Справа № 640/23263/21
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2025-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко О.А

секретар судового засідання Іщенко С.О.

за участю сторін:

представника відповідача - Клюкіна К.І. (згідно довіреності)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Київської обласної прокуратури, в якому просить стягнути з держави України в особі Київської обласної прокуратури на користь позивача матеріальну шкоду у вигляді неотриманої частини заробітної плати за період з 01 липня 2015 року по 16 березня 2021 року у сумі 1117594,00 грн.

Ухвалою суду від 30.08.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

В судовому засіданні 13.06.2022 позивач заявив клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення Верховним Судом справи № 160/6949/20 та визначення судової практики в даній категорії справ.

Клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі №640/23263/21 задоволено. Зупинено провадження у справі №640/23263/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури про стягнення матеріальної шкоди до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції по справі № 160/6949/20.

Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 року №2825-IX Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону №2825-IX з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Згідно із п. 1 «Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва», затвердженого Наказом Державної судової адміністрації України 16 вересня 2024 року №399 цей Порядок розроблено на виконання вимог Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ» та визначає порядок передачі нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративних судових справ іншим окружним адміністративним судам України.

У відповідності до п. 4 Порядку №399 на розгляд та вирішення судам підлягають передачі судові справи, які нерозглянуті ОАСК та передані до КОАС, але до набрання чинності Законом, не розподілені між суддями.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», Порядку №399 скеровано дану справу до Одеського окружного адміністративного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2025 року справу №640/23263/21 передано на розгляд головуючому судді (судді-доповідачу): Вовченко О.А.

Ухвалою від 17 березня 2025 року, прийнято до провадження адміністративну справу №640/23263/21, поновлено провадження по справі №640/23263/21, розпочато розгляд справи спочатку та визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з викликом учасників процесу. Призначено підготовче засідання.

26 травня 2025 року до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява до Київської обласної прокуратури де визначені вимоги:

- визнати протиправними дії Київської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 01.07.2015 по 16.03.2021 відповідно до ст.81 Закону України «Про прокуратуру»;

- зобов`язати Київську обласну прокуратуру провести нарахування та виплату ОСОБА_1 частини заробітної плати, а саме посадового окладу та надбавки за вислугу років визначеного за ч.3, ч.7 ст.81 Закону України «Про прокуратуру» за період з 01.07.2015 по 16.03.2021 включно та розрахункових коштів при звільненні з відрахуванням з вказаної суми належних до сплати податків та зборів;

- стягнути з держави України в особі Київської обласної прокуратури () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) матеріальну шкоду у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу, визначеного за ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 1 липня 2015 року по 16 березня 2021 року у сумі 1 117 594,00 грн. (один мільйон сто сімнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто чотири гривні нуль копійок).

Ухвалою суду від 02 червня 2025 року прийнято до провадження уточнену позовну заяву ОСОБА_1 (Вхід. №ЕС/51432/25).

Ухвалою суду від 16 червня 2025 року підготовче провадження у адміністративній справі №640/23263/21 - закрито. Призначено справу № 640/23263/21 до судового розгляду по суті.

В обґрунтування позовних вимог в уточненому адміністративному позові зазначено, що у період з 13.01.2012 по 16.03.2021, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з прокуратурою Київської області (Київською обласною прокуратурою) на посадах старшого слідчого міжрайонної прокуратури та слідчого управління прокуратури області, старшого прокурора, прокурора місцевих (міських та міжрайонних) прокуратур Київської області. Вказане підтверджується записами в трудовій книжці, належним чином завірену копію якої долучено до позову. 16.03.2021 його звільнено з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», а також у зв`язку із застосуванням дисциплінарного стягнення за неналежне виконання службових обов`язків, вчинення дій, що порочать звання прокурора та одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (пункти 1. 5, 6 частини 43 Закону України «Про прокуратуру») з 16 березня 2021 року, що підтверджується записами у трудовій книжці. Посадовий оклад повинен становити за період з 1 липня 2015 року по 16 березня 2021 року в цілому 1 408 610,00 грн. Водночас, відповідно до листа Київської обласної прокуратури від 02.08.2021 №27-259 вих-21 позивачу за час перебування на посадах у органах прокуратури за період з 01.07.2015 року по 16.03.2021 року нараховано 291 016,00 грн. Позивачем недоотримано 1117594,00 грн. Матеріальна шкода, яка спричинена позивачу у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу визначеного за ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26

розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 1 липня 2015 року по 27 січня 2020 року включно, складає 1117594,00 грн. Позивач перебував у трудових відносинах з прокуратурою Київської області. Наказом Генерального прокурора від 08.09.2020 №414 «Про день початку роботи обласних прокуратур» визначено днем початку роботи обласних прокуратур 11 вересня 2020 року. Зазначений наказ опубліковано в газеті «Голос України» від 09.09.2020. Відповідно до даного Наказу, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено зміни про назви прокуратур областей, в результаті чого змінено назву Відповідача з прокуратури Київської області на Київську обласну прокуратуру (без зміни коду ЄДРПОУ). Отже, належним відповідачем в цій справі є Київська обласна прокуратура, яка змінила назву з прокуратури Київської області.

У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що позов ОСОБА_1 є безпідставним, необґрунтованим та підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне. Фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (ч. 9 ст. 81 Закону № 1697-VII). Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про оплату праці» (далі - Закон №108/95-ВР) умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 13 Закону №108/95-ВР оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом. Схема посадових окладів працівників органів прокуратури затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури». Київська обласна прокуратура не наділена правом самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у іншому розмірі, ніж це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури». Заробітну плату ОСОБА_1 було нараховано у розмірі, не нижчому від визначеного Законом. Реалізація приписів ст. 81 Закону № 1697-VII є неможливою без внесення відповідних змін до вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України та Законів України «Про Державний бюджет України» на 2015-2020 роки. Однак такі зміни з незалежних від відповідача причин впродовж спірного періоду не вносились. Дія положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України втратила чинність 26 березня 2020 року. За таких обставин Рішення КСУ від 26.03.2020 № 2-p/2020 на спірні правовідносини за період з 01.07.2015 по 26.03.2020 не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття вказаного Рішення КСУ, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності. Відповідно до п. 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих i військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Позивач у період роботи в органах прокуратури по день звільнення не мав статусу прокурора окружної прокуратури, атестацію пройшов не успішно, та відповідно на нього не поширювалося положення норм ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» щодо розмірів посадових окладів прокурора місцевої (окружної) прокуратури, диспозиція якої стосується Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур, а відтак, не поширюється на прокурорів регіональних та місцевих прокуратур. Нарахування та виплата заробітної плати, її складових таким прокурорам здійснюється в порядку, встановленому КМУ, а саме в постанові Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505. Відповідно до ст. 81 Закону 1697-VII заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за вислугу років, та інших виплат, передбачених законодавством. Разом з тим, фактично отримана ОСОБА_2 заробітна плата за період з липня 2015 року по березень 2021 року складалась не лише з посадового окладу, до неї були включені надбавки та доплати, які не передбачені ст. 81 Закону 1697-VII, а саме: надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, яка нараховувалась на підставі Постанови № 505.

В обґрунтування позовних вимог в уточненому адміністративному позові зазначено, що у період з 13.01.2012 по 16.03.2021, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з прокуратурою Київської області (Київською обласною прокуратурою) () на посадах: старшого слідчого Баришівської міжрайонної прокуратури Київської області; старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області; старшого прокурора Баришівської міжрайонної прокуратури Київської області; прокурора Баришівської міжрайонної прокуратури Київської області; прокурора Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури Київської області. 16.03.2021 ОСОБА_1 звільнено з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», а також у зв`язку із застосуванням дисциплінарного стягнення за неналежне виконання службових обов`язків, вчинення дій, що порочать звання прокурора та одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (пункти 1. 5, 6 частини 43 Закону України «Про прокуратуру») з 16 березня 2021 року.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26 березня 2020 року у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Розмір матеріальної шкоди, яку спричинено позивачу у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу визначеного за ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 1 липня 2015 року по 27 січня 2020 року включно, складає 1117594,00 грн. Діями та рішенням держави Україна було порушено право власності позивача (правомірні очікування позивача на отримання заробітної плати у повному розмірі, гарантованої ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» за період роботи у органах прокуратури, не були реалізовані державною Україна), чим завдано майнову шкоду ОСОБА_1 актом, що визнаний неконституційним. Посадовий оклад, що мав би нараховуватись позивачу, повинен становити: за період з 1 липня 2015 року по 16 березня 2021 року що в цілому 1 408 610,00 грн. Відповідно до листа Київської обласної прокуратури від 02.08.2021 №27-259 вих-21 позивачу за час перебування на посадах у органах прокуратури за період з 01.07.2015 по 16.03.2021 нараховано 291 016,00 грн. Таким чином, позивачем недоотримано з 01.07.2015 по 16.03.2021 в цілому 1117594,00 грн.

Від Київської обласної прокуратури 13.06.2025 року (Вхід. №ЕС/60171/25) до суду надійшли заперечення, де зазначено, що позовна заява ОСОБА_1 є безпідставною, необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення оскільки правовідносини щодо виплати заробітної плати та стягнення матеріальної шкоди не є взаємопов`язані між собою, оскільки матеріальна шкода це окремий вид відповідальності, який потребує самостійного доведення та встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Позивач просить відшкодувати завдану йому шкоду у вигляді недоплаченої суми заробітної плати, однак з огляду на вищевикладене, недоотриманий позивачем розмір заробітної плати не може вважатися збитками у розумінні ст. 22 ЦК України.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою, відзивом на позовну заяву, дослідивши обставини, якими обґрунтовано позовні вимоги і заперечення та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , з 11.08.2008 року проходив службу в органах прокуратури, що підтверджено записами в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 13.02.2008 року (т.1 а.с. 17-20). З 07.03.2014 року позивач працював в Баришівській міжрайонній прокуратурі, а з 15.12.2015 року до 16.03.2021 року в Баришівському відділі Бориспільської місцевої прокуратури та був звільнений з 16.03.2021 відповідно до наказу Київської обласної прокуратури від 15.03.2021 №258к, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», а також у зв`язку із застосуванням дисциплінарного стягнення за неналежне виконання службових обов`язків, вчинення дій, що порочать звання прокурора та одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (пункти 1, 5, 6 ч.1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру»

Наказ Київської обласної прокуратури від 15.03.2021 №258к, не є предметом оскарження в даній справі.

Згідно довідки Київської обласної прокуратури № 27-250 вих-21 від 09.08.2021 розмір посадового окладу ОСОБА_1 за час перебування на посадах в органах прокуратури Київської області за період з 01.07.2015 року по 16.03.2021 роки становить: з 01.07.2015 1588,00 грн.; з 19.08.2015 1517,00 грн.; з 01.09.2015 1379,00 грн.; з 13.10.2015 1444,00 грн.; з 01.12.2015 1804,00 грн.; з 15.12.2015 2048,00 грн.; з 01.11.2016 2253,00 грн.; з 01.12.2016 2048,00 грн.; з 06.09.2017 5660,00 грн. (т.1 а.с. 21).

Позивач вважає протиправними дії Київської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати заробітної плати за період з 01.07.2015 по 16.03.2021 відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» та звернувся з позовною заявою до суду.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд зазначає таке.

Приписами ст. 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 2 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 02 липня 2015 року № 578-VIII чинний з 16.07.2015 року) заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Відповідно до ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII чинний з 01.01.2017 року) посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури з 1 січня 2017 року становить 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно ч. 7 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 02 липня 2015 року № 578-VIII) прокурорам виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: за наявності стажу роботи понад один рік - 10 відсотків, понад 3 роки - 15 відсотків, понад 5 років - 18 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 15 років - 25 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків, понад 25 років - 40 відсотків, понад 30 років - 45 відсотків, понад 35 років - 50 відсотків посадового окладу.

Порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам затверджується Кабінетом Міністрів України.

В ч. 9 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» зазначено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Конституційний Суд України у рішення від 26 березня 2020 року № 6-р/2020, визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, , за текстом рішення, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Також Конституційний Суд України у рішенні зазначив, що однією з необхідних передумов незалежної діяльності прокуратури, неупередженого, об`єктивного, безстороннього виконання прокурорами своїх функцій є заходи щодо їх юридичного захисту, належного рівня матеріального та соціального забезпечення прокурорів, які мають бути гарантовані таким чином, щоб не допустити тиску, що може спричинити вплив на прийняті ними рішення. Це може бути реалізовано лише шляхом визначення відповідним законом України належних умов для функціонування прокуратури та системи фінансування, у тому числі регулювання заробітної плати прокурора для забезпечення неупередженості при реалізації встановлених Конституцією та законами України повноважень.

Отже, заробітна плата прокурорів, як елемент організації та порядку діяльності прокуратури в розумінні статті 131-1 Основного Закону України, має визначатися виключно законом, а тому положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, є таким, що суперечить частині другій ст. 131-1 Основного Закону України.

Окрім того Конституційний Суд України розглянув питання конституційності пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, з урахуванням принципу верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України) та юридичної визначеності як його складова. З цього приводу у пункті 2.3 Рішення зазначено, серед іншого, що за Конституцією України виключно законами України встановлюються, зокрема, Державний бюджет України і бюджетна система України (п. 1 ч.2 ст. 92).

Відповідно до Бюджетного Кодексу визначаються правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства (преамбула); регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу (ст. 1). Отже, Бюджетний Кодекс має своє специфічне призначення, тобто регулює правовідносини у бюджетній сфері.

Конституційний Суд України зазначив, що «предмет регулювання Кодексу, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України… Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України» (абзаци шостий, восьмий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020).

Відповідно до п.п. 5 п. 63 роз. І Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу доповнено, зокрема, п. 26, яким встановлене відмінне від спеціального нормативного регулювання заробітної плати прокурора, закріпленого ч. 1 ст. 81 Закону, за якою заробітна плата прокурора регулюється Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Наділивши Кабінет Міністрів України повноваженнями встановлювати порядок та розміри заробітної плати прокурора, законодавець запровадив відмінне від передбаченого положеннями ст. 81 Закону нормативне регулювання заробітної плати прокурора.

До ухвалення рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020, але після внесення конституційного подання щодо визнання неконституційними окремих положень пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, набрав чинності Закон №113-ІХ (25 вересня 2019 року).

Цим Законом внесено низку змін до законів України, зокрема й до Закону №1697-VII (щодо назв органів прокуратури, їх структури, чисельності, заробітної плати та інші). Тим самим Законом - у розділі ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» - започатковано реформу органів прокуратури, втілення якої опосередковано атестуванням усіх чинних прокурорів України на відповідність вимогам професійної компетентності, етики і доброчесності. Успішне проходження цієї атестації визначено умовою для переведення [працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур] на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі та, опосередковано, для виплати заробітної плати у розмірі, визначеному у статті 81 Закону № 1697-VII (в редакції згідно із Законом № 113-ІХ).

Згідно ч. 2 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції Закону №113-ІХ) заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором, за результатами оцінювання якості їх роботи за календарний рік у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці. Розмір щорічної премії прокурора не може становити більше 30 відсотків розміру суми його посадового окладу, отриманої ним за відповідний календарний рік.

Відповідно до ч. 3 ч. 4 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції Закону №113-ІХ) посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом: 1) прокурора обласної прокуратури - 1,2; 2) прокурора Офісу Генерального прокурора - 1,3.

Згідно з ч.7 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону №113-ІХ) прокурорам виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: за наявності стажу роботи понад один рік - 10 відсотків, понад 3 роки - 15 відсотків, понад 5 років - 18 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 15 років - 25 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків, понад 25 років - 40 відсотків, понад 30 років - 45 відсотків, понад 35 років - 50 відсотків посадового окладу.

Порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам затверджується Кабінетом Міністрів України.

Приписами ст. 14 Закону України «Про прокуратуру», у зв`язку із внесенням до неї змін Законом № 113-ІХ, передбачено скорочення кількості прокурорів органів прокуратури. Зокрема, змінами, унесеними законодавцем, установлено, що загальна чисельність прокурорів органів прокуратури становить не більше 10 000 осіб. Приведення у відповідність із вимогами ст. 14 Закону України «Про прокуратуру» кількісного складу органів прокуратури здійснюється, крім іншого, шляхом проведення атестації на виконання вимог Закону № 113-ІХ.

У тексті Закону України «Про прокуратуру», слова «Генеральна прокуратура України», «регіональні прокуратури», «місцеві прокуратури» замінено відповідно словами «Офіс Генерального прокурора», «обласні прокуратури», «окружні прокуратури».

Відповідно до п. 3 роз. ІІ Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.

За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Дія цього пункту не поширюється на випадок, передбачений п.п. 4 п. 21 цього розділу.

Згідно з п. 6, п. 7 роз. II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ (у первинній редакції) з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором (п. 9 роз. II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ).

Конституційний Суд України при розгляді справи № 6-р/2020 від 26 березня 2020 року перевіряв на відповідність Конституції України положення п. 26 роз. VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вирішуючи дану справу суд зазначає, що Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-ІХ нерозривно пов`язані з положеннями п. 21 розділу І цього ж Закону, згідно з яким внесено зміни до Закону України «Про прокуратуру», зокрема до статті 81 щодо розміру заробітної плати. На думку колегії суддів, інтерпретувати і застосовувати приписи Закону України «Про прокуратуру» у редакції, викладеній згідно із Законом № 113-ІХ, треба у системному зв`язку з Прикінцевими і перехідними положеннями останнього, адже якщо інакше, то буде вихолощено (втрачено) ту «композицію» реформування органів прокуратури, яку заклав законодавець, прийнявши цей Закон.

Реформування органів прокуратури у спосіб, визначений Законом №113-ІХ (Прикінцеві і перехідні положення), за задумом законодавця, має бути тимчасовим, «одноразовим» заходом для «кадрового перезавантаження» органів прокуратури. Це «перезавантаження» має відбуватися шляхом атестування чинних прокурорів України, результати якого, по суті, визначають їхню подальшу професійну діяльність на займаних посадах. Іншими словами, за наслідками атестації прокурора або звільняють з посади (якщо прокурор, за рішенням кадрової комісії, пройшов її неуспішно) або переводять на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, а чи у відповідній обласній прокуратурі або окружній прокуратурі. Передбачені також наслідки відмови від проходження атестації - вони такі самі, як і у випадку неуспішного її проходження, а також випадки відсутності посад для переведення (але вони, як можна виснувати з тексту норм, можуть виникати після успішного проходження атестації).

Отже атестація чинних прокурорів - згідно з приписами Прикінцевих і перехідних положень Закону № 113-ІХ - стала основою для продовження професійної діяльності прокурорів. Одночасно з проходженням атестації (Законом № 113-ІХ) розрізнено й умови оплати праці прокурорів залежно від того, на якій посаді і в якому «статусі» вони є.

В абзаці 3 п. 3 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 113-ІХ зазначено, що до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури (в останньому випадку - за умови успішного проходження атестації) оплата праці має здійснюватися відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури. Такою наразі є згадана вище Постанова № 505.

Після переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури оплата праці має здійснюватися відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» у редакції Закону № 113-ІХ. Розмір заробітної плати відповідно до цієї норми є більшим порівняно з тим, який передбачено у Постанові № 505.

За наведеного нормативного регулювання суд зазначає, що описана диференціація заробітної плати на деякий час спричинила нерівний (неоднаковий) правовий статус прокурорів. Водночас таке розрізнення умов оплати праці прокурорів є наслідком, а заодно і складовою реформування органів прокуратури, запровадженої Законом № 113-ІХ, який головно і заклав відмінність правового статусу прокурорів (на основі заробітної плати) залежно від проходження атестації.

Відповідний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 14 березня 2024 року (справа № 600/778/21-а), 20 квітня 2023 року (справа № 120/1959/21-а), від 27 лютого 2023 року (справа № 560/17162/21), від 23 лютого 2023 року (справа № 480/3965/21), від 14 липня 2022 року (справа № 240/1984/21).

Під час розгляду справи суд виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 131-1 Конституції України організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом. Закон № 113-ІХ, окремі положення якого наведено вище, теж визначає цю організацію, хоч і на певний («перехідний») період (зважаючи на його призначення і зміст). Виходячи з презумпції конституційності цього Закону і за відсутності явної суперечності (невідповідності) його положень Конституції України, цей Закон, надто його Прикінцеві і перехідні положення, підлягає застосуванню.

Закон № 113-ІХ у Прикінцевих і перехідних положеннях встановив, що оплата праці працівників органів прокуратури (Генеральної прокуратури України, регіональних, місцевих і військових прокуратур) під час «перехідного» періоду (який для цих правовідносин означений процесом атестування прокурорів і триває до юридичного її завершення «звільненням» чи «переведенням» прокурора) має здійснюватися відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 505, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури у значенні абзацу третього пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ.

Відповідно до п. 4 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IX, день початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті "Голос України".

Наказом Генерального прокурора від 23.12.2019 № 351 днем початку роботи Офісу Генерального прокурора визначено 02.01.2020.

Наказом Офісу Генерального прокурора від 08.09.2020 № 414 днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11.09.2020.

Наказом Офісу Генерального прокурора від 17.02.2021 № 40 днем початку роботи окружних прокуратур визначено 15.03.2021.

Отже, у період з 01 липня 2015 року по 16 березня 2021 року позивач не був працівником обласної або окружної прокуратури.

Відтак, дія статті 81 Закону № 1697-VII у редакції чинній у спірний період з не поширюється на прокурорів регіональних та місцевих прокуратур, оплата праці таких працівників здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, вказує на поширення на спірні правовідносини позиції Конституційного Суду України, що висловлена у Рішенні від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 (у мотивувальній частині), такими чином «розширивши» не тільки «темпоральні» юридичні наслідки цього Рішення, що трохи уподібнило його до нормативно-правового акта, але й деякою мірою зміст останнього, адже, приписів Прикінцевих і перехідних положень Закону № 113-ІХ воно не стосувалося.

Беручи до уваги наведене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури про визнання протиправними дії Київської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 01.07.2015 по 16.03.2021 відповідно до ст.81 Закону України «Про прокуратуру»; про зобов`язання Київської обласної прокуратури провести нарахування та виплату ОСОБА_1 частини заробітної плати, а саме посадового окладу та надбавки за вислугу років визначеного за ч.3, ч.7 ст.81 Закону України «Про прокуратуру» за період з 01.07.2015 по 16.03.2021 включно та розрахункових коштів при звільненні з відрахуванням з вказаної суми належних до сплати податків та зборів; та про стягнення з держави України в особі Київської обласної прокуратури матеріальну шкоду у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу, визначеного за ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 1 липня 2015 року по 16 березня 2021 року у сумі 1117594,00 грн.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до приписів ст.139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295, КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури про визнання протиправними дії Київської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 01.07.2015 по 16.03.2021 відповідно до ст.81 Закону України «Про прокуратуру»; про зобов`язання Київської обласної прокуратури провести нарахування та виплату ОСОБА_1 частини заробітної плати, а саме посадового окладу та надбавки за вислугу років визначеного за ч.3, ч.7 ст.81 Закону України «Про прокуратуру» за період з 01.07.2015 по 16.03.2021 включно та розрахункових коштів при звільненні з відрахуванням з вказаної суми належних до сплати податків та зборів; та про стягнення з держави України в особі Київської обласної прокуратури матеріальну шкоду у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу, визначеного за ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 1 липня 2015 року по 16 березня 2021 року у сумі 1117594,00 грн. - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Київська обласна прокуратура, (бульвар Лесі Українки, 27/2, м. Київ, 01601, ).

Суддя О.А. Вовченко

.