Справа № 760/28759/24
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Вівдиченко Т.Р., Грибан І.О.,

при секретарі судового засідання Харечко Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 02 січня 2025 року за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати постанови по справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №217277 від 09.10.2024 та серії ЕНА №3251852 від 12.10.2024.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що заявлені позивачем вимоги мають різні підстави виникнення і не пов`язані одними й тими самими доказами, що свідчить про порушення правил об`єднання позовних вимог та необхідність звертатися до суду з окремими позовами щодо скасування постанови від 09 жовтня 2024 року та постанови від 12 жовтня 2024 року.

Не погоджуючись із такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 02 січня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі доводи, апелянт зазначає, що обидві позовні вимоги мають єдину підставу виникнення - відсутність доказів вчинення позивачем адміністративних правопорушень, а також порушення відповідачем процедурних вимог.

Апелянт стверджує, що зі змісту позовних вимог не вбачається підстав, передбачених частиною четвертою та п`ятою статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що підстави щодо заборони об`єднання позовних вимог є вичерпними та розширеному тлумаченню не підлягають.

Також апелянт наголошує, що за приписами частини шостої статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вправі за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог у самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства. Отже, визначальною умовою для роз`єднання позовних вимог є та обставина, що таке роз`єднання сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства. Зазначений припис спрямований на те, щоб суб`єкт правовідносин міг з дотриманням принципів адміністративного судочинства і конкретних обставин скористатися правом на судовий захист.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржувана ним ухвала суду прийнята за неповно встановлених обставин та з порушенням норм процесуального права.

У тексті апеляційної скарги представник просить суд здійснювати розгляд апеляційної скарги за його відсутності та відсутності позивача.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2025 та від 05. 08.2025 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою позивача, встановлено строк для подання відзиву на неї та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Від Департаменту патрульної поліції 16.07.2025 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник зазначає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню,оскільки мотиви та підстави зазначені у ній є безпідставними та необгрунтованими. Оскаржувана ухвала винесена відповідно до вимог чинного законодавства України, враховуючи усі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, з урахуванням чого судова колегія вирішила продовжувати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Приписами пункту 6 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позовна заява повертається позивачу, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

За правилами частин четвертої та п`ятої статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Згідно з частиною шостою статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.

Зі змісту вищенаведених процесуальних норм вбачається, що об`єднання в одній позовній заяві декількох вимог допускається за умови пов`язаності їх між собою підставами виникнення або поданими доказами, а також основних і похідних вимог.

Таким чином, у випадку пред`явлення позивачем в одній позовній заяві кількох вимог, що становлять предмет адміністративного позову, вказані вимоги мають виникати з однакових юридичних фактів, тобто мати єдині підстави позову, оскільки в протилежному випадку виникають різні адміністративні позови, що належать до розгляду в окремих самостійних провадженнях.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, повернення позовної заяви суд першої інстанції обґрунтував тим, що заявлені позивачем вимоги мають різні підстави виникнення і не пов`язані одними й тими самими доказами, що свідчить про порушеня правил об`єднання позовних вимог.

Разом з тим, в оскаржуваної ухвалі суду не зазначено, які саме підстави позову є різними.

З позовної заяви вбачається, що позивач оскаржує постанови відповідача по справі про адміністративне правопорушення.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву на підставі пункту 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, не встановив об`єднання позивачем позовних вимог, що належить розглядати в порядку різного судочинства або щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Висновки суду першої інстанції фактично зводяться до підстав для роз`єднання позовних вимог в окремі провадження відповідно до частини шостої статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України. У свою чергу, наявність підстав для застосування положень статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України унеможливлює повернення позовної заяви за пунктом 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки наведена норма містить відповідне виключення.

Тобто, суд першої інстанції помилково застосував до позовної заяви наслідки, передбачені вищезазначеною нормою, оскільки відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом, та не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі №640/27758/20 та від 03 квітня 2024 року у справі №320/13495/23, і колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для відступу від неї.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що обов`язковою умовою повернення позовної заяви на підставі п. 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України є порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог та неможливість їх роз`єднання судом у порядку, передбаченому статтею 172 Кодексу адміністративного судочинства України.

Резюмуючи все викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового та передчасного висновку щодо порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог та про наявність підстав для застосування пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України, що призвело до порушення норм процесуального права та постановлення помилкової ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до частини третьої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Ураховуючи, що доводи апелянта стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального права знайшли своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 02.01.2025 та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 229, 242, 308, 311, 312, 320, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 02 січня 2025 у справі №760/28759/24 скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Т.Р.Вівдиченко

І.О.Грибан