Справа № 520/34531/24
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2025-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 р. Справа № 520/34531/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 09.04.25 по справі № 520/34531/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за не використані дні відпустки за 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 та 2024 рік;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні відпустки (щорічної, додаткової) за 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 та 2024 рік (усього за 139 діб основної та 9 діб додаткової);

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за не використані дні відпустки за 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 та 2024 рік.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні відпустки (щорічної, додаткової) за 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 та 2024 рік (усього за 139 діб основної та 9 діб додаткової).

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що відповідно до ч. 2 ст. 83 КЗпП України працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятим на військову службу за контрактом, за їхнім бажанням та на підставі заяви виплачується грошова компенсація за всі не використані ними дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідна заява подається не пізніше останнього дня місяця, в якому працівник був увільнений від роботи у зв`язку з призовом на військову службу. (наказ від 24.07.2024 № 325 о/с)

Однак, відповідач стверджує, що у липні 2024 року (місяць в якому був увільнений від роботи) ОСОБА_1 не звертався до керівництва з вищевказаною заявою про виплату компенсації за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки, що підтверджується листом ГУНП в Харківській області від 22.11.2024 № 256аз/119/05/29-2024, який міститься в матеріалах справи та був долучений позивачем до позовної заяви.

Крім того, відповідач звертає увагу, що судом не було надано оцінку вимогам позивача щодо не нарахування та невиплати матеріальної допомоги для оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, та не досліджено доказів щодо того має чи не має право позивач на матеріальну допомогу для оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік.

Так, апелянт наголошує, що надання допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги, визначені Порядком № 260, може відбуватись тільки в сукупності цих двох умов, які є взаємопов`язані і не можуть тлумачитись окремо. Першочерговою та необхідною умовою для ініціювання питання отримання допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань є подання особою відповідного рапорту.

Однак, як вбачається з листа УФЗБО ГУНП в Харківській області від 06.01.2025 № 35/119-29/02-2025, станом на 26.06.2024 рапорти для виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік до УФЗБО ГУНП в Харківській області не надходили, тому вважає, що підстави для нарахування відсутні.

Позивач скористався своїм правом та надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач проходив службу в Національній поліції України.

З 26.06.2024 Позивач розпочав проходження військової служби за призовом під час мобілізації.

За наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області №325 о/с від 24.07.2024 на період проходження військової служби за призовом під час мобілізації відповідно до ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України, за позивачем збережено місце роботи та посада з одночасним припиненням виплати грошового забезпечення з 26.06.2024.

Під час проходження служби у Національній поліції України 24.06.2024 Позивач звернувся до сектору кадрового забезпечення ХРУП №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області з рапортом про виплату йому матеріальної та соціальної допомоги за 2024 рік.

Пізніше, після початку проходження військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 подав повторний рапорт до ГУ НП в Харківській області про виплату йому матеріальної та соціальної допомоги за 2024 рік та грошової компенсації за невикористані дні відпустки за 2021, 2022, 2023, 2024 роки у зв`язку із мобілізацією до лав Збройних сил України, відповідно до указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», на підставі положень ч. 2 ст. 83 Кодексу законів про працю України.

Листом №2429/119/05/29-2024 від 01.10.2024 Головне управління Національної поліції в Харківській області повідомило, що розглянуло рапорт ОСОБА_1 (повторний) і вбачає, що підстави для виплати грошової компенсації за дні невикористаної відпустки відсутні, оскільки така виплата, відповідно до вимог наказу МВС України від 06.04.20216 №260, виплачується поліцейським у разі звільнення. Також цим листом Відповідач відмовив у виплаті матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, зазначивши що станом на 26.06.2024 рапорти для виплати такої допомоги від ОСОБА_1 не надходили.

15.11.2024 на адресу відповідача було направлено адвокатський запит в інтересах позивача, з метою отримання ґрунтовних пояснень щодо підстав невиплати вищевказаної грошової компенсації та матеріальної допомоги, і встановлення іншої інформації, необхідної для захисту прав ОСОБА_1 22.11.2024 року від ГУ НП в Харківській області відповіддю на адвокатський запит було повідомлено, підстави для виплати відсутні.

