Справа № 480/943/24
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2025-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 серпня 2025 року

м. Київ

справа №480/943/24

адміністративне провадження № К/990/26089/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Соколова В. М., суддів: Білак М. В., Єресько Л. О., перевіривши касаційну скаргу Сумської митниці на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2025 року у справі №480/943/24 за позовом ОСОБА_1 до Сумської митниці про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, к якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Сумської митниці від 10 січня 2024 року № 8-о "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу адміністрування митних платежів управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Сумської митниці;

- стягнути з Сумської митниці на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з дати звільнення до дати поновлення на роботі;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу адміністрування митних платежів управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Сумської митниці та в частині стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2025 року апеляційну скаргу Сумської митниці на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року у справі № 480/943/24 задоволено частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року у справі №480/943/24 частково змінено з мотивів та підстав задоволення позовних вимог.

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року залишено без змін.

Апеляційну скаргу Сумської митниці на додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року у справі № 480/943/24 - задоволено частково.

Додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року у справі № 480/943/24 - скасовано в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою в розмірі 10 000 грн. (десяти тисяч гривень), ухваливши в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні заяви представника позивача - відмовлено.

В іншій частині додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року залишено без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, відповідачем подано касаційну скаргу до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд".

Ухвалами Верховного Суду від 08 травня 2025 року, від 22 травня 2025 року, від 13 червня 2025 року касаційну скаргу Сумської митниці повернуто скаржнику.

Скаржник вчетверте звернувся до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову.

02 липня 2025 року ухвалою Верховного Суду визнано неповажними причини пропуску скаргу строку на касаційне оскарження та залишено без руху касаційну скаргу Сумської митниці з наданням строку для усунення виявлених недоліків касаційної скарги шляхом подання заяви із зазначенням підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з відповідними обґрунтуваннями і доказами; та уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань.

У зв`язку з перебуванням у відпустках суддів Верховного Суду Соколова В. М. у період з 07 липня 2025 року по 01 серпня 2025 року (наказ від 23 червня 2025 року № 2375/0/5-25), Єресько Л.О. у період з 07 липня 2025 року по 04 серпня 2025 року (наказ від 20 червня 2025 року № 2447/0/5-25), питання про відкриття касаційного провадження за цією касаційною скаргою вирішується після виходу суддів із відпустки.

11 липня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» на виконання ухвали про залишення касаційної скарги без руху надійшла уточнена касаційна скарга в якій міститься клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

В уточненій касаційній скарзі скаржник вказує підставою для касаційного оскарження судових рішень - пункти 2, 4 частини 4 статті 328 КАС України.

Окреслюючи підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник вказує про необхідність відступлення від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 808/588/17, від 20 січня 2020 року у справі №753/22893/17, від 05 грудня 2019 року у справі № 804/7399/16, від 24 квітня 2019 року у справі №808/892/17.

За приписами пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України оскарження судових рішень в касаційному порядку з цих підстав можливе у разі, якщо заявник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Верховний Суд зазначає, що оскарження судового рішення з підстав необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції полягає у аналізі аргументів Верховного Суду, що стали підставою для такого висновку та викладення обґрунтування щодо іншого підходу до застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах.

Разом з тим, зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції свідчить про те, що переглядаючи судове рішення та змінюючи його частково, суд апеляційної інстанції не застосовував висновки Верховного Суду у справах № 808/588/17, №753/22893/17, № 804/7399/16, №808/892/17. Тому підстави для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України відсутні.

З огляду на це Суд уважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України як підставу касаційного оскарження.

Обґрунтовуючи посилання на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник вказує, що суди попередніх не дослідили зібрані у справі докази.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 353 підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Аналіз вищенаведеної норми дозволяє дійти висновку про те, що обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із недослідженням судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження. Тобто, указане порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження.

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 87 Закону України "Про державну службу", є безпідставним, оскільки у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2024 року у справі №380/9055/22, викладено правовий висновок щодо застосування вказаних скаржником норм.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку скаржник вказує, що вперше касаційну скаргу було подано до суду касаційної інстанції з дотриманням встановленого законом строку на касаційне оскарження. Проте ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2025 року касаційну скаргу було повернуто скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, роз`яснивши, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду. Вдруге подану касаційну скаргу ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2025 року також повернуто скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України. Втретє подану касаційну скаргу у цій справі Верховний Суд ухвалою від 13 червня 2025 року повернув скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України. Враховуючи зазначене просить поновити строк на касаційне оскарження.

Так, Судом установлено, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено у відкритому судовому засіданні 25 березня 2025 року (повний текст складено 28 березня 2025 року), а касаційну скаргу подано через підсистему "Електронний суд" 17 червня 2025 року, тобто з пропуском передбаченого статтею 329 КАС України тридцятиденного строку на касаційне оскарження.

Оцінивши наведені скаржником обставини та обґрунтування причин пропуску строку, вирішуючи клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження колегія суддів виходить з наступного.

Суд повторно звертає увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Колегія суддів, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, зазначає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

Звернення з касаційною скаргою є шостим, а підставою для повернення попередніх касаційних скарг стало недотримання саме скаржником вимог статей 328 і 330 КАС України щодо належного викладення підстав, тобто, саме проявлений скаржником підхід до оформлення касаційних скарг став причиною для їх повернення.

Суд звертає увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

При цьому, Верховний Суд не наділений повноваженнями надавати оцінку іншим ухвалам, постановленим Верховним Судом у порядку визначеному цим Кодексом.

Ураховуючи обставини справи, зазначену скаржником причину пропуску строку на касаційне оскарження не можна вважати поважною, тобто такою, що не залежала від волевиявлення особи, яка оскаржує судове рішення, і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України сторони, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту, для чого, як особи, зацікавлені у її поданні, повинні вчиняти всі можливі та залежні від них дії, використовувати всі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Таким чином наведені скаржником причини пропуску строку касаційного оскарження судових рішень не дають достатніх і переконливих підстав визнання поважними причин пропуску такого строку та його поновлення.

Будь-яких інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, доводів на їх обґрунтування скаржником не наведено, відповідних доказів на їх підтвердження не надано.

Враховуючи вищенаведене, Верховний Суд приходить до висновків, що наведені у заяві скаржника обставини не можуть слугувати підставою для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

Пунктом 4 частини першої статті 333 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 4 частини першої статті 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання Сумської митниці про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2025 року у справі №480/943/24.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Сумської митниці на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2025 року у справі №480/943/24 за позовом ОСОБА_1 до Сумської митниці про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. М. Соколов

Судді М. В. Білак

Л. О. Єресько