Справа № 607/16269/25
Суддя: Ломакін В. Є.
Дата ухвалення: 2025-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.08.2025 Справа №607/16269/25 Провадження №2-а/607/654/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Ломакіна В.Є.,

за участю секретаря с/з Музики А.Б.,

представника позивача Дядишин Л.В.,

представника відповідача адвоката Свиріпа-Депутат В.З.,

перекладача Черновської Ж.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області до громадянки російської федерації ОСОБА_2 про примусове видворення іноземця за межі території України,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області звернулося до суду з позовом до громадянки російської федерації ОСОБА_2 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянки російської федерації ОСОБА_2

06 серпня 2025 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Положеннями частини 8 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до статті 261 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї.

Представник позивача Дядишин Л.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач громадянка російської федерації ОСОБА_1 у судовому засіданні позов не визнала, показала, що прибула на територію України у 2012 році, де проживала у двоюрідної сестри померлого чоловіка. Періодично вона перетинала кордон України з росією, проте після введення в Україні військового стану залишилась в Україні та не мала можливості виготовити закордонний паспорт. Просить суд надати можливість оформити статус біженця.

Представник відповідача Свиріпа-Депутат В.З. підтримала позицію відповідача, просила надати можливість ОСОБА_1 одержати статус біженця.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами докази та дослідивши надані матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як убачається з матеріалів справи, 06.08.2025 року працівниками Збаразького відділу УДМС у Тернопільській області спільно з працівниками УСР в Тернопільській області під час виконання повноважень щодо запобігання і протидії нелегальній (незаконній) міграції, інших порушень міграційного законодавства виявлено громадянку російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває на території України з порушенням законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, документи, які б посвідчували особу чи дають право на виїзд з України, а також документи, які підтверджують законність перебування у вказаної іноземки, відсутні.

В ході перевірки посадовими особами Збаразького відділу УДМС у Тернопільській області встановлено, що громадянка російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в кінці 2016 року по паспортному документу № прибула на територію України через КПП "Хутір-Михайлівський", з приватною метою. Після в`їзду в Україну Відповідач її територію не покидала. Під час перебування в Україні, термін перебування на її території не продовжувала. Посвідкою на тимчасове проживання не документувалася. Із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, не зверталася, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, не отримувала.

29.05.2024 за фактом перевищення встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, уповноваженими посадовими особами Збаразького відділу УДМС у Тернопільській області відносно громадянки російської федерації ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МТР 001571, у якому зафіксовано порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства відповідальність за яке передбачено частиною 2 статті 203 КУпАП. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МТР 001570 від 29.05.2024, відповідно до якої на вищезазначеного іноземця накладено адміністративне стягнення у розмірі 3400,00 грн. Адміністративний штраф сплачено згідно квитанції №92 від 30.05.2024. Відповідачкою у встановленому порядку постанову про накладення на нього адміністративного стягнення серії ПН МТР 001570 від 29.05.2024, не оскаржено.

29.05.2024 року прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства № 015781/35 стосовно громадянки російської федерації ОСОБА_2 , яким останню зобов`язано залишити територію України у строк до 25.06.2024 року.

Водночас, громадянка російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішення про примусове повернення від 29.05.2024 року у встановлений у рішенні строк добровільно не виконала, територію України у строк до 25.06.2024 року не залишила.

Згідно витягу з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон "Аркан" від 06.08.2025 року, вбачається, що рішення від 29.05.2024 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни, прийняте щодо громадянки російської федерації ОСОБА_2 залишається не виконаним, зазначена іноземка у встановлений строк за межі території України не виїхала, державний кордон України не перетинала.

За результатами проведених раніше перевірок посадовими особами Збаразького відділу УДМС у Тернопільській області Тихонюк Олександри Сергіївни не було виявлено, оскільки постійне місце проживання/перебування у останньої було відсутнє, тому такі перевірки проводилися із залученням працівників поліції.

06.08.2025 уповноваженими посадовими особами Збаразького відділу УДМС у Тернопільській області прийнято рішення про примусове видворення з України громадянки російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за № 00509.

Рішення про примусове видворення з України громадянки російської федерації ОСОБА_2 від 06.08.2025 року Відповідачкою не оскаржувалось.

Перед прийняттям 06.08.2025 року рішення про примусове видворення з України Відповідача, за результатами перевірки, проведеної за наявними обліками територіальних органів ДМС та відомчої інформаційної системи «Оформлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами Державної міграційної служби України встановлено, що громадянка російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянства України не набула, посвідкою тимчасове/постійне проживання не документувалася, із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, не зверталася, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, не отримувала (підтверджується доповідною запискою Збаразького відділу УДМС у Тернопільській області від 06.08.2025).

