Справа № 756/14929/24
Суддя: Шевчук А. В.
Дата ухвалення: 2025-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/756/80/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Шевчука А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 від 14.11.2024 року № 673 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Позов обґрунтований тим, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 винесено постанову № 686 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 14.11.2024 року згідно повістки.

Вказану постанову позивач вважає незаконною, та окрім іншого вказує, що про розгляд справи позивача повідомили лише 14.11.2024 року під час складення протоколу про адміністративне правопорушення. Жодної повістки позивач не отримував і свій підпис про факт її отримання не ставив. Постанова винесена не начальником ІНФОРМАЦІЯ_3, а офіцером адміністративного відділу - молодшим лейтенантом ОСОБА_3 . Крім того, позивач є студентом та 08.10.2024 року йому було надано відстрочку від мобілізації, однак це не було враховано при винесенні оскаржуваної постанови.

Ухвалою судді від 13.02.2025 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.

12.03.2025 року до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач позов не визнає та зазначають, що відповідно до положень пункту 30 Порядку №560, за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів на ім?я позивача автоматично сформовано повістку про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 14.10.2024р. о 11 год. 00 хв., з метою звірки даних, повістка надіслана засобами поштового зв`язку (рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення) на адресу місця проживання позивача, а саме: АДРЕСА_1 . Однак, дане поштове відправлення позивач не отримав, у зв`язку з чим воно було повернуто АТ Укрпошта на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 з відміткою - адресат відсутній за вказаною адресою. 29.10.2024 року відповідач звернувся до Оболонського УП ГУНП у м. Києві зі зверненням, щодо доставлення громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до ІНФОРМАЦІЯ_3 , для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Надалі, 14.11.2024р. офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно Позивача складено протокол №673 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідно до якого 14.11.2024 року о 15 год. 30 хв. встановлено факт неявки по повістці позивача на 14.10.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 , надісланої засобами поштового зв?язку за адресою місця проживання позивача, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На підставі обставин установлених під час розгляду справи, начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно позивача винесено постанову №673 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Копію даної постанови позивач отримав в день її складання, про що свідчить відповідний підпис в постанові. Представник відповідача вказує, що постанова № 673 від 14.11.2024 року містить усі перелічені вище дані, а також містить зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення. Таким чином, наведене спростовує твердження позивача про порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем.

Дослідивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. № 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Частиною 3 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що вчинене в особливий період.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Відповідно до ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Судом встановлено, що відповідачем 04.10.2024 року на ім`я позивача сформовано повістку про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 14.10.2024р. о 11 год. 00 хв., з метою звірки даних, повістка надіслана засобами поштового зв`язку (рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення) на адресу місця проживання позивача, а саме: АДРЕСА_1 . Однак, дане поштове відправлення позивач не отримав, у зв`язку з чим воно було повернуто АТ Укрпошта на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 з відміткою - адресат відсутній за вказаною адресою.

29.10.2024 року відповідач звернувся до Оболонського УП ГУНП у м. Києві зі зверненням, щодо поставлення громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

14.11.2024 року офіцером ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення № 673 за фактом того, що ОСОБА_1 не прибув 14.10.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також, у протоколі містяться пояснення ОСОБА_1 у яких він заперечив факт отримання повістки.

14.11.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 прийнято постанову № 673, якою на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 17000,00 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме, що ОСОБА_1 не прибув 14.10.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Надаючи оцінку доводам позивача, суд зазначає, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за нез`явлення за повісткою 14.10.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд звертає увагу на те, що на час виклику ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 та притягнення його до адміністративної відповідальності він вже перебував на військовому обліку і мав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період підписану тим же начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 .

Така відстрочка була надана позивачу 08.10.2024 року та, незважаючи на це, 29.10.2024 року відповідач звернувся до органу поліції для розшуку позивача і доставлення його для складення протоколу.

На переконання суду, така поведінка відповідача є непослідовною та суперечливою, адже залишається незрозумілим оголошення розшуку позивача через незначний проміжок часу після оформлення йому документів на відстрочку, а також оголошення такого розшуку та оформлення постанови про адміністративне стягнення без підтвердження належного повідомлення особи про виклик, підтвердження дійсного отримання повістки та доказів свідомого ігнорування явки до РТЦК.

Суд зазначає, що враховуючи оформлення позивачу відстрочки від призову 08.10.2024 року, його неявка до відповідача 14.10.2024 року не свідчить про ухилення від виконання обов`язків.

З інших досліджених судом доказів не встановлено умислу позивача на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, зокрема за неявку на виклик до РТЦК.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем уточнено свої облікові дані вчасно.

Інші доводи позивача про формальний розгляд ІНФОРМАЦІЯ_5 справи про накладення адміністративного стягнення не підтверджуються дослідженими судом доказами.

За таких обставин, а також з огляду на відомості зазначені у протоколі, у діях позивача не встановлено складу правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому провадження у справі про адміністративне стягнення підлягає закриттю, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, встановлені судом, у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Суд зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені обставини, а також те, що правомірність прийнятого рішення відповідачем не доведено, суд доходить висновку про задоволення позову.

На підставі ч. 1 ст. 139 КАС України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 210-1, 247, 251, 280 КУпАП, ст.ст. 9, 77, 79, 132, 139, 162, 205, 246, 250, 286 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Визнати протиправною і скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 від 14.11.2024 року № 673 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного порушення .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 605,60 грн. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або проголошення постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В. Шевчук