Справа № 758/10497/23
Суддя: Захарчук С. С.
Дата ухвалення: 2025-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Захарчук С. С. ,

за участю секретаря - Обиход В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця.

Зазначав, що відповідно до постанови Подільського районного суду м. Києва від 06.12.2021 на нього в порядку КУпАП накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Відповідно до постанови державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 06.09.2022 відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови Подільського районного суду м. Києва від 06.12.2021 про стягнення з нього штрафу у розмірі 34 000 грн. (ВП № НОМЕР_1).

Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена державним виконавцем з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки постанова Подільського районного суду м. Києва від 06.12.2021 направлена на примусове виконання поза межами строків, передбачених ст. 303 КУпАП.

Посилаючись на зазначені обставини просив визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 06.09.2022.

Крім того, посилаючись на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження є протиправною, а тому й інші постанови, винесені державним виконавцем у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 є протиправними, а тому просив скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 06.09.2022, постанову про арешт коштів боржника від 28.09.2022, постанову про арешт майна боржника від 28.09.2022, постанову про розшук майна боржника від 19.10.2022.

Відповідно до ухвали судді Подільського районного суду м. Києва Скрипник О.Г. від 06.11.2023 відкрито провадження у даній справі та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

У відзиві на позов представник відповідача проти задоволення позову заперечив, вказавши на дотримання державним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження» при відкритті виконавчого провадження.

Крім того вказав на те, що державним виконавцем 18.10.2023 відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з коштів та майна боржника, а також припинено розшук належного боржнику транспортного засобу.

Посилаючись на зазначені обставини, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2024 справу розподілено судді Подільського районного суду м. Києва Захарчук С.С. у зв`язку з тим, що відповідно до наказу № 3/02-02 від 11.01.2024 відраховано зі штату Подільського районного суду м. Києва суддю Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Скрипник О.Г.

У судове засідання позивач не з`явився, його представником подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи.

Суд, вивчивши матеріали, дійшов наступного висновку.

Обґрунтовуючи позов про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця, ОСОБА_1 посилався на те, що державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 з примусового виконання постанови Подільського районного суду м. Києва від 06.12.2021 у справі № 758/13199/21 було порушено норми Закону України «Про виконавче провадження».

Установлено, що відповідно до постанови судді Подільського районного суду м. Києва від 06.12.2021 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до постанови державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 06.09.2022 відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови Подільського районного суду м. Києва від 06.12.2021 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 34 000 грн. (ВП № НОМЕР_1).

06.09.2022 державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

28.09.2022 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.

28.09.2022 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

19.10.2022 державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника.

У статті 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» ЄСПЛ указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність.

У справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria, заява N 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Виконання постанов про накладення адміністративних стягнень врегульовано у статтях 298-305 у розділі V КУпАП.

Зокрема, у статті 304 КУпАП передбачено, що питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

У статті 305 КУпАП передбачено, що контроль за правильним і своєчасним виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення здійснюється органом (посадовою особою), який виніс постанову, та іншими органами державної влади в порядку, встановленому законом.

Статтею 287 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця як окремої категорії адміністративного спору.

Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. У позовній заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).

З матеріалів справи слідує, що позивач оскаржує постанови державного виконавця у виконавчому провадженні щодо примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Такі справи (про накладення адміністративного стягнення) розглядаються районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами, іншими органами (посадовими особами) в порядку, встановленому КУпАП, яким передбачено порядок примусового виконання постанов про накладення адміністративного стягнення. Проте цим Кодексом не передбачено можливості оскарження в порядку судового контролю за виконанням судових рішень дій осіб, уповноважених здійснювати таке примусове виконання.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 757/62025/17.

Аналіз наведених правових положень у сукупності з обставинами цієї справи дають підстави для висновку, що даний спір з приводу оскарження дій державного виконавця щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого судом у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в порядку КУпАП підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки КУпАП не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб.

(Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 757/61236/16-ц (провадження № 14-431цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 824/297/18-а)

Разом з тим, розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів визначено статтею 20 КАС України.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 20 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

Пунктами 1-3 ч. 1 ст. 20 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності суб`єктів у сфері медіа, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників суб`єктів у сфері медіа, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні, або особами без громадянства; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Відповідно до ч. 5 ст. 287 КАС України адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Таким чином, згідно зазначених норм КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні справи даної категорії у разі виконання державним виконавцем рішень, ухвалених такими судами в порядку КАС України.

Оскільки виконавчий лист було видано Подільським районним судом м. Києва у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розглянутої Подільським районним судом м. Києва в порядку КУпАП, дана справа не підсудна Подільському районному суду м. Києва як адміністративному суду.

Згідно з ч. 2 ст. 20 КАС України окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частинами першою та третьою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 318 КАС України прийняття судом рішення з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25 - 28 цього Кодексу, є підставою для скасування рішення суду і направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

За правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 21.07.2019 у справі №855/306/19, належним та компетентним судом у розумінні процесуального закону є суд, який розглядає та вирішує справу за позовною заявою, поданою із дотриманням правил територіальної, інстанційної та предметної підсудності.

Наведені обставини свідчать, що Подільський районний суд м. Києва як адміністративний суд є неповноважним судом для розгляду та вирішення даної справи з огляду на її предметну підсудність.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо після відкриття провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця належить передати на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Керуючись статтями 19, 20, 29, 243, 248, 256, 287 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця передати на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України.

СуддяС. С. Захарчук