Не погоджуючись з вищевказаним, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обгрунтованості.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частинами першої третьою статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Статтею 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Указом Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні із 24.02.2022 введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє станом на сьогодні.

Статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Згідно з частиною 2 статті 39 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XII) громадяни України, які проходять базову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України "Про освіту", частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України "Про фахову передвищу освіту", частиною другою статті 46 Закону України "Про вищу освіту".

Так, частиною 3 статті 119 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 (далі КЗпП України) передбачено, що за працівниками, направленими для проходження базової військової служби, призваними на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Також, 24.12.2023 набрав чинності Закон України №3494-IX від 22.11.2023 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впорядкування надання та використання відпусток та інших питань" (далі - №3494-IX).

Вказаним Законом врегульовано питання щодо порядку, строків надання та використання окремих категорій відпусток на час дії воєнного стану, розширено права та можливості роботодавців стосовно вирішення питань щодо надання окремих відпусток, а також інших питань.

Зокрема, Законом №3494-IX стаття 83 КЗпП України була доповнена частиною другою такого змісту: "Працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятим на військову службу за контрактом, за їхнім бажанням та на підставі заяви виплачується грошова компенсація за всі не використані ними дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А 1 групи. Відповідна заява подається не пізніше останнього дня місяця, в якому працівник був увільнений від роботи у зв`язку з призовом на військову службу".

Отже, з 24.12.2023 працівникам, призваним на військову службу, передбачена можливість отримати грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки без необхідності звільнення. Це нововведення було спрямоване на підтримку мобілізованих працівників та забезпечення їх соціальних прав під час виконання військового обов`язку. Закон №3494-IX також передбачив термін подачі відповідної заяви на виплату компенсації: не пізніше останнього дня місяця, в якому працівник був увільнений від роботи у зв`язку з призовом на військову службу.

Таким чином, частина 2 статті 83 КЗпП України, яка передбачає право на компенсацію не використаної відпустки, застосовується лише до тих працівників, яких було увільнено від роботи у зв`язку з призовом на військову службу після 24.12.2023, та які не пізніше останнього дня місяця, в якому працівник був увільнений від роботи у зв`язку з призовом на військову службу, подали відповідну заяву роботодавцю.

Як встановлено судом, позивача наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області №325 о/с від 24.07.2024 припинено виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 на час проходження військової служби під час мобілізації із збереженням місця роботи та посади.

Також, згідно довідки УКЗ ГУНП в Харківській області капітан ОСОБА_1 не використав за 2019 рік 15 діб основної відпустки, за 2020 рік 16 основної та 1 додаткової, за 2021 рік не використав 30 діб основної та 2 доби додаткової, за 2022 рік не використав 30 діб основної та 3 доби додаткової, за 2023 рік не використав 30 діб основної та 4 доби додаткової, за 2024 рік не використав 18 діб основної відпустки (а.с.11).

Позивач стверджує, що ним 24.06.2024 був поданий рапорт про виплату матеріальної та соціальної допомоги за 2024 рік, а також у серпні 2024 року поданий рапорт про виплату компенсації за невикористану відпустку у зв`язку з мобілізацією, а тому відповідач зобов`язаний був здійснити такі виплати.

Відмовляючи позивачу у таких виплатах відповідач зазначив, що грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток відповідно до вимог наказу МВС України від 06.04.2016 № 260 виплачується поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, тому підстави для її виплати на теперішній час відсутні. Також відповідач повідомив, що згідно п. 13 розділу II наказу МВС України від 06.04.2016 №260 поліцейським один раз на рік і тільки у межах асигнувань, що виділяються на їзх утримання, може надаватись матеріальна допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Виплата поліцейським матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі їх рапортів у розмірі визначеному керівником органу поліції. Станом на 26.06.2024 рапорти для виплати матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань від ОСОБА_1 до УФЗБО ГУНП в Харківській області не надходили, отже підстави для нарахування відсутні.

Відповідач стверджує, що рапорт про виплату матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань від ОСОБА_1 не подавався, натомість рапорт про грошову компенсацію за всі невикористані під час проходження служби дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток позивачем було подано лише 29.08.2024, тобто з порушенням встановлених статтею 83 КЗпП України умов щодо подання відповідної заяви не пізніше останнього дня місяця, в якому працівник був увільнений від роботи у зв`язку з призовом на військову службу.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Так, у матеріалах справи наявна копія рапорту (без дати) старшого слідчого ХРУП №1 ГУНП в Харківській області капітана поліції Олександра Орлова про виплату грошової компенсації за всі дні невикористаної щорічної відпустки за 2021-2024 роки, зареєстрована в УФЗБО ГУПН в Харківській області за вх.№3000 від 29.08.2024.

З наведеного слідує, що рапорт позивача надійшов до ГУНП в Харківській області 29.08.2024, тобто уже наступного місяця після місяця увільнення позивача від виконання службових обов`язків у зв`язку з призовом по мобілізації до Збройних сил України.

Доказів зворотнього суду позивачем не надано.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що обов`язок здійснити нарахування та виплату компенсації за невикористану відпустку в силу положень частини 2 статті 83 КЗпП України у відповідача був відсутній.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для визнання бездіяльності відповідача протиправною, оскільки позивачем було порушено встановлені статтею 83 КЗпП України умови щодо подання відповідної заяви не пізніше останнього дня місяця, в якому працівник був увільнений від роботи у зв`язку з призовом на військову службу.

При цьому, порушення працівником строку звернення до роботодавця із таким рапортом, на переконання суду, є не формальним порушенням, адже подання заяви (рапорту) у визначений законодавством строк - не пізніше останнього дня місяця, в якому працівник був увільнений від роботи у зв`язку з призовом на військову службу, є обов`язковою умовою виплати увільненому працівнику грошової компенсації за всі не використані ними дні щорічної відпустки.

Продовжуючи розгляд справи, колегія суддів виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію".

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Положеннями пп. 3 п. 4 вказаної Постанови керівникам органів, закладів та установ Національної поліції надано право в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення надавати поліцейським один раз на рік матеріальну допомогу для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. Такі ж повноваження Міністру внутрішніх справ України надано й п. 2 Постанови № 988.

На виконання зазначених нормативно-правових актів наказом Міністра внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.

За правилами п. 13 розділу ІІ Порядку № 260 поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік може надаватись матеріальна допомога для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення, та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.

Для визначення максимального розміру матеріальної допомоги для оздоровлення або матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань застосовується місячний розмір грошового забезпечення, нарахованого поліцейському за місяць, що передує місяцю, у якому приймається рішення про таку виплату, з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер) та премії.

Виплата поліцейським матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі їх рапортів у розмірі, визначеному керівником органу поліції.

Отже, із системного аналізу наведених норм права, вбачається, що матеріальна допомога на оздоровлення надається поліцейському за двох умов:

1) подання поліцейським рапорту на отримання відповідної допомоги;

2) наявність відповідних бюджетних асигнувань на зазначені цілі.

З інформації, наданої у листах ГУНП в Харківській області №2429/119/05/29-2024 від 01.10.2024, №35/119-29/02-2025 від 06.01.2025, №199/119-61/2025 від 06.01.2025 колегією суддів встановлено, що позивачем не подавались рапорти для виплати матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що позивачем ані до суду першої ані апеляційної інстанції не надано доказів направлення до ГУНП таких рапортів.

Таким чином, позивач з відповідними рапортами про виплату допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань до відповідача не звертався, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення і матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, зробив помилкові висновки.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2025 року по справі № 520/34531/24, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2025 по справі № 520/34531/24 - скасувати.

Ухвалити постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк