 1) вчинення дій, що порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 2) вчинення дій, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; 3) якщо повернення особи є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Як правильно встановлено судом першої інстанції 06.06.2024 працівниками Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області виявлено громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», оскільки проживав на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. У зв`язку з чим щодо Позивача було складено постанову про адміністративне правопорушення від 06.06.2024 ПН МКМ 015097.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність достатніх нормативно-правових підстав для прийняття спірного рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни ОСОБА_1 від 06.06.2024 №015842.

Доводи Апелянта про те, що він приїхав з метою працевлаштування та отримав дозвіл на застосування праці та добровільно сплатив штраф за постановою про накладення адміністративного стягнення не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки першочерговим є встановлений факт проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, чим порушено закон, що Апелянтом не спростовано.

Надаючи оцінку доводам Апелянта про допущення Відповідачем процедурних порушень, колегія суддів зазначає наступне.

Так, представник Позивача стверджує, що при складанні протоколу, пояснень та листа-роз`яснень перекладач був відсутній, переклад не здійснювався. Втім, колегія суддів зазначає, що такі доводи спростовують наявними у матеріалах справи доказами, зокрема безпосередньо у поясненнях від 06.06.2024 та спірному рішенні про примусове повернення наявний підпис перекладача ОСОБА_2 , яким здійснювався переклад/т. 1 а.с. 60, 65-69/.

Також представник Позивача стверджує, що зі спірними рішеннями Позивач не був ознайомлений, переклад таких документів не здійснювався, рішення у його присутності не оголошувалися та під підпис не вручалися.

Втім, колегія суддів відзначає, у матеріалах справи наявна розписка Позивача про отримання (за участі перекладача) копії рішення про примусове повернення та про зобов`язання залишити територію України не пізніше 04.07.2024.

Крім того, колегія суддів відзначає, що скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості (рішення від 24.03.1988 по справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden).

При цьому, колегія суддів приймає до уваги правовий підхід, закладений ЄСПЛ при вирішенні справи «Сутяжник проти РФ» (рішення від 25.04.2018) та застосований Верховним Судом у справах №№ 826/5575/17, 910/10616/17, відповідно до якого надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом є правовим пуризмом. Скасування правильного по суті рішення, за відсутності фундаментального порушення, є відступленням від принципу правової визначеності («res judicata») та недопустимим.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, спірне рішення Апелянтом виконане про що свідчить відмітка про перетинання державного кордону України у закордонному паспорті Позивача, копія якого наявна у матеріалах справи.

Посилання Апелянта на відсутність ОСОБА_1 при складанні адміністративних матеріалів та порушення строку направлення постанови про накладення адміністративного стягнення є безпідставним, оскільки правомірність притягнення Позивача до адміністративної відповідальності не належить до предмету розгляду безпосередньо у цій справі.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, а судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2025 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2025 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 05 серпня 2025 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Є.І. Мєзєнцев

В.В. Файдюк