Справа № 760/5413/24
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2025-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 760/5413/24 Суддя (судді) першої інстанції: Юзькова О.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Вівдиченко Т.Р., Кучми А.Ю.

за участю секретаря Коренко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 04 лютого 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

В С Т А Н О В И Л А

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Головного управління Національної поліції у м. Києві, в якому просив:

- скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 28.02.3024 серія ЕГА № 1347012 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 175-1 КУпА, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Позов обґрунтований тим, що постановою в справі про адміністративне правопорушення від 28.02.2024 серія ЕГА №1347012 капітаном поліції Солом`янського Управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві Цюриком Антоном Геннадійовичем, його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 статті 175-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51,00 грн. ОСОБА_1 зазначає, що у своїй постанові поліцейський зазначив, що нібито позивач 28.02.2024 у місті Києві на площі Вокзальній, 1 курив тютюнові вироби в місцях, де це заборонено законом, а саме на залізничному вокзалі на колії 10. Вважає, що вказана Постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права є протиправною, необґрунтованою.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 04 лютого 2025 року позов задоволено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не долучено до матеріалів справи жодного доказу в обґрунтування законності винесеної постанови та застосування до позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу, передбаченого санкцією ч.3 ст.121 КУпАП, відтак дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, а спірна постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 лютого 2024 року інспектором Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві капітаном поліції Цюриком Антоном Геннадійовичем винесена постанова серії ЕГА № 1347012 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.175-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафуу розмірі 51,00 грн.

Як свідчить оскаржувана постанова, позивача притягнуто до відповідальності у зв`язку із тим, що останній 28.02.2024 в м. Києві, площа Вокзальна, 1 курив тютюнові вироби в місцях де це заборонено законом, а саме на залізничному вокзалі на колії №10.

Позивач вважаючи протиправною вказану постанову, звернувся до суду

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП),

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати:

- чи було вчинено адміністративне правопорушення,

- чи винна дана особа в його вчиненні,

- чи підлягає вона адміністративній відповідальності,

- чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність,

- чи заподіяно майнову шкоду,

- чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином вказана норма серед іншого передбачає оцінку поліцейським, чи винна особа у вчиненні правопорушення.

Водночас, при складанні постанови про накладення адміністративного стягнення поліцейський надає оцінку доказам, які підтверджують факт вчинення правопорушення.

Зокрема, статтею 251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що оскільки законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, то з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинуватості особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

При цьому зміст постанови про накладення адміністративного стягнення має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.

Зокрема, у постанові про накладення адміністративного стягнення потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

При цьому будь-яких доказів на підтвердження обставин, викладених в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема, відеоматеріали, показання свідків чи будь-які інші докази, що передбачені ст.251 КУпАП, матеріали справи не містять.

Водночас, апелянт вказує, що суд першої інстанції протиправно не розглянув клопотання про виклик свідка, а саме дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві капітана поліції Антона Цюрика, тому в апеляційній скарзі виклав вимогу про виклик цього свідка до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши вказане клопотання колегія суддів не вбачає підстав для задоволення такого клопотання, з огляду а таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є поліцейським, який безпосередньо склав постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 65 КАС України як свідок в адміністративній справі може бути викликана судом кожна особа, якій можуть бути відомі обставини, що належить з`ясувати у справі.

Касаційний адміністративний суд Верховного Суду у своїй постанові від 29.04.2020 у справі № 161/5372/17 виснував, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами. Натомість, на підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах… Таким чином, обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні.

Аналізуючи вказану правову позицію суду, можна дійти висновку, що під час розгляду справи по суті цінність свідка і його показань визначається через критерій нейтральності становища такого свідка та відсутності у такого свідка юридичної зацікавленості у вирішенні вказаної справи.

Однак, ОСОБА_3 є працівником Відповідача - капітаном поліції, дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Солом`янського управління поліції Головного управління поліції у м. Києві.

Цюрик Антон Геннадійович в рамках спірних правовідносин виступає особою, якою було складено та винесено оспорювану постанову, таким чином вказана особа діяла як службова особа - дільничий офіцер поліції.

Таким чином, беручи до уваги зазначені положення колегія суддів вважає, що самі лише пояснення представника відповідача як доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення не можуть братися до уваги, оскільки представник відповідача у спірних правовідносинах виступає в якості суб`єкта владних повноважень, який зацікавлений у розгляді адміністративної справи.

Така позиція узгоджується з позицією викладеною у Постанові Касаційний адміністративний суд Верховного Суду від 15.04.2020 у справі 489/4827/16-а

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що оскільки будь-яких доказів на підтвердження обставин, викладених в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема, відеоматеріали, показання свідків чи будь-які інші докази, що передбачені ст.251 КУпАП, матеріали справи не містять, то відповідачем не доведено обставин, що викладені в постанові серії ЕГА № 1347012.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції відсутність доказів щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення (розмова по телефону під час керування транспортним засобом) не дають підстав для підтвердження події правопорушення та встановлення вини особи у вчинені цього правопорушення

Слід зазначити, що наявність самої постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення особою адміністративного правопорушення.

Також Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що постанова у справі про адміністративне правопорушення містить лише відомості, внесені особою яка може бути зацікавленою, отже підтвердження зазначених фактів іншими безсторонніми особами матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що дає підстави для висновку, що суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності дій/рішень.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08.11.2018 року по справі №201/12431/16-а, від 23.10.2018 року по справі №743/1128/17, від 15.11.2018 року по справі №524/5536/17.

Згідно із ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції вбачає підстави для застосування зазначеної норми при розгляді даної справи.

Водночас колегія суддів апеляційної інстанції вважає необґрунтованими посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано жодного доказу в підтвердження протиправності дій відповідача, чи наведення будь-яких спростувань щодо наявності підстав притягнення останнього до адміністративної відповідальності, оскільки саме на відповідача покладається обов`язок доведення правомірності своїх дій/рішень.

Колегія суддів апеляційної інстанції, вказує на те, що бездоганне виконання суб`єктом владних повноважень процесуальних/процедурних норм є запорукою притягнення винної особи до відповідальності.

Однак порушення таких приписів може бути покладено в основу скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів апеляційної інстанції враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів у конкретній справі повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Доведення «поза розумним сумнівом» означає, що позиція представлена суб`єктом владних повноважень, має бути доведена таким чином, щоб у «розумної (розсудливої) людини» не лишилося «розумного сумніву» що особа винна.

Натомість, матеріали справи не містять доказів на підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Оскільки не доведена вина особи на яку накладено адміністративне стягнення, то в силу принципу «поза розумним сумнівом» відповідач не довів правомірності своїх дій та рішень.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції рішенням суду права, свободи та інтереси позивача захищені, а права та інтереси відповідача не порушені.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу ч. 3 ст. 272 КАС України справи, визначені статтею 286 КАС не підлягають оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 04 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає оскарженню в силу приписів ч.3 ст.272 КАС України

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Т.Р. Вівдиченко

А.Ю. Кучма

Повне судове рішення складено « 05» серпня 2025 року.