Справа № 127/21119/25
Суддя: Борисюк І. Е.
Дата ухвалення: 2025-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/127/169/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря судового засідання Остапенко І.В.,

адвоката позивача Ліханової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Позов мотивовано тим, що 14.06.2025 позивач повертався з відрядження із-за кордону, виїзд куди відбувся 09.06.2025, і о 09 го. 40 хв. був зупинений працівниками Золочівського РВП ГУНП у Львівській області в зв`язку із перебуванням з 30.05.2025 у розшуку та доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де на нього було складено протокол № 434 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 2101 КУпАП. Постановою від 27.06.2025 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачено ч. 3 ст. 2101 КУпАП, та стягнуто штраф в розмірі 17 000, 00 гривень. На думку позивача, при розгляді справи т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 було грубо порушено вимоги Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом МОУ 01.01.2024 № 3 і зареєстрованої в МЮУ 05.01.2024 за № 36/41381, а також положення КУпАП. Відомості внесені до протоколу суперечать фактичним обставинам. Позивач зазначив, що ніколи не перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , натомість перебував і перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 ; з 02.03.2022 добровільно проходив військову службу в лавах Національної Гвардії України: спочатку у в/ч НОМЕР_1 , а в подальшому у в/ч НОМЕР_2 (штурмова бригада « ІНФОРМАЦІЯ_5 »); неодноразово брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України; є учасником бойових дій; визнаний обмежено придатним внаслідок захворювань, пов`язаних із проходженням військової служби; після звільнення з військової служби 16.01.2024 на підставі наказу в/ч НОМЕР_2 від 12.01.2024 був взятий 17.01.2024 на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_4 ; військово-облікові дані внесені до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів обліковий номер 3; згідно з витягом з Реєстру територіальної громади з 23.07.2003 місце реєстрації не змінював, як і інші особисті дані. Позивач заперечує вчинення ним правопорушення і вважає, що протокол про адміністративне правопорушення було складено, а постанову про притягнення його до відповідальності винесено з порушенням чинного законодавства України.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про скасування постанови т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 434 від 27.06.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 2101 КУпАП та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Ухвалою суду від 08.07.2025 вищевказану заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі, яку вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, в порядку розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ. Також, даною ухвалою суду запропоновано відповідачу надати суду відзив і усі докази в порядку і строки, встановлені судом.

У відповідності до ч. 2 ст. 268 КАС України відповідач вважається повідомленим належним чином про розгляд справи з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на вебпорталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Ухвала суду від 08.07.2025 була надіслана до ЄДРСР 08.07.2025, зареєстрована 09.07.2025 і оприлюднена 10.07.2025.

З матеріалів справи вбачається, що копія ухвали суду від 08.07.2025, копія позовної заяви із доданими до неї матеріалами та судова повістка були надіслані судом у відповідності до ч. 1 ст. 268 і ч. 2 ст. 269 КАС України до електронного кабінету відповідача і доставлені до нього 09.07.2025, що підтверджується відповідними довідками про доставку електронних документів. Крім того, дані процесуальні документи були направлені судом поштовим зв`язком на адресу відповідача і були одержані ним 15.07.2025, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення.

У строк, визначений судом ухвалою суду від 08.07.2025, від відповідача надійшов відзив на позов. Водночас, даний відзив подано відповідачем з порушенням вимог п. 2 ч. 4 ст. 162 КАС України, а саме: до відзиву не додано документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву позивачу. Як вбачається з квитанції про доставку документів до електронного кабінету користувача ЄСІТС, доданого представником відповідача до відзиву, даний відзив було направлено самому ж відповідачу, а не позивачу. При цьому, зокрема порядок подання відзиву було роз`яснено відповідачу в ухвалі суду від 08.07.2025.

Прийняття відзиву до розгляду судом без ознайомлення з його змістом позивача, суд вважає порушенням прав останнього. При цьому судом враховано, що подання заяв по суті є правом учасників справи у відповідності до ч. 4 ст. 159 КАС України, а доказування обов`язком, у відповідності до ст. 77 КАС України.

Згідно з ч. 2 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Тому, враховуючи вищевикладене, суд не приймає до розгляду відзив відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Будь-які інші докази по справі, крім поданих позивачем разом із позовною заявою, чи клопотання, крім поданого представником відповідача 11.07.2025, яке було вирішено ухвалою суду від 14.07.2025, та адвокатом позивача 16.07.2027, яке прийнято до уваги судом при вирішенні питання про прийняття відзиву до розгляду, від учасників справи на адресу суду не надходили.

Враховуючи вищевикладене і положення ч. 6 ст. 162 КАС України, суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами.

У судове засідання представник відповідача повторно не з`явився, хоча у відповідності до ст. 268 КАС України відповідач був належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлено. Від представника відповідача на адресу суду заяви про відкладення розгляду справи та/або розгляд справи у його відсутність не надходили. Таким чином, представник відповідача не з`явився в судове засідання без поважних причин.

Адвокат позивача не заперечувала щодо розгляду справи у відсутність представника відповідача.

Судом прийнято до уваги, що дана справа віднесена до категорії термінових адміністративних справ і відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Тому суд, враховуючи думку адвоката позивача, приймаючи до уваги вищевикладене та положення ч. 3 ст. 268 КАС України, ухвалив провести розгляд справи у відсутність представника відповідача (ухвала суду постановлена без оформлення окремого документа та занесена до протоколу судового засідання).

У судовому засіданні адвокат позивача підтримала позовні вимоги, аргументуючи мотивами викладеними у позові, та просила їх задовольнити в повному обсязі.

По справі судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

14.06.2025 т.в.о. заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення № 434 відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 2101 КУпАП.

З даного протоколу вбачається, що (дослівно): «14 червня 2025 о 09 год. 40 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних, працівниками Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області був доставлений військовозобов`язаний ОСОБА_1 , 1967 р.н., житель АДРЕСА_1 , який під час перевірки та уточнення його військово облікових даних встановлено, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з 30.05.2025 року, значиться як такий, що перебуває у розшуку, як порушник ВО, за не оновлення даних згідно звернення № Е 2585180.

Оскільки, відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, а саме в період з 18.05.2024 до 16.07.2024 не уточнив свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста «Резерв+», або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Причини не уточнення свої облікові дані ОСОБА_1 не повідомив.

У відповідності до абз. 5 ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» № 3633-ІХ від 11.03.2024 громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані в даній інформації громадянин ОСОБА_1 жодним із пунктів перелічених у п. 22 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період не скористався.

Ураховуючи вказане, своїми діями військовозобов`язаний ОСОБА_1 порушив ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження, чим вчинив правопорушення в особливий період передбачене ч. 3 ст. 2101 КУпАП.»

27.06.2025 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_4 було винесено постанову № 434, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 2101 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17 000, 00 гривень.

З вищевказаної постанови вбачається, що «при розгляді матеріалів адміністративної справи та згідно відомостей ЄДРПВР, громадянин ОСОБА_1 перебував на військовому обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_6 з 17.01.2024 та числився як порушник ВО з 31.05.2025 по 30.05.2026 по причині не уточнив вчасно облікових даних (ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»). Згідно сформованого витягу з ЄДРПВР про облікові дані ОСОБА_1 в графі звірка контактних даних відомості відсутні (заповнюється автоматично після внесення даних особисто військовозобов`язаним або через ЦНАП). В графі звірка даних при особистій явці зазначено 14.04.1992. Дані відомості підтверджують факт не вчасного уточнення облікових даних громадянином ОСОБА_1 . Обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення не встановлено. Своїми діями військовозобов`язаний ОСОБА_1 порушив абз. 5 ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження, чим вчинив правопорушення в особливий період передбачене ч. 3 ст. 2101 КУпАП.»

Також із вищевказаної постанови вбачається, що її було винесено у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Частиною першою статті 268 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Судом прийнято до уваги, що метою повідомлення про розгляд справи є поінформованість особи, яка притягується до відповідальності, про час і місце розгляду справи для надання їй можливості реалізувати передбачені законом процесуальні права.

Адвокат позивача повідомила, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд справи про адміністративне правопорушення, який неодноразово переносився; на засідання не з`явився враховуючи віддаленість місця розгляду справи від його місця проживання, направивши на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 письмові заперечення.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, копія останньої позивачу вручена не була і не містить належної відмітки про її направлення позивачу. Водночас, адвокатом позивача разом із позовом надано суду докази поштового відправлення 30.06.2025 копії оскаржуваної постанови ОСОБА_1 і її вручення останньому 05.07.2025 (відстеження поштового відправлення з вебсайту Укрпошти).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 235 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 2101 КУпАП, віднесено до компетенції Територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. При цьому порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законами України (ст. 246 КУпАП). Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин (ст. 248 КУпАП). Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності та ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення (ст.ст. 7, 8 КУпАП). Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ст. 7 КУпАП).

У даному випадку, необхідність у відповідності до ст. 278 КУпАП проведення належної підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення та обов`язок з`ясування при її розгляді обставин, визначених ст. 280 КУпАП, покладено саме на ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною третьою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

При цьому за приписами ч. 7 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

В силу пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (ст. 235 КУпАП).

За змістом ч. 3 ст. 2101 КУпАП за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який наразі триває.

Отже, на дату винесення оскаржуваної постанови в Україні діяв особливий період.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з 02.03.2022 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 , а згодом у в/ч НОМЕР_2 ; брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України; 13.12.2023 ВЛК визнаний обмежено придатним до військової служби; 16.01.2024 звільнений в запас ЗСУ (за сімейними обставинами) на підставі наказу в/ч НОМЕР_2 від 12.01.2024; 17.01.2024 взятий на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, а також виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Додатком № 2 Порядку організації і ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022, визначені Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Пунктом 19 вказаного Поряду визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом.

Підпунктом 101 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Також, положеннями абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що усі військовозобов`язані, крім тих, що визначені абз. 2-6, протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

За приписами пп. 1 п. 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані, зокрема, у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Так, у період з 18.05.2024 до 16.07.2024 у позивача виник обов`язок уточнити свої облікові дані.

Судом не встановлено обставин, визначених абз. 2-6 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які б вказували на відсутність у позивача обов`язку встановленого законодавством в період з 18.05.2024 до 16.07.2024 уточнити свої облікові дані.

Твердження адвоката позивача про те, що персональні дані позивача не потребували уточнення, оскільки не змінювались з часу взяття його на облік ІНФОРМАЦІЯ_8 не заслуговують на увагу, адже така обставина не виключає визначений законом обов`язок військовозобов`язаного ОСОБА_1 уточнити персональні дані у період з 18.05.2024 до 16.07.2024.

Доказів на підтвердження того, що позивач уточнив протягом вищевказаного строку свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, суду надано не було.

Навпаки, під час розгляду справи уповноваженим органом позивач у протоколі зазначив, що йому не було відомо про необхідність уточнення облікових даних військовозобов`язаного.

Крім того, зі змісту позову, як і з пояснень адвоката позивача наданих в судовому засіданні, вбачається, що позивач не заперечує факт неуточнення ним своїх військово-облікових даних.

Приміткою у ст. 210 КУпАП передбачено, що положення статей 210, 2011 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Слід враховувати, що примітка до ст. 210 КУпАП не може бути застосовано в даному випадку, оскільки чинне законодавство зобов`язувало саме позивача вчинити певні дії, і уточнити свої персональні дані у встановлений строк, які могли бути вчинені тільки ним особисто у один із визначених способів. Держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів може перевірити чи уточнив військовозобов`язаний свої персональні дані, але обов`язок такого уточнення покладається на військовозобов`язаного, яким є позивач.

До того ж, інформаційно-комунікаційні системи, реєстри, бази даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, можуть не містити окремих даних, які необхідно було оновити до 16.07.2024, зокрема, актуального номеру телефону, адреси електронної пошти.

Таким чином, вищевикладене вказує на порушення позивачем правил військового обліку, однак його дії кваліфіковано за ч. 3 ст. 2101 КУпАП.

Частиною 1 статті 210 КУпАП встановлено, що адміністративна відповідальність настає за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. Частиною 3 статті 210 КУпАП встановлено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Частиною 1 статті 2101 КУпАП встановлено, що адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Частиною 3 статті 2101 КУпАП встановлено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Зазначені норми визначають різні склади правопорушень та є бланкетними, і при їх застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку, законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію та запровадження в Україні особливого періоду.

Як слідує з протоколу і оскаржуваної постанови відповідачем було встановлено правопорушення, яке кваліфіковане саме ч. 3 ст. 2101 КУпАП.

Однак, в оскаржуваній постанові не розкрито склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 2101 КУпАП, яка ставиться в вину ОСОБА_1 . Оскаржуваною постановою встановлено порушення військовозобов`язаним правил військового обліку, що не охоплюється складом ст. 2101 КУпАП.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, відповідач в оскаржуваній постанові невірно кваліфікував дії позивача за ч. 3 ст. 2101 КУпАП, що тягне за собою її скасування.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він складається з: а) об`єкту; б) об`єктивної сторони; в) суб`єкту; г) суб`єктивної сторони.

Об`єктивну сторону адміністративного правопорушення характеризують ознаки, які визначають акт зовнішньої поведінки правопорушника. До них належать діяння (дія чи бездіяльність), його шкідливі наслідки, причинний зв`язок між діянням і наслідками, місце, час, обстановка, спосіб, знаряддя та засоби вчинення проступку.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Варто зазначити, що суд позбавлений права самостійно змінювати кваліфікацію вчиненого чи змінювати фабулу викладеного правопорушення, що узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини констатував, що у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом) (справи «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08)).

Крім того, навіть за умови можливої перекваліфікації дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за аналогією закону в разі, якщо така перекваліфікація покращує становище особи, стосовно якої здійснюється провадження, не порушує її права та не змінює обставин правопорушення, зафіксованих в протоколі, в даному випадку такі процесуальні дії є неправомірними, адже суд не наділений повноваженнями, віднесеними ст. 235 КУпАП виключно до компетенції Територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки на розгляд справ про адміністративні правопорушення за ст.ст. 210, 2101 КУпАП.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

При цьому, у відповідності до ст. 252 КУпАП оцінка доказів має ґрунтуватись на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За правилами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази - не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Разом з тим, виходячи із положень ч. 2 ст. 77 КАС України та закріпленого в ч. 4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи, адже таким чином суд неминуче перебирає на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Справа «Karelin v. Russia» від 20 вересня 2016 року). Оцінюючи докази, суд застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом», яке має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 КАС України і ч. 4 ст. 129 Конституції України, суд прийшов до висновку, що відповідачем в ході розгляду справи не доведено правомірність оскаржуваного рішення, наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 2101 КУпАП.

Щодо решти доводів сторони позивача, то суд зауважує, враховуючи рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» ((Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1), що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід. При цьому, решта доводів сторони позивача не спростовує основного висновку суду.

Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне зазначити, що у своїх численних рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що дотримання органами державної влади або уповноваженими службовими особами встановленої законом процедури притягнення особи до юридичної відповідальності є невід`ємним елементом права особи на справедливий суд констатований у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже будь-яке відхилення від встановленого порядку є порушенням та не може гарантувати застосування до особи справедливих правових заходів, закладених в нормах чинного законодавства.

Отже, заслухавши пояснення адвоката позивача в судовому засіданні, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, оцінивши відповідно до ст. 90 КАС України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Суд прийшов до висновку про протиправність постанови т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_4 № 434 від 27.06.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 2101 КУпАП. Тому, враховуючи вищевикладене та положення ч. 1 ст. 6, ч. 2 ст. 9 та п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача, суд прийшов до висновку про скасування даної постанови і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду із даним позовом був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи предмет і підстави звернення до суду .

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, як визначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 543/775/17, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2025 визначений у розмірі 3 028, 00 гривень.

Відтак, за подання позовної заяви належав до сплатити судовий збір у сумі 605, 60 гривень.

Отже, враховуючи вищевикладене та положення ч. 1 ст. 139 КАС України, з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань підлягає стягненню судовий збір в сумі 605, 60 гривень на користь держави.

Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законом України «Про оборону України», прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, Порядком організації ведення військового обліку призовників та військовозобов`язаних, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022, ст.ст. 1, 6, 7, 9, 2101, 235, 245-249, 251, 252, 254-256, 279, 280, 283, 288 КУпАП, ст.ст. 2, 3-9, 44, 72-79, 90, 94, 132, 139, 143, 211, 217, 241-246, 257-258, 262-263, 268-272, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_4 № 434 від 27.06.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 2101 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Судовий збір в сумі 605, 60 гривень стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_9 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_10 : код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ; місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Суддя