Справа № 420/14976/25
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2025-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/14976/25

Головуючий в 1 інстанції: Караван Р. В.

Час і місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

розглянувши в порядку письмового провадження місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 на користь держави в особі НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) (адреса: АДРЕСА_1 ), Реквізити для зарахування коштів на спеціальний фонд - інші джерела власних надходжень (1002030) (для здійснення відшкодування вартості привласненого майна). Розрахунковий рахунок UA 82 22 100 1 3020 01676 МФО 820172, банк Державна казначейська служба України Реквізити для зарахування коштів на загальний фонд (1002030) (для здійснення відшкодування за нараховану безпідставно заробітну плату) Розрахунковий рахунок UA 06 14 000 1 0000 01676 Державна казначейська служба України, м. Київ ) у розмірі заподіяної державі матеріальної шкоди на загальну суму 26 536, 25 (двадцять шість тисяч п`ятсот тридцять шість грн. 25 коп.)

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року у відкритті провадження у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовлено.

Роз`яснено позивачеві, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Роз`яснено позивачеві, що вказані в позові вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, Військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, наголошуючи, зокрема, на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення спірного питання, порушенні судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що факт того, що позивач обґрунтовує вимоги нормами Цивільного кодексу України (зокрема, ст. 1212, 1215), не змінює адміністративного характеру спору. Тож використання норм Цивільного кодексу України у позовних вимогах не змінює характеру правовідносин, що виникли у зв`язку із виконанням публічних функцій державою чи її органами. Вважає, що відмова у відкритті провадження з формальних підстав у справі, де наявний очевидний публічно-правовий спір, є непропорційним обмеженням права на судовий захист.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.311 КАС України, враховуючи достатність доказів для її вирішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Приймаючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір не носить публічно-правового характеру та не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, а тому має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів надаючи оцінку ухвалі суду першої інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги зазначає наступне.

Як вже зазначалося, суд першої інстанції вказав на належності даного спору до юрисдикції цивільних судів, відповідно існуванні підстав для відмови у відкритті провадження.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 4 КАС визначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Таким чином, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб кваліфікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування

Частиною четвертою статті 5 КАС України визначено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 19 КАС установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

за наслідками розгляду справи №818/1688/16 (постанова від 05.12.2018) Велика Палата Верховного Суду з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, відступила від висновку, викладеного, зокрема, й у постанові від 20.06.2018 у справі №815/5027/15 виходячи з таких міркувань.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/ посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

З метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень Велика Палата Верховного Суду у цій постанові відступила від висновків, викладених у постановах від 10.04.2018 у справі №533/934/15-ц, від 20.06.2018 у справі № 815/5027/15, від 03.10.2018 у справі №755/2258/17, про те, що спори за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення збитків/відшкодування шкоди, завданих особою, що перебуває або перебувала на державній/публічній службі, має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Правовий висновок, сформований у постанові від 05.12.2018 у справі №818/1688/16, велика Палата Верховного Суду неодноразово підтримала, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 723/18/17 (провадження № 14-563цс18), від 04.09.2019 у справі № 127/7858/18 (провадження №14-373цс19).

Частиною 4 статті 19 КАС установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно із частиною 1 статті 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як вже зазначалося, у випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

З матеріалів справи слідує, що спір між сторонами виник щодо стягнення надмірної виплати грошового забезпечення (дворазова виплати допомоги на оздоровлення за 2023 рік)

Так, позовні вимоги прямо випливають з публічно-правових відносин, які виникли під час проходження військової служби.

У справі, що розглядається, позов подано суб`єктом владних повноважень (військова частина НОМЕР_1 ) у зв`язку з виконанням владних управлінських функцій - зокрема, при здійсненні фінансування, нарахування і виплати грошового забезпечення військовослужбовцю.

Колегія суддів звертає увагу, що у даній справі доводиться не тільки факт завдання військовослужбовцем шкоди/збитків, а й надається оцінка правомірності дій винної особи відповідно до статті 19 КАС.

Отже, керуючись вищевказаними приписами закону суд цивільної юрисдикції не вирішить ні причинний, ні наслідковий зв`язок між шкодою/збитками та порушеннями допущеними відповідачем під час проходження військової/державної/ публічної служби.

Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, що помилково не встановлено судом першої інстанції.

Отже, ухвала суду першої інстанції не вмотивована та відступає від усталеної судової практики. Суд, приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження, не взяв до уваги ряд фактів та обставин.

За таких обставин колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 320, 321, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И ЛА :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено та підписано 05 серпня 2025 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова