Справа № 522/14092/22
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2025-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 серпня 2025 року

м. Київ

справа №522/14092/22

адміністративне провадження № К/990/30891/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів - Мацедонська В.Е., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевірив касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Соколова Дмитра Сергійовича на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 23 травня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2025 року у справі №522/14092/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства №642 від 22 вересня 2022 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2023 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 березня 2023 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Позивачем подано заяву про перегляд рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2023 року за нововиявленими обставинами, в обґрунтування якої зазначав, що після ухвалення остаточного судового рішення у справі №522/14092/22, ОСОБА_1 отримав рішення ДМСУ від 16 червня 2023 року № 84-23 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 28 листопада 2023 року (справа №420/19154/23) відмовив у адміністративному позові ОСОБА_1 до ДМСУ.

П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 01 жовтня 2024 року частково задовольнив апеляційну скаргу адвоката Соколова Д.С. в інтересах ОСОБА_1 , скасувавши рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2023 року та зобов`язав ДМСУ повторно розглянути особову справу ОСОБА_1 .

На підставі постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року, ДМСУ 31 грудня 2024 року прийняло рішення №195-24 про визнання ОСОБА_1 особою, яка потребує додаткового захисту, та видало відповідне посвідчення.

ОСОБА_1 вважає, що надання йому статусу особи, яка потребує додаткового захисту, є нововиявленою обставиною.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2025 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2025 року, відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - Соколова Дмитра Сергійовича про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01 лютого 2023 року у справі № 522/14092/22 залишено в силі.

21 липня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Соколова Дмитра Сергійовича на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 23 травня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2025 року у справі №522/14092/22, у якій позивач просить скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій, заяву про перегляд рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2023 року за нововиявленими обставинами задовольнити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 .

Перевіривши матеріали касаційної скарги та зміст ухвалених у цій справі судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження з наступних підстав.

Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують положення статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Частиною другою статті 328 КАС України встановлено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Так, у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пункті 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові), 4 (відмови у відкритті провадження у справі), 12 (залишення позову (заяви) без розгляду), 13 (закриття провадження у справі), 17 (відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), 20 (заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження) частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що зазначені заявником обставини, не є нововиявленими в розумінні пункту 1 частини другої статті 361 КАС України, оскільки не є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення. Неможливість на сьогодні примусового видворення з України заявника є новою обставиною, що з`явилася після розгляду справи та не є підставою для перегляду справи, а також не спростовує встановлені судом обставини щодо порушення ним міграційного законодавства, які було покладено в основу рішення.

Відповідно до положень статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами в разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час розгляду справи, не допускається, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність фізичної особи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина шоста цієї ж статті).

Отже, нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.

До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є:

- існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява;

- на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду;

- істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду. Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ. Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Відповідно до частини першої статті 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.

Згідно з частиною другою статті 365 КАС України заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що до суду апеляційної інстанції може бути подано заяву про перегляд ухваленого ним судового рішення з підстав, визначених пунктами 1-3 частини другої та пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, виключно у випадку, якщо судом апеляційної інстанції змінено рішення суду першої інстанції або ухвалено нове судове рішення.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення, суди попередніх інстанцій правильно виснували, що наведені позивачем обставини не є нововиявленими в розумінні статті 361 КАС України, оскільки не існували та не могли бути встановлені під час розгляду та вирішення справи й ухвалення судового рішення, а тому не є нововиявленою обставиною та обставина, що з`явилась після розгляду справи.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Отже Верховний Суд констатує, що суди попередніх інстанцій, дійшли висновку про те, що наведені позивачем обставини не є нововиявленими, вірно застосували положення частини першої статті 369 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною другою статті 333 КАС України встановлено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 328, 328, 333 КАС України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Соколова Дмитра Сергійовича на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 23 травня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2025 року у справі №522/14092/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді М.В. Білак

В.Е. Мацедонська

Ж.М. Мельник-Томенко