Справа № 280/4705/25
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року Справа № 280/4705/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Батрак І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідач), в якому просить:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в надісланні позивачу трудової книжки і копії наказу про звільнення на підставі її заяви від 17.04.2025;

зобов`язати відповідача направити поштою позивачу копію наказу про його звільнення і трудову книжку на його ім`я на підставі його особистої заяви від 17.04.2025.

На обґрунтування позовних вимов в адміністративному позові зазначає, що п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58, не встановлює таких умов як зазначення поштового індексу, області, міста, вулиці, номеру будинку. За цим нормативним документом достатньо звичайної поштової адреси, про що позивач зазначила у своєму запиті (поштовий індекс, область, місто, поштове відділення). Щодо надання довідки внутрішньо переміщеної особи для отримання власної трудової книжки, то ця вимога взагалі є абсурдною щодо вирішення питання трудових відносин, оскільки жоден нормативно-правовий акт, що регулює трудові правовідносини, не містить вимоги про отримання статусу внутрішньо переміщеної особи. Крім того, наголошує, що за Законом України від 05.02.2021 №1217-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі» з 10 червня 2021 року в Україні офіційно діють електронні трудові книжки. Так, ГУ ПФУ в Запорізькій області вбачається, що трудова книжка позивача ним була оцифрована до звільнення позивача, а тому мала своєчасно бути передана позивачеві відповідно до законодавчих вимог.

Ухвалою судді від 06.06.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 КАС України. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, 17.06.2025 через систему «Електронний суд» направив до суду відзив на позовну заяву (вх. №30362), в якому стверджує, що у ст. 47 КЗпП читаємо про те, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення: 1. видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення та письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні; 2. розрахуватися з ним у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП; 3. видати належно оформлену трудову книжку або, на вимогу працівника, внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігає працівник. При цьому, у п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 05.02.2021 №1217-ІХ зазначено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати належно оформлену трудову книжку працівнику, з яким укладений трудовий договір до набрання чинності Законом №1217-ІХ та який звільняється до завершення процедури включення до реєстру застрахованих осіб Держреєстру соцстрахування відсутніх відомостей про трудову діяльність. Зазначені законодавчі норми прямо передбачають, що отримати трудову книжку при звільненні має право саме працівник. В заяві від 17.04.2025 позивач вказує лише місто та індекс відділення Укрпошти та зазначає «до запитання» та свій номер телефону, проте поштовий індекс та назва міста не є поштовою адресою. Поштова адреса розташування житла людини або установи (підприємства) відносно країни, регіону (області), району, міста (села, селища), вулиці (провулку). До поштової адреси включено поштовий індекс, номер будівлі, корпусу та номер приміщення у будівлі (квартири, офісу тощо). Отже, текст заяви ніяким чином не підтверджує перебування позивача на підконтрольній території України. Навпаки, у позовній заяві позивач зазначає місцем свого перебування місто Бердянськ Запорізької області яке є тимчасово окупованою територією України з 24.02.2022, що визначено Законом України від 15.04.2014 № 1207-VІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309. Таким чином, виходячи з вищезазначеного, вважає, що підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював на посаді головного спеціаліста-системотехніка відділу опрацювання пенсійної документації та з питань житлових субсидій та пільг № 2 управління з питань виплати пенсій, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Запорізькій області.

Позивача відповідно до його особистої заяви з 20 грудня 2022 року було звільнено із займаної посади за власним бажанням відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю України та частини 1 статті 86 Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ «Про державну службу».

17 квітня 2025 року позивач засобами електронного зв`язку направив до ГУ ПФУ в Запорізькій області запит на отримання оригіналу трудової книжки, в якому зазначив поштову адресу і свої прізвище, ім`я і по батькові як отримувача відправлення, а також підписав заяву за допомогою ЕЦП, що саме відповідачем не заперечено.

Листом від 15.05.2025 № 0800-0701-8/47039 відповідач відмовив у направленні поштою трудової книжки позивача із посиланням на те, що у запиті відсутня повна адреса для пересилання трудової книжки (поштовий індекс, область, місто, вулиця, номер будинку тощо). Крім того, вказано, що трудова книжка повинна бути переслана особисто, а тому надіслати її на відділення Укрпошти «до запитання» у Головного управління не має правових підстав. Також зобов`язано позивача надати будь-які підтверджуючі документи, в тому числі довідку внутрішньо переміщеної особи, щодо адреси позивача на підконтрольній частині України, на яку в подальшому можливо буде переслати трудову книжку.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо відмови в надісланні трудової книжки і копії наказу про звільнення на підставі його заяви від 17.04.2025, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 47 Кодексу законів про працю України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; до трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція №58).

Пунктом 1.1 Інструкції № 58 визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність.

Відповідно до п. п. 4.1, 4.2 вищевказаної Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-IX у період дії воєнного стану порядок організації діловодства з питань трудових відносин, оформлення і ведення трудових книжок та архівного зберігання відповідних документів у районах активних бойових дій визначається роботодавцем самостійно, за умови забезпечення ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці.

Отже, вказаними нормативно-правовими актами визначено, що після звільнення працівника роботодавець зобов`язаний видати належну йому трудову книжку.

При цьому, вимогами Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено можливість надіслати трудову книжку за заявою працівника.

Як вказує позивач, на даний час він не має можливості особисто звернутись до відповідача, у зв`язку із чим засобами електронного зв`язку направив заяву до ГУ ПФУ в Запорізькій області на отримання оригіналу трудової книжки, в якому зазначив поштову адресу і свої прізвище, ім`я і по батькові як отримувача відправлення, підписав заяву за допомогою ЕЦП.

Постановою Кабінету міністрів України від 05.03.2009 №270 (зі змінами) затверджені Правила надання послуг поштового зв`язку, відповідно до підпункту 1 пункту 32 яких поштове відправлення, поштовий переказ супроводжує така інформація, що надається відправником або зазначається на поштовому відправленні, якщо обов`язковість її надання (зазначення на поштовому відправленні) встановлена оператором поштового зв`язку: найменування адресата (одержувача) та відправника: для фізичних осіб - прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), для юридичних осіб повне найменування підприємства, установи, організації, якщо відомо - ім`я та прізвище адресата. На простих та реєстрованих поштових картках, листах (крім тих, що адресуються до запитання, до відділення) може бути зазначено лише прізвище та ініціали або ім`я та прізвище. На поштових відправленнях, адресованих до населених пунктів, які не мають вулиць і нумерації будинків, прізвище, ім`я та по батькові адресата (за наявності) зазначаються повністю; номер абонента, за яким отримуються електронні комунікаційні послуги щодо мобільного або фіксованого зв`язку відправника та адресата (одержувача) (для реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, крім поштових карток, листів без оголошеної цінності, відправлень для сліпих).

Таким чином, у відповідача наявна можливість здійснити відправлення запитуваних документів на вказану позивачем адресу із зазначенням мобільного номеру телефону.

Щодо посилання відповідача на надання довідки внутрішньо переміщеної особи для отримання позивачем трудової книжки, то суд наголошує, що жоден нормативно-правовий акт, що регулює трудові правовідносини, не містить вимоги про отримання статусу внутрішньо переміщеної особи, доводів протилежного відповідачем суду не наведено.

Суд наголошує, що вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок визначають, що пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Втім, у зазначеній Інструкції не встановлено обмежень щодо тієї особи, яка буде отримувати трудову книжку.

Водночас, чинне законодавство, що регулює порядок видачі трудових книжок працівникам після звільнення, не покладає обов`язку на роботодавця пересвідчуватись у достовірності вказаної адреси відправлення, а робітник, який має намір отримати трудову книжку за допомогою засобів поштового зв`язку, не зобов`язаний підтверджувати будь-якими доказами своє місцезнаходження. Єдиною умовою для отримання робітником своєї трудової книжки після звільнення засобами поштового зв`язку є письмова згода із зазначенням адреси направлення.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що ОСОБА_1 має право на отримання своєї трудової книжки, проте обставини цієї справи свідчать про те, що ГУ ПФУ в Запорізькій області протиправно йому відмовлено у направленні поштою на запит копії наказу про звільнення і трудової книжки, а тому суд з метою захисту прав та інтересів позивача вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити направлення позивачу засобами поштового зв`язку копії наказу про його звільнення і трудову книжку на його ім`я на підставі його особистої заяви від 17.04.2025.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності рішень, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

У силу вимог частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 в надісланні трудової книжки і копії наказу про звільнення на підставі його особистої заяви від 17.04.2025.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області направити поштою ОСОБА_1 копію наказу про його звільнення і трудову книжку на його ім`я на підставі його особистої заяви від 17.04.2025.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 968,96 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак