Справа № 420/32543/24
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2025-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/32543/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року, прийнятого в порядку письмового провадження суддею Караваном Р.В. у місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі Відповідач, ГУ ПФУ в Херсонській області) в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Херсонській області щодо відмови обчислення пільгового страхового стажу у півтора кратному розмірі за період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі (Камчатська область) за період з 10.09.1987 року до 01.01.1991 року та страхового стажу за період з 01.01.1992 року по 24.09.1992 року роботи на посаді вчителя трудового навчання у Пахачинській середній школі Олюторського району (Камчатської області) з 10.09.1987 року по 24.09.1992 року, яка знаходиться на території російської федерації;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області провести обчислення пільгового страхового стажу роботи з урахуванням стажу роботи один рік за півтора за період роботи з 10.09.1987 року до 01.01.1991 року у розмірі 4 роки 11 місяців 16 днів (3 роки 3 місяці 21 день на Крайній Півночі з рахуванням 1,5) та страхового стажу за період з 01.01.1992 року по 24.09.1992 року у розмірі 8 місяців 24 дні роботи на посаді вчителя трудового навчання у Пахачинській середній школі Олюторського району Камчатської області з 10.09.1987 року по 24.09.1992 року, яка знаходиться на території російської федерації.

Вимоги адміністративного позову обґрунтовано протиправною відмовою ГУ ПФУ в Херсонській області у зарахуванні до страхового стажу Позивача періодів роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі (Камчатська область) за період з 10.09.1987 року до 01.01.1991 року у півтора кратному розмірі, який підтверджується відомостями з трудової книжки серії НОМЕР_1 від 08.09.1980 року. Також Позивач не погоджується із бездіяльністю Відповідача, яка виразилась у не зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 01.01.1992 року по 24.09.1992 року на посаді вчителя трудового навчання у Пахачинській середній школі Олюторського району Камчатської області, що знаходиться на території російської федерації, через припинення російською федерацією участі з 01.01.2023 року в угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. В свою чергу, Позивач вважає, що зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, не може обмежувати Конституційне право та встановлювати підстави для відмови у призначенні, поновленні пенсії з підстав, ніж передбачені Законом № 1058-IV.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 року (з урахуванням ухвали суду від 18.04.2025 року про внесення виправлень у рішення суду) позов задоволено частково, а саме:

- визнано бездіяльність ГУ ПФУ в Херсонській області щодо відмови обчислення пільгового страхового стажу у півтора кратному розмірі за період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі (Камчатська область) за період з 10.09.1987 року до 01.01.1991 року роботи ОСОБА_1 на посаді вчителя трудового навчання у Пахачинській середній школі Олюторського району Камчатської області протиправною;

- зобов`язано ГУ ПФУ в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.08.2024 року та провести обчислення пільгового страхового стажу роботи з урахуванням стажу роботи один рік за півтора за період роботи з 10.09.1987 року до 01.01.1991 року на посаді вчителя трудового навчання у Пахачинській середній школі Олюторського району Камчатської області з урахуванням висновків суду;

- в решті позову відмовлено;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Херсонській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1 211, 20 грн..

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, Відповідач звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення в цій частині та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для зарахування до пільгового страхового стажу Позивача у півтора кратному розмірі періоди роботи з 10.09.1987 року до 01.01.1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі (Камчатська область), оскільки в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 08.09.1980 року відсутні відомості про укладання письмових трудових договорів або про користування пільгами, передбаченими Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Крім цього, апелянт зазначає про відсутність підстав для прийняття до уваги копії архівної довідки від 30.01.2013 року № 81, виданою Муніципальною бюджетною загальноосвітньою установою «Пахачинська середня школа» (РФ), про роботу Позивача з огляду на те, що Законом України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» Україна зупинила дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах підписаної від імені України у м. Мінську 22.01.1993 року і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 року № 240/94 ВР, у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь. А також Україна вийшла з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 року і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, вчиненого від імені України у м. москві 28.03.1997 року і ратифікованого Законом України від 03.03.1998 року № 140/98-ВР. Після зупинення дії, Конвенція 1993 року не застосовується у відносинах з російською федерацією щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених у російській федерації, незалежно від дати їх видачі, посвідчення. Офіційні документи, видані компетентними органами російської федерації, приймаються на території України виключно за умови легалізації, в даному випадку, проставлення апостилю. Проте, Апелянт звертає увагу, що Позивачем долучено саме копію спірної архівної довідки (відсутній оригінал), без проведення легалізації документа (відсутній апостіль).

Відтак, підстав для повторного розгляду заяви Позивача від 16.08.2024 року, з метою обчислення пільгового страхового стажу роботи з урахуванням стажу роботи один рік за півтора за період роботи з 10.09.1987 року до 01.01.1991 року на посаді вчителя трудового навчання у Пахачинській середній школі Олюторського району Камчатської області у Відповідача немає

Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на таке.

Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, Позивач з 01.05.2024 перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Херсонській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV.

01.05.2024 року Позивач звернувся до органів Відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Згідно протоколу/розпорядження щодо призначення/перерахунку пенсії від 13.05.2024 року під час призначення пенсії, страховий стаж Позивача склав 31 рік 3 місяці 6 днів.

Згідно листа ГУ ПФУ в Херсонській області від 14.08.2024 року № 7018-6103/Б-02/8-2100/24 за записами трудової книжки НОМЕР_1 від 08.09.1980 року, до страхового стажу не зараховано період роботи в Пахачинській середній школі Олюторського району Камчатської області (Росія) з 10.09.1987 року по 24.09.1992 року, оскільки в наданій копії трудової книжки в даті наказу про зарахування на роботу не проглядається рік.

16.08.2024 року Позивач через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України звернувся із заявою про: «Допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами».

За результатами розгляду вищезазначеної заяви до страхового стажу зарахований період роботи з 10.09.1987 року по 31.12.1991 року. Страховий стаж після перерахунку склав 35 років 06 місяців 28 днів.

Проте, Позивач вважає, що територіальними органами Пенсійного фонду України, до його страхового стажу протиправно не зараховано період роботи з 01.01.1992 року по 24.09.1992 року, а період роботи з 10.09.1987 року по 31.12.1991 року має бути обраховано у півтора кратному розмірі як такий, що набутий в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Розглянувши справу по суті, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для обчислення періодів роботи Позивача на посаді вчителя трудового навчання у Пахачинській середній школі Олюторського району Камчатської області з 10.09.1987 року до 01.01.1991 року у півтора кратному розмірі як за роботу в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі (Камчатська область) з огляду на відповідні записи у трудовій книжці, які є достатніми для підтвердження роботи Позивача в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Щодо зарахування до страхового стажу Позивача періодів роботи з 01.01.1992 року по 24.09.1992 року на посаді вчителя трудового навчання у Пахачинській середній школі Олюторського району (Камчатської області), суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки після виходу України з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, під час призначення пенсії, стаж роботи набутий на території російської федерації не підлягає зарахуванню до страхового стажу, а спірний стаж набутий саме на території російської федерації.

В даному випадку, в межах цієї справи, Відповідачем подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

У зв`язку з чим, на підставі ч. 1 ст. 308 КАС України, справа та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції перевіряється судовою колегією в апеляційному порядку саме в цій частині позовних вимог.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

За змістом частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (п. 1).

В силу приписів частини 1 статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до частин 1, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До набрання чинності Законом № 1058-IV діяв Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-ХІІ).

Як зазначено ч. 1 ст. 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру її тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Статтею 62 Закону № 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Між тим, відповідно до пункту 5 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV період роботи до 01.01.1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності неврахуванням пенсійним органом до страхового стажу періодів роботи Позивача з 10.09.1987 року до 01.01.1991 року на посаді вчителя трудового навчання у Пахачинській середній школі Олюторського району Камчатської області, у пільговому зарахуванні.

Так, згідно записів трудової книжки Позивача серії НОМЕР_1 від 08.09.1980 року, судом першої інстанції встановлено, що Позивач з 10.09.1987 року до 24.09.1992 року працював у місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі.

При цьому, колегія суддів зазначає, що спору про те, що місцевість, де працював Позивач у спірних періодах, прирівнюється до районів Крайньої Півночі, між сторонами не існує.

Між тим, з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, пенсійному органу повинні бути надані або трудова книжка, або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 року по справі № 590/871/17, від 07.06.2018 року по справі № 173/637/17, від 03.07.2018 року по справі № 302/662/17-а, від 25.09.2018 року по справі № 554/1723/17, від 18.12.2018 року по справі № 263/13671/16-а, від 10.01.2019 року по справі № 352/1612/15а.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дії Відповідача щодо неврахування при призначені пенсії пільгового стажу роботи Позивача в районах Крайньої Півночі і щодо відмови в пільговому обчисленні його стажу за цей період з розрахунку один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі за один рік і шість місяців, з підстав ненадання строкового трудового договору, є протиправними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.05.2019 року по справі № 644/2182/17.

При цьому, твердження пенсійного органу про відсутність підстав для прийняття до уваги копії архівної довідки від 30.01.2013 року № 81, яка видана Муніципальною бюджетною загальноосвітньою установою «Пахачинська середня школа» (РФ), про роботу Позивача з огляду на припинена з 19.06.2023 року дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Так, 13.03.1992 року між Україною, Азербайджаном, рф, Білоруссю, Таджикистаном, Вірменією, Туркменістаном, Казахстаном, Узбекистаном, Киргизстаном та Молдовою підписано Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення, яка базується на територіальному принципі (далі Угода).

Статтею 1 Угоди визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.

Статтею ст. 6 Угоди передбачено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СССР за час до вступу в силу даної Угоди (п.п.1, 2 ст.6).

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії (п. 3 ст. 6 Угоди).

Отже, наведенні положення Угоди, гарантуючи захист прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, стосуються призначення пенсії та передбачають, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються лише при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.11.2019 року по справі № 676/6166/16-а, від 16.04.2020 року по справі № 555/2250/16-а, від 17.06.2020 року по справі № 646/1911/17, від 06.07.2020 року по справі № 345/9/17.

Відповідно до ст. 13 Угоди кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що, на час періоду роботи Позивача на території рф, Угода була чинною, а тому її положення протиправно не були застосовані пенсійним органом та, як наслідок, необґрунтовано не зараховано до страхового стажу Позивача період його роботи на території рф з 10.09.1987 року до 01.01.1991 року на посаді вчителя трудового навчання у Пахачинській середній школі Олюторського району Камчатської області, у пільговому зарахуванні

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ГУ ПФУ в Херсонській області не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 316 КАС України).

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України). Враховуючи викладене, оскільки в апеляційній скарзі оскаржується рішення суду першої інстанції виключно в частині задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки висновкам суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з чим у вказані частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: М.П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко