Справа № 280/9746/24
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2025-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 серпня 2025 року м. Дніпросправа № 280/9746/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року

у адміністративній справі № 280/9746/24 за позовом ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, визнано протиправними дії Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, які полягають у не застосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції чинній з 29.01.2020 при обчисленні ОСОБА_1 , починаючи з 29.01.2020 по 19.05.2023 включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IХ, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-ІХ, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №928- ХІІ, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-IX, станом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, а також зобов`язано Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції здійснити ОСОБА_1 перерахунок з 29.01.2020 по 19.05.2023 включно, з урахуванням проведених раніше виплат, належних сум грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IХ, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-ІХ, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №928- ХІІ, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-IX, станом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Одночасно, вказаним рішенням суду відмовлено у задоволені позовних вимог в частині, яка стосується нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 29.01.2020 по день фактичної виплати.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку позивачем по справі з підстав його необґрунтованості внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та невірного застосування норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим позивач просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.01.2025 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачем по справі відзив на апеляційну скаргу не подавався, що не перешкоджає перегляду судового рішення в письмовому провадженні на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність застосування до них норм матеріального і процесуального права, колегія суддів не знаходить підтав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача, виходячи з нижченаведеного.

Як встановлено під час апеляційного перегляду даної справи підставою для звернення позивача до суду з позовом у цій справі стали дії та бездіяльність Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції при обчисленні, нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 під час проходження ним у період з 09.08.2013 по 14.08.2024 служби в Державній кримінально-виконавчій службі, у тому числі і за останньою посадою «старшого інспектора штурмового взводу № 2 (м.Запоріжжя) воєнізованого формування «ЦИКЛОН» Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції»: розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення без застосування положень пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в редакції чинній з 29.01.2020 за період з 29.01.2020 по 14.08.2024 включно; а також передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 додаткової винагороди - за період з 24.02.2022 до 08.07.2022.

Звертаючись до суду з позовом у цій справі ОСОБА_1 просив визнати протиправною бездіяльність Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період з 24.02.2022 до 08.07.2022 та зобов`язати Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень щомісячно, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період з 24.02.2022 по 08.07.2022, з урахуванням фактично виплачених сум; а також просит визнати протиправними дії Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, які полягають у не застосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції чинній з 29.01.2020 при обчисленні ОСОБА_1 , починаючи з 29.01.2020 по 14.08.2024 включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 №294-IХ, Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 15.12.2020 №1082-ІХ, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" від 02.12.2021 №928- ХІІ, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 року №2710-IX, Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 року №3460-IX станом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, та зобов`язати Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції здійснити ОСОБА_1 перерахунок з 29.01.2020 по 14.08.2024 включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги для оздоровлення, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 №294-IХ, Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 15.12.2020 №1082-ІХ, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" від 02.12.2021 №928-ХІІ, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03 листопада 2022 року №2710-IX, Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09 листопада 2023 року №3460-IX станом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум, крім того, просив зобов`язати Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 29.01.2020 по день фактичної виплати.

Вирішуючи спір у цій справі по суті, судом першої інстанції встановлено, що старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_1 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі у період з 09.08.2013 по 14.08.2024, і останньою посадою позивача ж посада «старшого інспектора штурмового взводу № 2 (м. Запоріжжя) воєнізованого формування «ЦИКЛОН» Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції».

За зверненням представника ОСОБА_1 з приводу спірних у цій справі питань, відповідачем у відповідь листом від 23.08.2024 розяснювалося, що відповідно до наказу Міжрегіонального управління від 25.05.2022 №117/ОС-22 позивачу була виплачена передбачена постановою Кабінету міністрів України від 28.02.2022 №168 додаткова винагорода за період з 24.02.2022 по 25.04.2022 в сумі 27257,71 грн., і розрахунок додаткової винагороди проводився з урахуванням вимог листа Міністерства юстиції України від 20.05.2022 № 38144/16.3.2/32-22, де розмір додаткової винагороди особам рядового і начальницького складу, які несуть службу в органах і установах, визначається пропорційно та виплачується за фактичний час несення служби, розрахований у годинах, в розрахунку (у годинах) місячному періоді проходження служби (24 години на добу), оскільки відповідно до табелю обліку робочого часу та графіку несення служби позивача за період з 24.02.2022 по 25.04.2022 він ніс службу 661,3 год., а також згідно з наказаом Міжрегіонального управління від 15.08.2022 № 202/ОС-22 додаткова винагорода за період з 26.04.2022 по 31.05.2022 була позивачу виплачена в сумі 11130,03 грн. виходячи з того, що відповідно до табелю обліку робочого часу та графіку несення служби позивача за період з 26.04.2022 по 31.05.2022 ніс службу 274,1 год.

Крім того, судом встановлено, що позивач вважаючи, що у період з 29.01.2020 по 14.08.2024 йому не повністю було виплачено грошове забезпечення, оскільки його розрахунок здійснювався з урахуванням прожиткового мінімуму на 01.01.2018, тоді як слід застосовувати прожитковий мінімум на 01 січня року, в якому були нарахування, вважаючи протиправними дії відповідача щодо здійснення розрахунку та виплати належних йому сум грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 14.08.2024, з урахуванням встановленого законом станом на 01.01.2018 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, посилаючись також на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 21 вересня 2023 року у справі №260/3564/22, позивач звернувся за судовим захистом з позовом у цій справі, при вирішені по суті якого суд першої інстанції правильно керувався положеннями ч.4 ст.21, ч.2 і ч.5 ст.23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 №2713-IV (далі - Закон №2713-IV) та пунктів 3, 8 Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 925/5 від 28.03.2018 (далі - Порядок №925/5), а також положень: Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію»; пунктів 1, 5 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022 (далі постанова № 168) і пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України №350 від 22.03.2022 та постанови Кабінету Міністрів України №754 від 01.07.2022 і постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793.

На підставі правового аналізу наведених у попередньому абзації норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, а саме щомісячні його види, виплачуються пропорційно відпрацьованому часу, а на виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 грн пропорційно в розрахунку на місяць мають право особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, до яких відноситься позивач.

На обгрунтування наведеної у попередньому абзації позиції, суд першої інстанції детально проаналізував обставини та докази, якими підтверджено здійснення нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди: за період з 24.02.2022 по 28.02.2022 за 52,3 години фактичного несення служби 2335,20 грн., за період з 01.03.2022 по 10.03.2022 за 108,7 годин фактичного несення служби 4383,87 грн, за період з 11.03.2022 по 31.03.2022 за 230,5 годин фактичного несення служби 9296,07 грн, за період з 01.04.2022 по 25.04.2022 за 269,8 годин фактичного несення служби 11242,57 грн, за період з 26.04.2022 по 30.04.2022 за 56,4 годин фактичного несення служби 2350,19 грн, за період з 01.05.2022 по 31.05.2022 за 217,7 годин фактичного несення служби 8779,84 грн., внаслідок чого підсумовано, що позивачу здійснено нарахування та виплату додаткової винагороди за період з 24.02.2022 по 28.02.2022, з 01.03.2022 по 10.03.2022, з 11.03.2022 по 31.03.2022, з 01.04.2022 по 25.04.2022 у загальному розмірі 27257,71 грн відповідно до наказу Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 25.05.2022 №117/ОС-22, та за період з 26.04.2022 по 30.04.2022, з 01.05.2022 по 31.05.2022 у розмірі 8779,84 грн відповідно до наказу Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 15.08.2022 №202/ОС-22, і вказані накази позивачем не оскаржуються.

Оскільки позивачем не спростовано встановлені та вищеописані обставини у цій справі, також як і не доведено факт відпрацювання ним повного період з 24 лютого 2022 року по 31 травня 2022 року, що відповідно до висновку Верховного Суду у справі №260/3564/22 було б підставою для виплати саме суми 30 000 грн на місяць суд першої інстанції дійшов цілком обгрунтованого висновку про те, що відповідач у даному спірному випадку не допустив протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачеві додаткової винагороди в розмірі 30000 грн, адже за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 додаткова винагорода нарахована та виплачена позивачу за фактично відпрацьований період згідно з табелем обліку робочого часу.

З огляду на внесені 01.07.2022 до постанови №168 зміни, відповідно до яких право на отримання додаткової винагороди мали працівники Державної кримінально-виконавчої служби, які проходять службу в межах територіальних громад що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), та з урахуванням того, що Запорізька міська територіальна громада Запорізького району Запорізької області станом на 01.06.2022 по 08.07.2022 не входила до переліку громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) суд першої інстанції правильно зазначив про відсутність у позивача права на отримання додаткової винагороди у період з 01.06.2022 по 08.07.2022.

Колегія суддів у повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки нарахування та виплату додаткової винагороди позивача за спірний період здійснено відповідно до наказів Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 25.05.2022 №117/ОС-22 та від 15.08.2022 №202/ОС-22 саме за фактичну кількість годин несення служби у період з 24 лютого 2022 року по 31 травня 2022 року, а доводи апеляційної скарги позивача в цій частині ґрунтуються на помилковому розумінні ним норм матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини, та на помилковому трактуванні висловлених Верховним Судом висновків у справі №260/3564/22.

Під час апеляційного прегляду рішення суду першої інстанції у цій справі в частині, яка застосування розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб за зазначений позивачем спірний період, колегія суддів не знаходить підстав для детального аналізування зясованих судом обставин та застосованих до них норм матеріального права, оскільки задоволення вимог позивача в цій частині мотивовано судом внаслідок повного та всебічного дослідження обставин, які стосуються обчислення відповідачем посадового окладу та окладу за військове (спеціальне) звання позивача, і нарахування інших складових грошового забезпечення (щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення) позивача, розмір яких визначається з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням та грошової допомоги для оздоровлення, премії з правильним визначенням норм матеріального, які підлягають застосування до спірних правовідносин, а учасниками по справі в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується.

Разом з тим, з урахуванням доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає за необхідне обговорити в апеляційному порядку судове рішення в частині, яка стосується задоволення вимог позивача лише в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29.01.2020 до 19.05.2023 включно, визначених шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 2020-2023 роки на відповідний тарифний коефіцієнт, та виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, премії, а також в частині відмови позивачу у задоволені його вимог про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивач звільнений зі служби 14.08.2024, а тому керуючись приписами підпункту 2, 6 пункту 1 розділу ІІІ Порядку №925/5 та виходячи з положень постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 суд обгрунтовано виснував про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині перерахунку з зазначеної дати, оскільки розрахунок при звільненні, а саме одноразова грошова допомога при звільненні має проводитися за чинними, на момент такого обрахунку й виплати, нормами законодавства, тобто, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481, яка набрала чинності з 20.05.2023, що в свою чергу виключає підстави для визнання таких дій протиправними, і доводами апеляційної скарги позивача цій висновки суду не спростовано.

З приводу вимог позивача про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, на переконання колегії суддів суд першої інстанції правильно спираючись на положення ст.1, ст.3 Закону України від 19.10.2000 № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ) та п.2, п.3, п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок №159), а також враховуючи, що відповідач зобовязується у спірних правовідносинах лише до здійснення перерахунку та виплати грошового забезпечення позивачу за спірний період, суд обгрунтовано підкреслив, що відсутність виплати основної суми доходу в розумінні Закону №2050-ІІІ унеможливлює нарахування компенсації, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що висловлена у постановах від 05.03.2020 по справі №140/1547/19 та від 04.03.2021 по справі №520/34/17, а відповідно у даному випадку суд першої інстанції правильно виснував, що у задоволенні вказаної позовної вимоги про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення слід відмовити, як передчасної, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, що позивачем під час апеляційного перегляду даної справи не спростовано.

Підсумовуючи вищевикладене у сукупності, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст.316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.М. Іванов