Справа № 826/9015/16
Суддя: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
Дата ухвалення: 2025-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року справа № 826/9015/16
м. Черкаси
Черкаський? ? окружний? ? адміністративний? ? суд? ? у? ?складі? ? головуючого? ? судді Кульчицького С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом приватного малого підприємства Танзаніт до Державної інспекції архітектури та містобудування України про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування акта перевірки, припису, протоколу, постанови,

ВСТАНОВИВ:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось приватне мале підприємство Танзаніт (далі - позивач) до Державної інспекції архітектури та містобудування України (далі - відповідач) про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування акта перевірки від 10.03.2016, припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 10.03.2016, протоколу про порушення у сфері містобудівної діяльності від 10.03.2016, постанови про накладення штрафу від 30.03.2016 №090/40-212-10/2589.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що позапланова перевірка ПМП "Танзаніт" проведена із грубим порушенням вимог чинного законодавства, а саме не забезпечено позивачу права бути присутнім під час проведення перевірки, знайомитися з її матеріалами, надавати свої письмові зауваження, одержувати матеріали перевірки, знайомитися із підставами для її проведення. Також вказує, що відповідачем порушено мораторій на проведення перевірок суб`єктів господарювання, який передбачений Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", оскільки позивачем за 2015 рік одержано загальний дохід у сумі 258470, 00 грн, що меншим ніж 20 млн грн, визначених законодавством. Тому, відповідач мав отримати дозвіл Кабінету Міністрів України на проведення перевірки. Також позивач вказує, що головним інспектором будівельного нагляду відділу державного архітектурно-будівельного контролю управління державного архітектурно - будівельного контролю Департаменту державного архітектурно - будівельного контролю та нагляду Державної архітектурно-будівельної інспекції України Тимошенком С.О. винесено постанову про накладення штрафу з перевищенням повноважень, визначених статтею 3 Закону України "Про відповідальність за порушення у сфері містобудівної діяльності", п.20 Порядку контролю 553, оскільки постанову про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності може бути винесено лише керівником або заступником керівника Держархбудінспекції. Отже, постанову про накладення штрафу від 30.03.2016 №090/40-212-10/2589 винесено посадовою особою, яка не мала на це повноважень, визначених законом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.07.2016 відкрито провадження у справі.

Відповідач позов не визнав, проти його задоволення заперечив, надав до суду заперечення на адміністративний позов, в якому зазначив, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджують порушення його прав, свобод чи інтересів діями посадових осіб Держархбудінспекції під час проведення позапланової перевірки, винесених акту перевірки, протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності та постанови про накладення штрафу за порушення містобудівної діяльності. На підставі викладеного відповідач вважає, що позовні вимоги є необгрунтованими та не підлягають до задоволення.

Позивач подав пояснення у справі, де вказав, що на час здійснення перевірки у нього були відсутні порушення вимог чинного законодавства.

На виконання вимог пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX та Порядку №399 на підставі Акту приймання-передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва від 07.1.2025, згідно супровідного листа КОАС від 07.01.2025 №01-19/93/25 до Черкаського окружного адміністративного суду передано 244 судові справи, у тому числі адміністративну справу №826/9015/16.

Дана адміністративна справа передана шляхом автоматизованого розподілу судді Кульчицькому С.О., у зв`язку з чим ухвалою від 21.01.2025 прийнято справу до свого провадження.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 21.03.2025 замінено відповідачів Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, Головного інспектора будівельного нагляду відділу державного архітектурно-будівельного контролю управління державного архітектурно - будівельного контролю Департаменту державного архітектурно - будівельного контролю та нагляду Державної архітектурно-будівельної інспекції України Тимошенка Семена Олександровича на правонаступника Державну інспекцію архітектури та містобудування України (, місцезнаходження: 01133, місто Київ, б. Лесі Українки, буд. 26). Розгляд справи розпочато спочатку.

Ухвалою від 06.08.2025 суд, з урахуванням частини 3 статті 48 КАС України, повернув без розгляду клопотання Державної інспекції архітектури та містобудування України про заміну неналежного відповідача на належного - Департамент архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 1.2 Положення про Департамент архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради, затвердженого рішенням Вінницької міської ради від 29.04.2022 №1006, Департамент підзвітний і підконтрольний міській раді, підпорядкований виконавчому комітету міської ради, міському голові, секретарю міської ради, відповідно до розподілу обов`язків. Департамент, у межах повноважень, передбачених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», підконтрольний Державній інспекції архітектури та містобудування України.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що головним інспектором будівельного нагляду відділу державного архітектурно-будівельного контролю управління державного архітектурно - будівельного контролю Департаменту державного архітектурно - будівельного контролю та нагляду Державної архітектурно-будівельної інспекції України Тимошенком С.О. у присутності замовника будівництва директора ЖБК "Правильний вибір" ОСОБА_1 відповідно до статті 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та згідно з Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року №553, на підставі колективного письмового звернення гр. ОСОБА_2 та інших проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ПМП «Танзаніт» будівництва багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом та вбудовано-прибудованими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1 . Результати перевірки оформлені актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 10.03.2016.

Вищезазначеною перевіркою виявлено, що проектна документація розроблена без основної складової вихідних даних технічних умов (зокрема щодо тепло- і газопостачання, радіофікації, зовнішнього освітлення, відведення зливових вод, телефонізації, телекомунікації, диспетчеризації, пожежної та техногенної безпеки; проектна документація розроблена без дотримання вимог пункту 10 та пункту 12 Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, виданих Департаментом архітектури, містобудування та кадастру Вінницької міської ради від 02.12.2013 № 91, а саме: п. 10 основні техніко-економічні показники об`єкта зазначено кількість квартир 50, машиноміснь в паркінгу 50 в проектній документації зазначено 55 квартир та 30 машиномісць: п. 12 відсутнє історико-містобудівне обґрунтування: відсутній дозвіл відповідного органу охорони культурної спадщини (проект будівництва не погоджений органом охорони культурної спадщини), чим порушено вимоги частини 2 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів), та частини 1 статті 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», абзац 2 частини 1 статті 26 Закону України «Про архітектурну діяльність».

На підставі висновків акта перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 10.03.2016 головним інспектором будівельного нагляду відділу державного архітектурно-будівельного контролю управління державного архітектурно - будівельного контролю Департаменту державного архітектурно - будівельного контролю та нагляду Державної архітектурно-будівельної інспекції України Тимошенком С.О. видано позивачу припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 10.03.2016.

Крім того, головним інспектором будівельного нагляду відділу державного архітектурно-будівельного контролю управління державного архітектурно - будівельного контролю Департаменту державного архітектурно - будівельного контролю та нагляду Державної архітектурно-будівельної інспекції України Тимошенком С.О. складено на позивача протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 10.03.2016.

За результатами розгляду матеріалів справи про правопорушення позивачем у сфері містобудівної діяльності головним інспектором будівельного нагляду відділу державного архітектурно-будівельного контролю управління державного архітектурно - будівельного контролю Департаменту державного архітектурно - будівельного контролю та нагляду Державної архітектурно-будівельної інспекції України Тимошенком С.О. 30.03.2016 винесено постанову №090/40-212-10/2589 про накладення на позивача штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності.

Не погоджуючись із актом перевірки від 10.03.2016, приписом про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 10.03.2016, протоколом про порушення у сфері містобудівної діяльності від 10.03.2016 та постановою про накладення штрафу від 30.03.2016 №090/40-212-10/2589, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності визначає Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VІ (далі - Закон № 3038-VІ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із частиною 1 статті 41 Закону № 3038-VІ державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної, діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 № 698 затверджено Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду (далі - Порядок № 698) (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), пунктом 2 якого передбачалося, що нагляд здійснюється Держархбудінспекцією через головних інспекторів будівельного нагляду шляхом проведення планових, позапланових, документальних і камеральних перевірок. Перевірки проводяться головним інспектором будівельного нагляду або кількома головними інспекторами будівельного нагляду.

Відповідно до пункту 1, пункту 2 частини 12 статті 41 Закону № 3038-VІ, у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, вчинених об`єктами нагляду, головні інспектори будівельного нагляду мають право: 1) видавати обов`язкові до виконання об`єктами нагляду приписи про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; 2) притягати посадових осіб об`єктів нагляду до відповідальності за вчинені правопорушення відповідно до закону;

Підпунктом 6 пункту 5 Порядку № 698 визначено, що у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, вчинених об`єктами нагляду, головні інспектори будівельного нагляду мають право:

1) видавати обов`язкові до виконання об`єктами нагляду приписи про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності;

2) притягати посадових осіб об`єктів нагляду до відповідальності за вчинені правопорушення відповідно до закону.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553 було затверджено Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, який визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт (далі - Порядок №553).

Пунктом 5 Порядку №553 передбачено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. Підставами для проведення позапланової перевірки є: подання суб`єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об`єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням; необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні та декларації про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів; виявлення факту самочинного будівництва об`єкта; перевірка виконання суб`єктом містобудівної діяльності вимог приписів органу державного архітектурно-будівельного контролю; вимога Держархбудінспекції про проведення перевірки; звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог містобудівного законодавства; вимога правоохоронних органів про проведення перевірки (пункт 7 Порядку №553).

За правилами пункту 9 Порядку №553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб`єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об`єкт будівництва.

Частиною 3 статті 41 Закону № 3038-VІ визначено, що посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право: 1) безперешкодного доступу до місць будівництва об`єктів та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню; 2) складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; 3) у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт у випадках, визначених цим Законом.

Аналогічні положення містить і пункт 11 Порядку №553.

Суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, має право: вимагати від посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю дотримання вимог законодавства; перевіряти наявність у посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю службових посвідчень; бути присутнім під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю; за результатами перевірки отримувати та ознайомлюватись з актом перевірки, складеним органом державного архітектурно-будівельного контролю; подавати в письмовій формі, зокрема через електронний кабінет, свої пояснення, зауваження або заперечення до акта перевірки, складеного органом державного архітектурно-будівельного контролю за результатами перевірки (пункт 13 Порядку №533).

Суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов`язаний: допускати посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю до проведення перевірки за умови дотримання ними порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю; одержувати примірник припису органу державного архітектурно-будівельного контролю за результатами здійсненого планового чи позапланового заходу; виконувати вимоги органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; надавати документи, пояснення в обсязі, який він вважає необхідним, довідки, відомості, матеріали, зокрема через електронний кабінет, з питань, що виникають під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю (пункт 14 Порядку №533).

Відповідно до пункту 16 цього Порядку за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

Згідно із пунктом 17 Порядку №553 у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт. У приписі обов`язково встановлюється строк для усунення виявлених порушень згідно з додатком.

Пунктом 18 Порядку №553 передбачено, що керівникові кожного суб`єкта містобудування, щодо якого складений акт перевірки, або його уповноваженій особі надається по одному примірнику такого акта. Один примірник акта перевірки залишається в органі державного архітектурно-будівельного контролю. Акт перевірки складається у двох примірниках. Один примірник надається суб`єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, а другий залишається в органі державного архітектурно-будівельного контролю. Акт перевірки підписується посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю, яка провела перевірку та суб`єктом містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль.

Припис складається у двох примірниках. Один примірник припису залишається в органі державного архітектурно-будівельного контролю, а інший надається суб`єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль. Припис підписується посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю, яка провела перевірку (пункт 19 Порядку №553).

Про вчинення правопорушення у сфері містобудівної діяльності посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю, які згідно з функціональними обов`язками здійснюють державний архітектурно-будівельний контроль (далі - уповноважена посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю), складають протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності (п.9 Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1995 року №244, далі - Порядок №244).

Згідно пункту 13 Порядку №244, протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності підписується особою, яка його склала, суб`єктом містобудування, який притягається до відповідальності за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, а також свідками (у разі наявності). У разі відмови суб`єкта містобудування, який притягається до відповідальності за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, від підписання протоколу або ознайомлення з ним уповноважена посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю, що складає протокол, робить про це відповідну відмітку в ньому. Суб`єкт містобудування, який притягається до відповідальності за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які є його невід`ємною частиною, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання.

Відповідно до пункту 14 Порядку №244, під час складання протоколу уповноважена посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю, що складає протокол, роз`яснює суб`єкту містобудування, який притягається до відповідальності, його права та обов`язки, передбачені Законом та цим Порядком. До протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності можуть додаватися оригінали або копії документів, фотоматеріали, які підтверджують факт вчинення правопорушення у сфері містобудівної діяльності, винність суб`єкта містобудування в його вчиненні та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Пунктом 17 Порядку №244 передбачено, що справа може розглядатися за участю суб`єкта містобудування, який притягається до відповідальності, або його уповноваженого представника, експертів, інших осіб. Відомості про час і місце розгляду справи повідомляються суб`єкту містобудування, який притягається до відповідальності, та іншим особам, які беруть участь у розгляді справи, не пізніше як за три доби до дня розгляду справи. Неприбуття суб`єкта містобудування у визначений час і місце не перешкоджає розгляду справи.

Позивач зазначає, що йому не було забезпечено право бути присутнім під час проведення перевірки, знайомитися з її матеріалами, надавати свої письмові зауваження, одержувати матеріали перевірки, знайомитися із підставами для її проведення.

За змістом пункту 9 Порядку №553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб`єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об`єкт будівництва.

Так, у акті перевірки від 10.03.2016 головним інспектором будівельного нагляду відділу державного архітектурно-будівельного контролю управління державного архітектурно - будівельного контролю Департаменту державного архітектурно - будівельного контролю та нагляду Державної архітектурно-будівельної інспекції України Тимошенком С.О. зафіксовано, що перевірка проведена у присутності замовника будівництва директора ЖБК «Правильний вибір» ОСОБА_1 .

Тобто, на думку суду, твердження позивача про те, що ОСОБА_1 не є уповноваженою особою Приватного малого підприємства "Танзаніт", якому доручено представляти його інтереси, з урахуванням пункту 9 Порядку №553, є безпідставними.

Також, відповідно до пункту 13 Порядку №553, участь суб`єкта містобудування у разі здійснення перевірки є виключно його правом, а не обов`язком, а тому суд вважає необґрунтованими зауваження позивача в цій частині.

Слід зазначити, що посилання позивача на порушення процедури проведення перевірки не визнаються судом достатніми обставинами для скасування припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та постанови про накладення штрафу, оскільки особа, які здійснювала перевірку, була допущена до проведення перевірки об`єкта будівництва, замовником була надана дозвільна та проектна документація для огляду, про що свідчать матеріали перевірки, зокрема, висновки акту перевірки, а тому за умови такого допуску підставою для скасування рішення (прийнятого за результатами перевірки) може бути лише неправильність його прийняття по суті, а не власне процедурні порушення, на чому наполягає позивач.

Отже, суб`єкт містобудування, який вважає порушеним порядок та підстави призначення позапланової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб Державної архітектурно-будівельної інспекції України до такої перевірки, однак позивач таким правом не скористався.

Посилання позивача в позові на те, що він не мав можливості знайомитися з матеріалами перевірки, надавати свої письмові зауваження, одержувати матеріали перевірки, знайомитися із підставами для її проведення, суд вважає необгрунтованими, оскільки як вбачається із постанови про накладення штрафу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 30.03.2016 №090/40-212-19/2589 розгляд справи проводився за участю уповноваженої особи ПМП «Танзаніт» Юрчишиної Наталії Іванівни (довіреність від 29.03.2016).

Крім того, листом Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 10.03.2016 №40-212-10/1726 позивачу направлено акт позапланової перевірки від 10.03.2016, припис про усунення порушень від 10.03.2016 та протокол про порушення у сфері містобудівної діяльності від 10.03.2016, а позивач листом 21.03.2016 №01 надав головному інспекторові пояснення та зауваження стосовно результатів перевірки.

Враховуючи зазначене, посилання позивача на те, що він був позбавлений можливості надати спростування щодо виявлених порушень, судом до уваги не береться як такі, що спростовуються матеріалами справи.

Щодо доводів позивача про мораторій на проведення перевірки та відсутність у відповідача дозволу Кабінету Міністрів України на проведення перевірки, суд зазначає наступне.

Так, пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" установлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб`єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

з 1 січня 2015 року на перевірки суб`єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Слід зазначити, що указаний Закон направлений на врегулювання відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів та передбачає внесення змін до податкового законодавства, і за своєю метою та змістом покликаний врегулювати саме податкові, а не будь-які інші правовідносини.

За визначенням пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Таким чином, обмеження на проведення перевірок підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами, встановлений Законом № 71-VІІІ, стосується виключно контролюючих органів, визначених у підпункті 41.1 статті 41 Податкового кодексу України, до яких відповідач не віднесений.

За такого правового врегулювання, суд вважає, що пункт 3 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" на спірні правовідносини не поширюється.

Разом з цим, слід звернути увагу, що законодавцем прийнято два нормативно-правових акти, якими запроваджено мораторії на проведення перевірок суб`єктів господарювання, а саме:

Закон України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", згідно з пунктом 3 Прикінцевих положень якого у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб`єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України;

Закон України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", згідно з пунктом 8 Прикінцевих положень якого перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюються протягом січня-червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб`єкта господарювання щодо його перевірки.

З наведеного вбачається, що норми Закону № 76-VІІІ стосуються всіх контролюючих органів, крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України, тоді як норми Закону № 71-VІІІ стосуються контролюючих органів, що забезпечують формування єдиної державної податкової, державної митної політики щодо адміністрування податків, тобто Державної фіскальної служби України та її територіальних органів, адже критеріями визначення переліку суб`єктів господарювання, на яких такі обмеження не поширюються, є, зокрема, обсяг доходу за попередній календарний рік, а також певний вид діяльності чи імпорт певного виду товарів.

Такі положення вказаних нормативних актів роблять послідовною позицію законодавчого органу, яким в один день прийняті різні за змістом норми щодо одних і тих самих правовідносин, зокрема, щодо обмеження повноважень контролюючих органів у проведенні перевірок суб`єктів господарювання.

Відтак, правовідносини, пов`язані з встановленням обмеження на проведення перевірок Держархбудінспекції України, регулювались саме Законом № 76-VIII, а не Законом № 71-VIII, та в часовому вираженні тривали протягом січня-червня 2015 року і закінчились 01 липня 2015 року.

Як встановлено судом, спірна перевірка проведена у березні 2016 року, тобто не порушує обмеження на проведення перевірок, встановлені Законом № 76-VIII.

Правова позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.11.2019 у справі № 813/1128/16.

Враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача в частині порушення відповідачем процедури проведення позапланової перевірки, та не вбачає підстав для скасування спірного припису та постанови про накладення штрафу із зазначених підстав.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування акта перевірки від 10.03.2016 та протоколу про порушення у сфері містобудівної діяльності від 10.03.2016, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 2 частини 4 Закону №3038-VI посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону.

Приписами п.п.5 п. 13 Порядку №553 встановлено, що суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, має право подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта перевірки, складеного органом державного архітектурно-будівельного контролю за результатами перевірки.

Форми актів та інших документів, які складаються під час або за результатами здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затверджуються Мінрегіоном (п. 15 Порядку № 533).

За результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком (пункт 16 Порядку № 533).

Згідно частини 7 статті 9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Так, загальне поняття акта перевірки наведено у пункті 2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.05.2015 р. № 727, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 26.10.2015 р. за № 1300/27745, згідно з яким акт перевірки - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

У цьому випадку акт перевірки, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень законодавства, що в свою чергу відповідає встановленим правилам складання акта перевірки, не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії у розумінні частини 1 статті 17 КАС України.

Суд наголошує, що згідно із пунктом 21 Порядку № 553 якщо суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, непогоджується з актом перевірки, він підписує його із зауваженнями, які є невід`ємною частиною такого акта.

Дії службової особи щодо включення до акта певних висновків не можуть бути предметом розгляду у суді, оскільки відповідно до пункту пункту 21 Порядку № 553, зауваження до акта перевірки є невід`ємною частиною акта. Це свідчить про те, що дії, пов`язані з включенням до акта висновків, є обов`язковими, тоді як самі висновки такими не є.

Частиною 10 статті 41 Закону №3038-VII передбачено, що суб`єкт господарювання має право звернутися до суду щодо скарження рішень, дій чи бездіяльності посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Отже, предметом оскарження відповідно до статті 41 Закону №3038-VII є рішення, дії, чи бездіяльність органу державного архітектурно-будівельного контролю, якщо вони обмежують чи порушують права, свободи чи законні інтереси особи.

Виходячи з наведеного, суд зазначає, що акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені Державною архітектурно-будівельною інспекцією України порушення з питань дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення суб`єкта владних повноважень, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій посадових осіб архітектурно-будівельного контролю щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у спорах між суб`єктами господарювання та контролюючими органами (постанови від 10.09.2013 № 21-237а13, від 09.12.2014 № 21-511а14, від 07.07.2015 № 21-334а15, від 03.11.2015 № 21-99а15, від 17.11.2015 №21-4133а15)…».

Відповідно до пункту 9 та 10 Порядку №244 про вчинення правопорушення у сфері містобудівної діяльності посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю, які згідно з функціональними обов`язками здійснюють державний архітектурно-будівельний контроль (далі - уповноважена посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю), складають протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності. Уповноважена посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю складає протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності у двох примірниках, один з яких надається під підпис суб`єкту містобудування, що притягається до відповідальності за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, не пізніше трьох робочих днів з дня складення акта перевірки такого суб`єкта містобудування.

Протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності підписується особою, яка його склала, суб`єктом містобудування, який притягається до відповідальності за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, а також свідками (у разі наявності). У разі відмови суб`єкта містобудування, який притягається до відповідальності за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, від підписання протоколу або ознайомлення з ним уповноважена посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю, що складає протокол, робить про це відповідну відмітку в ньому. Суб`єкт містобудування, який притягається до відповідальності за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які є його невід`ємною частиною, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання (пункт 13 Порядку №244).

До протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності можуть додаватися оригінали або копії документів, фотоматеріали, які підтверджують факт вчинення правопорушення у сфері містобудівної діяльності, винність суб`єкта містобудування в його вчиненні та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Справа про правопорушення у сфері містобудівної діяльності (далі - справа) розглядається посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю, до повноважень якої належить розгляд таких справ, протягом 15 днів з дня одержання зазначеною особою протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та інших матеріалів справи (п. 16 Порядку № 244).

Згідно із пунктом 22 Порядку № 244 за результатами розгляду справи посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю, до повноважень якої належить розгляд справ, приймає постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності (далі - постанова про накладення штрафу).

Таким чином, протокол також не підлягає оскарженню в судовому порядку, оскільки не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання та відповідно, не є актом індивідуальної дії у розумінні частини 1 статті 17 КАС України.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на захист своїх прав і свобод у суді, а також на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Вказана стаття конституції не визначає, які саме рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади і місцевого самоврядування можуть бути оскаржені, а тільки встановлює принцип, відповідно до якого в суді можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії або бездіяльність (абз. 9 п.2 мотивувальної частини від 25.11.1997 р. у справі №6-зп за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_9 щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України (справа громадянки ОСОБА_9 щодо права на оскарження в суді неправомірних дій посадової особи). Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено, або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інше ущемлення прав та свобод (п.1 резолютивної частини Рішення Конституційного суду України у справі №9-зп за зверненням громадян ОСОБА_10, ОСОБА_11 та інших громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України від 25.12.1997 р.).

Згідно із частиною 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За правилами ст. 2, п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Із наведених норм права випливає, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Разом з тим, суд зазначає, що оскаржувані протокол про адміністративне правопорушення та акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил не породжують жодних правових наслідків, що спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин і не мають обов`язкового характеру для суб`єкта господарювання, який перевірявся, оскільки не містять обов`язкового припису для нього, а відтак не є актами індивідуальної дії.

Отже, позов у цій частині позовних вимог є необгрунтованим та не підлягає задоволенню.

Згідно із частиною 1 статті 9, частиною 1 статті 72, частиною 2 статті 73, статті 76, ч.ч. 1, 2, 5 статті 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з`ясованих судом обставин вбачається, що позов приватного малого підприємства Танзаніт до Державної інспекції архітектури та містобудування України про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування акта перевірки, припису, протоколу, постанови є таким, що не підлягає задоволенню.

Зважаючи, що у задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, - судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 6, 9, 14, 241-246, 255, 295, 370 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