Обставини за яких громадянка російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не може бути примусово видворена з України, визначені частиною 1 статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", не встановлено. Також, відсутні підстави для віднесення даної іноземки до категорії осіб, які підпадають під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На даний час громадянка російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває в Україні без документів, що дають право на виїзд з України. До компетентних органів (посольства чи консульства) з приводу оформлення паспортного документу чи документу, який дає право на виїзд з України не звертала і звертатись не збирається, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем та відсутністю законного джерела доходу, власності.

Відповідно до протоколу про адміністративне затримання № МТР 000011 від 06.08.2025 з метою вирішення питання про поміщення до ПТПІ громадянку російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано за ч.2 ст.263 КУпАП .

Судом встановлено, що громадянка російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає на території України без відповідних документів на право проживання в Україні, постійного законного джерела існування, дозволу на працевлаштування не має. За отриманням статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту на території України до підрозділів ДМС України не зверталася.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначений Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну та виїзд іноземців та осіб без громадянства з України здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Статтею 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону (ч. 1).

Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України (ч. 2).

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування в Україні на період існування обґрунтованих підстав для подальшого перебування.

Частиною 2 статті 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію або якщо такий договір не має механізму реалізації чи не виконується.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Рішення про примусове видворення не приймається стосовно іноземців та осіб без громадянства, підстави для примусового видворення яких виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон під час їх виїзду з України.

Іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня прийняття такого рішення та додається до строку заборони в`їзду в Україну, який особа мала до цього.

За приписами ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

-де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

-де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

-де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

-де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Згідно з ч. 1 ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу.

Відповідно до ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.

Частиною 13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Отже, для подання компетентним органом адміністративного позову про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення необхідне дотримання наступних умов: наявність рішення про примусове видворення та наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення.

Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання визначається Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України 22 січня 2018 року № 38/77).

Розділом VI Інструкції визначено порядок дій з ідентифікації та документування іноземців.

Якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Проаналізувавши дані норми спеціального законодавства можна дійти висновку, що ідентифікація органами міграційної служби відносно іноземців здійснюється з обов`язковим урахуванням запитів до відповідних дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця та відповідей на них.

На момент виявлення та затримання іноземця документ, що посвідчує особу іноземця та дає йому право на виїзд за територію України іноземцем надано не було.

Положеннями частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 24 травня 2023 року № 296/8455/22 Верховний Суд зазначив: «за наявності певних перелічених умов, існує правова можливість здійснити затримання іноземця або особи без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення як з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, так і лише для забезпечення видворення за межі території України, як досягнення самостійної мети без необхідності ідентифікації. Але в будь-якому випадку повинна існувати така умова як примусове видворення. Якщо ж відсутнє примусове видворення особи, то затримувати особу та відповідно продовжувати строк її тримання в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, забороняється».

Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 359/5975/17 дійшов висновку, що при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Зокрема, відповідно до пункту «f» частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У пункті 103 Рішенні Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року «Справа «Анатолій Руденко проти України» (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин.

З вищевикладеного убачається, що доказів, які б мали підтвердити законність перебування відповідача на території України, суду не надано, відповідач не звертався до Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області із заявою про надання їй статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Поряд з цим, оскільки відповідач не має постійного місця проживання, в останньої відсутній документ, що дає право на виїзд з України, у суду наявні підстави вважати, що вона ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення та існує ризик її втечі, позовні вимоги про затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України строком на шість місяців, підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу на те, що виявлення та надання іноземцем, що вже перебуває ПТПІ та знаходиться в процесі його ідентифікації, будь-якого документу що має відношення до іноземця, не являється підставою для скасування раніше прийнятого рішення про затримання та поміщення такого іноземця до ПТПІ, як і не може слугувати беззаперечним аргументом щодо його ідентифікації. Такий документ може лише посприяти органам державної влади у вчиненні дій стосовно ідентифікації іноземця.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Аналізуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області до громадянки російської федерації ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 373 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за можливе звернути рішення до негайного виконання.

Керуючись статтями 26, 30, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» за № 1 від 25 червня 2009 року, статтями 2, 5, 6, 194, 211, 217, 288, 289, 373 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області до громадянки російської федерації ОСОБА_2 про примусове видворення іноземця за межі території України - задовольнити.

Затримати громадянку російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, терміном на 6 (шість) місяців, для її ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення про затримання іноземця або особи без громадянства не зупиняє його виконання.

Рішення суду звернути до негайного виконання.

Учасники справи:

позивач - Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, , місцезнаходження м. Тернопіль, вул. Текстильна 1-Б;

відповідач ОСОБА_2 , місце тимчасового проживання відсутнє.

Головуючий суддяВ. Є. Ломакін