Справа № 752/26393/24
Суддя: Митрофанова А. О.
Дата ухвалення: 2025-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/752/146/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Митрофанової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування позову позивачка вказує на те, що оскаржувані постанови винесено без повного з`ясування обставин, без належних доказів та з помилковим застосуванням нормативу для звичайної вантажівки (40 т) замість передбаченого для трьохвісного контейнеровоза (44 т). Також вказує на відсутність у постановах даних про причіп, що призвело до некоректного розрахунку і унеможливлює встановлення складу правопорушення.

Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила суд скасувати оскаржувані постанови як такі, що винесені без належних правових підстав та за відсутності події адміністративного правопорушення, а також стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору, понесені у зв`язку з поданням позову.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 грудня 2024 року справу передано на розгляд головуючого судді Митрофанової А.О.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року позовну заяву було залишено без руху з підстав несплати судового збору в повному обсязі за обидві заявлені вимоги немайнового характеру.

07 січня 2025 року позивачка через підсистему «Електронний суд» подала заяву про усунення недоліків, до якої додано квитанцію про сплату судового збору у розмірі, визначеному ухвалою суду від 16 грудня 2024 року.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 січня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

14 лютого 2024 року до суду надійшов відзив представника відповідача - Державної служби України з безпеки на транспорті Риженко І.С., у якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що оскаржувані постанови є законними та обґрунтованими, оскільки транспортні засоби не є контейнеровозами, а перевезення здійснювалося без відповідного маркування на контейнерах, що унеможливлює застосування підвищеного нормативу маси понад 40 тонн.

19 лютого 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив позивача, в якій він заперечує доводи відповідача, зазначаючи, що перевезення здійснювалося спеціалізованим трьохвісним контейнеровозом, контейнери мають відповідне маркування та фітинги, які свідчать про їх належність до контейнерних перевезень. При цьому відповідач не має повноважень на проведення експертизи або аналізу достовірності нанесених маркувань, а отже, не мав підстав для невизнання транспортного засобу контейнеровозом.

Клопотань від позивача та відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надійшло.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження обставин в їх сукупності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником транспортних засобів:

1. Спеціалізованих вантажних сідлових тягачів: марки MAN, модель TGX 24/440, номерний знак НОМЕР_1 ; марки VOLVO, модель FH 420, номерний знак НОМЕР_2 .

2. Спеціалізованих напівпричепів н/пр-контейнеровозів марки SCHMITZ, модель GOTHA, номерний знак НОМЕР_3 ; марки SCHMITZ, модель S01, номерний знак НОМЕР_4 .

Вказане підтверджується наявними у справі копіями свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів (т. 1, а.с.35-36).

25 листопада 2024 головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Теслюк Євгенією Володимирівною винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, серії АВ № 00003130, відповідно до якої 23 листопада 2024 року о 17 год 51 хв., за адресою М-01, км 49+495, Київська область, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , допустила рух транспортного засобу «MAN TGX 24.440», державний номерний знак НОМЕР_1 , із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, а саме: перевищення загальної маси транспортного засобу на 8,900 % (3.56 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, чим вчинила порушення, відповідальність за яке передбачено частиною другою статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Фактичні зафіксовані параметри транспортного засобу: кількість вісей - 6 шт.; відстань між вісями 1-2: 2 810 мм, 2-3: 1 090 мм, 3-4: 5 370 мм, 4-5: 1 310 мм; 5-6: 1 310 мм; навантаження на вісь 1 - 6 700 кг, 2 - 5 600 кг, 3 - 10 300 кг, 4 - 8 550 кг; 5 - 8 700 кг, 6 - 8 550 кг; загальна маса - 48 400 кг. Виміряні з урахуванням похибки вагові або габаритні параметри транспортного засобу (загальна маса): 43 560 кг.

Постановлено накласти штраф у сумі 8 500, 00 гривень.

Також 25 листопада 2024 головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Головня Тетяною Сергіївною винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, серії АВ № 00003132, відповідно до якої 23 листопада 2024 року о 17 год 51 хв., за адресою М-01, км 49+495, Київська область, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , допустила рух транспортного засобу «VOLVO FH 420», державний номерний знак НОМЕР_6 , із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, а саме: перевищення загальної маси транспортного засобу на 7,100 % (2.84 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, чим вчинила порушення, відповідальність за яке передбачено частиною другою статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Фактичні зафіксовані параметри транспортного засобу: кількість вісей - 6 шт.; відстань між вісями 1-2: 2 790 мм, 2-3: 1 010 мм, 3-4: 5 650 мм, 4-5: 1 320 мм; 5-6: 1 310 мм; навантаження на вісь 1 - 7 000 кг, 2 - 4 100 кг, 3 - 11 850 кг, 4 - 7 950 кг; 5 - 8 250 кг, 6 - 8 450 кг; загальна маса - 47 600 кг. Виміряні з урахуванням похибки вагові або габаритні параметри транспортного засобу (загальна маса): 42 840 кг.

Постановлено накласти штраф у сумі 8 500, 00 гривень.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-III.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до ч. 12 ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п. 2 Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно з ч. 4 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» установлено, що дія Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, поширюється на вітчизняних та іноземних перевізників, що здійснюють перевезення вантажів на території України

Згідно з п. 28 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007, плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Також, за статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08 вересня 2005 року № 2862-IV (далі - Закон №2862-IV) рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами регламентована статтю 132-1 КУпАП.

Зі змісту ч. 2 ст. 132-1 КУпАП вбачається, що адміністративним правопорушенням є перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами. За вчинення такого правопорушення передбачена адміністративна відповідальність у виді накладення штрафу, зокрема, в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 %, але не більше 20 %; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 %, але не більше 30 %; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 %.

Дія частини другої цієї статті поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів. Підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частинами 2, 3, 4 ст. 283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показів свідків.

Згідно із ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зі змісту оскаржуваних постанов вбачається, що 23 листопада 2024 року о 17 год. 51 хв., за адресою: М-01, км 49+495, Київська область, зафіксовано два транспортні засоби, що здійснювали рух із перевищенням нормативних параметрів, передбачених п. 22.5 Правил дорожнього руху. Зокрема, транспортний засіб марки MAN TGX 24.440, державний номерний знак НОМЕР_1 , перевищив дозволену максимальну фактичну масу на 8,900?% (3,56 тонни), а транспортний засіб марки VOLVO FH 420, державний номерний знак НОМЕР_2 , - на 7,100?% (2,84 тонни), при нормативі у 40 тонн.

Водночас, під час розгляду відомостей із матеріалів інформаційного файлу, створеного системою за допомогою технічних засобів, посадові особи відповідача визначили наведені транспортні засоби як трьохвісні автомобілі (тягачі) з трьохвісними напівпричепами, у зв`язку із чим дійшли висновку про дозволену максимальну масу такого транспортного засобу не вище 40 тон.

В якості даних транспортних засобів, рух яких зафіксовано в автоматичному режимі, у оскаржуваних постановах від 25 листопада 2024 року зазначено: MAN TGX 24.440, державний номерний знак НОМЕР_1 ; VOLVO FH 420, державний номерний знак НОМЕР_2 .

У матеріалах справи наявні копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_7 , з яких вбачається, що відповідні транспортні засоби є спеціалізованими вантажними сідловими тягачами. Крім того, долучено копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_8 та НОМЕР_9 на напівпричіп марки SCHMITZ GOTHA, державний номерний знак НОМЕР_3 , напівпричіп марки SCHMITZ S01, державний номерний знак НОМЕР_10 , в особливих відмітках яких зазначено, що це спеціалізовані напівпричепи - контейнеровози.

Згідно з фотозображеннями, здійсненими в автоматичному режимі в момент фіксації правопорушення, зафіксовано проїзд транспортних засобів MAN TGX 24.440, державний номерний знак НОМЕР_1 , та VOLVO FH 420, державний номерний знак НОМЕР_2 , з напівпричепами та контейнерами.

Водночас в оскаржуваних постановах відсутні відомості про марку, модель та державний номерний знак напівпричепів-контейнеровозів, з якими ці транспортні засоби перебували у складі автопоїздів, що є порушенням вимог ст. 283 КУпАП.

За таких обставин, при встановлені технічних характеристик транспортних засобів (тягачів) зі спеціалізованими напівпричепами-контейнеровозами, посадові особи відповідача повинні були ідентифікувати їх як трьохвісні автомобілі (тягачі) з трьохвісними напівпричепами (контейнеровозами) та визначати можливе перевищення ними фактичної маси виходячи із максимально дозволеної маси у розмірі 44 тони, а не 40 тон, як було враховано ними під час проведення розрахунків.

Зазначена невідповідність вимогам підзаконного нормативно-правового акта при проведенні розрахунків обумовлена тим, що відповідачем у оскаржуваній постанові в порушення Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1174 від 27 грудня 2019 року, не встановлено державний номерний знак напівпричепу, внаслідок чого відповідно відповідачем не були встановлені дійсні характеристики таких транспортних засобів та помилково визначена дозволена максимальна маса.

Таким чином, постанови від 25 листопада 2024 року серії АВ № 00003132, 00003130 не містить виміряних з урахуванням похибки вагових параметрів, встановлених саме для контейнеровозів, які рухались разом з транспортними засобами (тягачами) MAN TGX 24.440, державний номерний знак НОМЕР_1 , та VOLVO FH 420, державний номерний знак НОМЕР_2 , а тому є необґрунтованими та підлягають скасуванню.

Також, суд зауважує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Отже, окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен довести фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.

Посилання відповідача на те, що спеціалізовані напівпричепи - контейнеровози марки SCHMITZ GOTHA, державний номерний знак НОМЕР_3 , напівпричіп марки SCHMITZ S01, державний номерний знак НОМЕР_10 , повинні мати відповідне маркування, без якого віднести такий транспортний засіб до контейнеровозів немає можливості суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до наказу Міністерства транспорту України від 14 січня 1997 року № 363 «Про затвердження правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» (далі - Правила № 363) н/причеп-контейнеровоз - транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій - контейнерів.

Відповідно до п. 17.2-17.5 Правил № 363 забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів. Універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м., місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера.

У той же час, можливе недотримання власником вантажу або ж перевізником вимог щодо маркування контейнеру, не може змінити призначення та технічні характеристики одиниці транспортного обладнання, яка розміщена на спеціалізованому напівпричепі-контейнеровозі, для цілей її ідентифікації як причепа-контейнеровоза у розумінні Наказу № 363 та для цілей застосування положень п. 22.5 Правил дорожнього руху.

При цьому, спірними постановами позивача було притягнуто до відповідальності саме за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами, а не за порушення вимог щодо маркування контейнерів.

Посилання відповідача на судові рішення місцевих та апеляційних адміністративних судів України є безпідставними, оскільки такі судові рішення, відповідно до ст. 7 КАС України, не є джерелом права, що застосовуються судом при вирішенні справ та, виходячи з норм ч. 5 ст. 242 КАС України його висновки не є обов`язковими для врахування.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частина 1 ст. 139 КАСУ передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова особа.

З огляду на викладене, беручи до уваги положення КАС України, суд приходить висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 72, 77, 241-246, 286 КАС України, ст.ст. 7, 122, 251, 265-2, 268, 283-284, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Скасувати постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, від 25 листопада 2024 року серії АВ № 00003130 та АВ № 00003132, винесені Державною службою України з безпеки на транспорті відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст.132-1 КУпАП, якими застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8 500,00 грн за кожною постановою, провадження у цих справах закрити у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті (код 39816845) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.О. Митрофанова