Справа № 420/21585/24
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/21585/24

Головуючий І інстанції: Марин П.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 05.09.2024р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

09.07.2024р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Херсонській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в Херсонській області у виплаті їй недоотриманої пенсії ОСОБА_2 в розмірі - 19520,93 грн., за свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.10.2023р., спадкова справа №20 за 2023р., зареєстровано в реєстрі за №3354;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області виплатити їй недоплачену частину в розмірі - 19520,93 грн. недоотриманої пенсії ОСОБА_2 (матір позивачки) за свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.10.2023р., спадкова справа №20 за 2023 рік, зареєстрована в реєстрі за №3354.

Своїй позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона отримала свідоцтво про право на спадщину, яка складається з недоотриманої пенсії спадкодавця ( ОСОБА_2 ) в сумі - 80100,68 грн., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.10.2023р., яке видане приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Максимів Л.Д. Втім, відповідач виплативши суму недоотриманої пенсії в розмірі 60579,75 гривень, відмовив їй у виплаті решти котів у сумі - 19520,93 грн., чим незаконно перешкоджає в реалізації її прав, як спадкоємця, на отримання належного спадкового майна - пенсії спадкодавця, яка залишилася не отриманою нею за життя.

Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправною відмову ГУ ПФУ в Херсонській області у виплаті ОСОБА_1 недоотриманої пенсії ОСОБА_2 в розмірі 19520,93 грн., за свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.10.2023р., спадкова справі №20 за 2023р., зареєстровано в реєстрі за №3354. Зобов`язано відповідача виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину в розмірі 19520,93 грн недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.10.2023р., спадкова справі №20 за 2023h/, зареєстрована в реєстрі за №3354. Стягнуто з ГУ ПФУ в Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач 26.09.2024р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.09.2045р. та прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2024р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.

03.10.2024р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Херсонській області та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 .

19.10.2023р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Максимів Л.Д. видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом про те, що позивач є донькою ОСОБА_2 і спадкоємцем вказаного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_2 (1947р.н.), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 : недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю спадкодавця, що складає 80100,68 грн. у структурному підрозділі ПФУ станом на день смерті спадкодавця, що підтверджується довідкою, виданою ГУ ПФУ в Херсонській області 24.08.2023р. за №2100-0501-8/27180. Вартість спадкового майна, на яке видане це свідоцтво, становить 80100,68 грн..

ОСОБА_2 перебувала на обліку в ГУ ПФУ в Херсонській області.

03.05.2024р. позивач звернулась до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою, в якій просила розглянути питання щодо нарахування та отримання нею повної суми недоотриманої пенсії, що належить до спадщини.

Однак, листом від 03.06.2024р. №5018-4120/А-02/8-2100/24 ГУ ПФУ в Херсонській області повідомило позивача про те, що розмір недоотриманої пенсії за ОСОБА_2 було обраховано за 3 (три) роки до дня звернення тобто станом на серпень 2023р. Враховуючи, що позивач звернулась до ГУ ПФУ в Херсонській області з заявою по виплату недоотриманої пенсії у квітні 2024р., розмір недоотриманої пенсії було перераховано відповідно до дати звернення за період з квітня 2021р. по січень 2023р.

Вважаючи дії ГУ ПФУ в Херсонській області щодо відмови у виплаті недоотриманої пенсії протиправними, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості і доведеності позовних вимог та, відповідно, наявності підстав для їх задоволення в повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як передбачено ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1227 ЦК України визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

За правилами ст.52 Закону №1058-IV, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у ч.2 ст.36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в ч.1 цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у ч.1 цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті суми пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений ч.2 цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

При цьому, ЦК України не визначає строків, протягом яких члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів.

Положення ч.ч.2 та 3 ст.52 Закону №1058-IV, які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, також не обмежують жодним чином право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю.

Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі без будь-яких часових обмежень.

При цьому, норми ч.1 ст.46 Закону №1058-IV, які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Суд зазначає, що відповідно до ст.1300 ЦК України, зміни до свідоцтва про право на спадщину можуть бути внесені нотаріусом або ж в сільських населених пунктах - уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини лише за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину.

На вимогу одного із спадкоємців зміни до свідоцтва про право на спадщину можуть бути внесені за рішенням суду.

У зазначених випадках, встановлених ч.ч.1 і 2 цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст.1301 ЦК України, якщо буде встановлено, що особа, якій видане свідоцтво про право на спадщину, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом, свідоцтво про право на спадщину за рішенням суду визнається недійсним.

На час розгляду даної справи суду не надано докази, що свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видано позивачці, є недійсним.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у відповідача відсутні правові підстави у відмові позивачу у виплаті повної суми недотриманої пенсії, визначеної у свідоцтві про право на спадщину за законом.

У даному випадку, позивач має право на спадкове майно - пенсію відповідно до Закону №1058-IV, який є спеціальним у цих правовідносинах, а відповідач фактично незаконно перешкоджає позивачеві в реалізації його прав, як спадкоємця, на отримання належного йому спадкового майна - пенсії спадкодавця, яка залишилася не отриманою останнім за життя.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені і у постановах Верховного Суду від 23.09.2020р. у справі №428/6685/19 та від 23.02.2022р. у справі №428/10113/20.

Доводи апеляційної скарги відповідача не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували вказані вище висновки суду попередньої інстанції, з якими цілком погоджується і суд апеляційної інстанції.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано відповідачем при розгляді справи в судах обох інстанцій.

Таким чином, судова колегія доходить висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційних скарг, згідно зі ст.316 КАС України, залишає дані апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 05.08.2025р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко