Справа № 640/19502/20
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 640/19502/20

06 серпня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (надалі, відповідач), в якому просить прийняти дану позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності II групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та проявом незаконної дискримінації позивача за видом військової служби, яку він проходив, визнати протиправними дії Міністерства оборони України у частині не віднесення військової служби позивача закордоном у колишній Демократичній Республіці Афганістан, де велись бойові дії, у період з 08.06.1984 року по 18.12.1985 року до військової служби за призовом на особливий період, скасувати рішення Міністерства оборони України від 03 червня 2019 року у формі затвердження 03 червня 2019 року Міністром оборони протоколу Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 31.05.19 №69 у частині відмови у частині відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності II групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, зобов`язати Міністерство оборони України призначити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби за призовом під час мобілізації, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01 січня 2014 року, звільнити від доказування обставин, що встановлено Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 13.09.18 в адміністративній справі №761/31554/17, що набрала законної сили, у тому числі «оскільки інвалідність II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, була встановлена позивачу 26.02.2014 року, то саме з цієї дати він набув право на отримання одноразової грошової допомоги у порядку та розмірі, визначеному законодавством, чинним станом на вказану дату, тобто ст.ст. 16, 16-2 Закону №2011 -XII», провести судовий розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), провести судовий розгляд справи без участі позивача, зобов`язати надати до суду звіт про виконання судового рішення протягом двадцяти днів з дня отримання копії судового рішення, зобов`язати відповідача виконати судове рішення протягом десяти днів з дня набрання ним законної сили, не залучати будь-яких третіх осіб до цієї адміністративної справи у зв`язку з тим, що позов заявлено виключно до суб`єкту (Міністерства оборони України), який має виключне право та обов`язок саме щодо призначення спірної соціальної виплати, заявляє клопотання про звернення уваги суду на неможливість застосування постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» за аналогією закону у частині, що суперечить Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо встановлення додаткових (розширених) умов позивачу, як особі, звільненій з військової служби, для призначення одноразової грошової допомоги у разі інвалідності II групи у формі вимог подання заявником документів, крім завірених належним чином копій паспорту, довідки МСЕК та ідентифікаційного номеру картки платника податків, узяти до уваги правову позицію Конституційного Суду України щодо неприпустимості незаконної дискримінації (за ознаками виду військової служби) щодо осіб після їх звільнення з військової служби при призначенні соціальних гарантій, що викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 25.04.19 №1-р(ІІ)/2019 у справі №3-14/2019 (402/19, 1737/19) за конституційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", чи можна стверджувати про наявність незаконної дискримінації (за ознаками виду військової служби) щодо осіб після їх звільнення з різних видів військової служби при призначенні та виплаті спірної виплати, дотриматися правової позиції ЄВРОПЕЙСЬКОГО СУДУ З ПРАВ ЛЮДИНИ, що викладено у пункті 41 Рішення від 29.10.15 у СПРАВІ «УСТИМЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF USTIMENKO v. UKRAINE) (Заява № 32053/13) щодо доцільності розгляду справ стосовно захисту соціальних справ громадян у рамках письмової процедури, поновити строк на звернення до адміністративного суду щодо визнання протиправним рішення Міністерства оборони України від 03 червня 2019 року у частині відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності II групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, у зв`язку з тим, що про це рішення позивачу стало відомо з копії рішення Міністерства оборони України від 03 червня 2019 року, яку позивачу доведено вих. ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.07.20 №ВСЗ/3636, а також з причини ускладнення реалізації свого права на звернення до адміністративного суду у зв`язку з дією карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), з врахуванням норм Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", від 30.03.2020 №540-ІХ та Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 №731-ІХ. Також, позивачем у прохальній частині позовної заяви підтверджено, що ним не подано іншого позову до цих відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є інвалідом ІІ групи, захворювання отримане під час перебування на військовій службі 26.02.2014. Вважає, що саме з цієї дати позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги у порядку та розмірі визначеному законодавством, чинним на вказану дату, яким передбачено її 200-кратний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і обов`язок щодо забезпечення реалізації зазначеного права позивача покладено на Міністерство оборони України. Позивач не погоджується з відмовою відповідача у виплаті одноразової грошової допомоги, вважає її протиправною, наголошує що не є військовослужбовцем на час виникнення спірних правовідносин, а є особою, яку звільнено з військової служби, а також особою, якій встановлено інвалідність, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби після її звільнення. Крім цього, просить врахувати, що немає необхідних ознак суб`єкта для застосування диспозиції пункту 4 статті 16-3 Закону №2011. Крім цього, на думку позивача, відповідачу кореспондований обов`язок віднесення військової служби позивача закордоном у колишній Демократичній Республіці Афганістан, де велись бойові дії, у період з 08.06.1984 року по 18.12.1985 року до військової служби за призовом на особливий період.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.09.2020 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову повністю. Вважає, що Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум правомірно прийнято рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги громадянину ОСОБА_1 , якого 18.12.1985 звільнено зі строкової військової служби та 29.07.2009 під час первинного огляду МСЕК визнано особою з інвалідністю III групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (довідка МСЕК серія КА № 013456 від 29.07.2009), а 25.02.2014 під час повторного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю II групи внаслідок цієї ж причини (довідка МСЕК серія АВ №0071959 від 25.02.2014). На думку відповідача, заявник не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки згідно п.6 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у редакції, яка діяла на час встановлення інвалідності в 2009 році, а також підпунктом 4 пунктом 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. №499, було передбачено, що одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим із строкової військової служби, у разі якщо інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення. Крім цього заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва). Відповідач вважає, що висновок спеціаліста з питань судово-медичної експертизи від 05.06.2008 №18, який складений зі слів заявника, та висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 27.06.2008 № 495, який подано разом з іншими документами, не є документами, що свідчать про обставини поранення, оскільки вони складені зі слів позивача та не підтверджують факт поранення. В свою чергу, висновок про причинний зв`язок травми, поранення, контузії складається на підставі документів, передбачених пунктами 21.7 та 21.8 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402, які не подано на розгляд комісії. Відповідач також просить врахувати, що всупереч вимогам законодавства, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин, заявнику групу інвалідності змінено у понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності.

Законом України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду від 13.12.2022 № 2825-IX (далі Закон № 2825-IX) ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.

27.02.2025 дана справа надійшла до Тернопільського окружного адміністративного суду та Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2025 справу передано на розгляд судді Дерех Н.В.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 дану адміністративну справу прийнято до провадження судді Дерех Н.В.

Ухвалою суду від 05.03.2025 постановлено розгляд даної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвали Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 та від 05.03.2025 направлені позивачу та його представнику на адреси, що зазначені у позовній заяві, а також на адреси, що містяться у матеріалах справи ( АДРЕСА_1 ), однак до суду повернулися конверти з вказаними ухвалами та довідками відділення поштового зв`язку із зазначенням "неправильно зазначена (відсутня) адреса», "за закінченням терміну зберігання".

Крім цього, судом на офіційному веб-сайті судової влади України та офіційному веб-сайті Тернопільського окружного адміністративного суду опубліковано повідомлення про відкриття спрощеного позовного провадження без виклику осіб та зазначено, що після опублікування повідомлення ОСОБА_1 вважається таким, що повідомлений про розгляд справи.

Відтак, суд вважає, що у даному випадку ОСОБА_1 належним чином та у спосіб, визначений КАС України повідомлений про розгляд даної адміністративної справи.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї документами, суд зазначає, що відповідно до частин першої та другої ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак, суд розцінює як позовні вимоги наступні: визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності II групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та проявом незаконної дискримінації позивача за видом військової служби, яку він проходив, визнати протиправними дії Міністерства оборони України у частині не віднесення військової служби позивача закордоном у колишній Демократичній Республіці Афганістан, де велись бойові дії, у період з 08.06.1984 року по 18.12.1985 року до військової служби за призовом на особливий період, скасувати рішення Міністерства оборони України від 03 червня 2019 року у формі затвердження 03 червня 2019 року Міністром оборони протоколу Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 31.05.19 №69 у частині відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності II групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, зобов`язати Міністерство оборони України призначити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби за призовом під час мобілізації, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01 січня 2014 року.

Суд розцінює як доводи позивача на підтвердження обставин, що викладені в позовній заяві наступні вимоги позовної заяви: звільнити від доказування обставин, що встановлено Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 13.09.18 в адміністративній справі №761/31554/17, що набрала законної сили, у тому числі "оскільки інвалідність II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, була встановлена позивачу 26.02.2014 року, то саме з цієї дати він набув право на отримання одноразової грошової допомоги у порядку та розмірі, визначеному законодавством, чинним станом на вказану дату, тобто ст.ст. 16, 16-2 Закону №2011 -XII", не залучати будь-яких третіх осіб до цієї адміністративної справи у зв`язку з тим, що позов заявлено виключно до суб`єкту (Міністерства оборони України), який має виключне право та обов`язок саме щодо призначення спірної соціальної виплати, клопотання про звернення уваги суду на неможливість застосування постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві за аналогією закону у частині, що суперечить Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо встановлення додаткових (розширених) умов позивачу, як особі, звільненій з військової служби, для призначення одноразової грошової допомоги у разі інвалідності II групи у формі вимог подання заявником документів, крім завірених належним чином копій паспорту, довідки МСЕК та ідентифікаційного номеру картки платника податків, узяти до уваги правову позицію Конституційного Суду України щодо неприпустимості незаконної дискримінації (за ознаками виду військової служби) щодо осіб після їх звільнення з військової служби при призначенні соціальних гарантій, що викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 25.04.19 №1-р(ІІ)/2019 у справі №3-14/2019 (402/19, 1737/19) за конституційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", чи можна стверджувати про наявність незаконної дискримінації (за ознаками виду військової служби) щодо осіб після їх звільнення з різних видів військової служби при призначенні та виплаті спірної виплати, дотриматися правової позиції ЄВРОПЕЙСЬКОГО СУДУ З ПРАВ ЛЮДИНИ, що викладено у пункті 41 Рішення від 29.10.15 у СПРАВІ УСТИМЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ (CASE OF USTIMENKO v. UKRAINE) (Заява № 32053/13) щодо доцільності розгляду справ стосовно захисту соціальних справ громадян у рамках письмової процедури.

Водночас, суд розцінює як вимоги щодо встановлення судового контролю та вимоги, пов`язані із виконанням судового рішення наступні: зобов`язати надати до суду звіт про виконання судового рішення протягом двадцяти днів з дня отримання копії судового рішення, зобов`язати відповідача виконати судове рішення протягом десяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 19.04.1996.

Позивач є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 25.02.2014.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.07.2020 за №ВСЗ/3636 позивача повідомлено, що розглядом документів позивача відповідно до Протоколу №69, затвердженого Міністром оборони України 03.06.2019 комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий, захист військовослужбовців та членів їх сімей".

20.12.1991 прийнято Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII, який було введено в дію 10.01.1992 постановою Верховної Ради України №2012-XII «Про порядок введення в дію Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З набранням чинності Закону №2011-ХІІ діяла редакція статті 16 цього Закону, відповідно до якої військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Тобто за Законом, до 31.12.2006, військовослужбовець міг претендувати на державне обов`язкове особисте страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори.

Відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" ( 2011-12 ) Кабінет Міністрів України Постановою №488 від 19.08.1992 затвердив Умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум.

Згодом Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» №328-V від 03.11.2006 статтю 16 Закону №2011-ХІ викладено в новій редакції, яка діяла з 01 січня 2007 року до 01 січня 2014 року, та якою було введено поняття «одноразова грошова допомога».

Законом України від 04.07.2012 №5040-VI «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців», який набрав чинності 01.01.2014, статтю 16 Закону 2011-ХІ викладено в новій редакції та доповнено статтями 16-1 - 16-4.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону №2011-ХІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 частини другої статті 16 Закону №2011-ХІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

З метою реалізації положень пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону №2011-ХІ Урядом 23.12.2013 прийнято постанову №975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975), який набрав чинності 24.01.2014.

Відповідно до пункту 2 Порядку №975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до положень пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 6 даного Порядку №975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Отже, системний аналіз зазначених норм права беззаперечно свідчить, що право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 09.11.2018 у справі №759/5707/16-а, від 23.10.2019 у справі №324/187/17 (2-а/324/13/2017), від 19.02.2020 №161/6668/17.

Статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отож, суд вважає, що датою, з якої у військовослужбовця виникає право на отримання одноразової грошової допомоги у разі інвалідності у розмірах, що встановлені статтями 16, 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 N 5040-VI та відповідно до Порядку № 975 виникає з моменту первинного встановлення такої інвалідності в період дії таких актів. Особи, допомога яким не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги, тобто на день встановлення такої інвалідності.

Відповідно довідки до акту первинного огляду МСЕК серія КА-2 № 013456 від 29.07.2009, інвалідність позивачу встановлена 29.07.2009 з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Так, у листі Міністерство охорони здоров`я України від 27.04.2016 за вих. № 16.06.-16/625- 16/10515 вказано, що пунктом 3 Порядку визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці МСЕК. Тобто, днем встановлення інвалідності, у розумінні пункту 3 Порядку, вважається дата проходження громадянином первинного огляду МСЕК.

Відтак, суд вважає, що днем виникнення право у позивача на отримання одноразової грошової допомоги є 29.07.2009, під час первинного огляду МСЕК, що, на думку суду, свідчить про те, що позивач пропустив визначений п. 8 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» трьохрічний строк реалізації свого право на отримання виплат одноразової грошової допомоги.

Натомість, у спірному випадку позивач із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги звернувся до уповноваженого органу 2019 році, з моменту встановлення йому II групи інвалідності при повторному огляду МСЕК, тобто термін з дня виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги та дня звернення за призначенням одноразової грошової допомоги становить більше трьох років.

Вирішуючи спір по суті, суд також враховує, що відповідно до пункту 6 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

У цій справі інвалідність позивачу встановлено понад 3-місячний термін після звільнення зі служби, адже як встановлено судом позивач звільнений зі строкової військової служби 18.12.1985.

Також, суд критично оцінює доводи позивача стосовно того, що стаття 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не містила часових обмежень на виплату одноразової грошової допомоги у разі, якщо після призначення первинної групи інвалідності особі було встановлено вищу групу інвалідності.

Пункту 4 статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та пункту 8 Порядку №975 у разі зміни групи інвалідності доплати одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Як слідує з матеріалів справи, позивачу встановлено II групу інвалідність понад дворічний термін з моменту первинного встановлення інвалідності.

Разом з тим, вирішуючи спір по суті, судом не здобуто, а сторонами суду не подано доказів подання до комісії первинних документів із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби та інші медичні або військово- облікові документи, які підтверджують причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва).

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправними дій Міністерства оборони України щодо непризначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності II групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та проявом незаконної дискримінації позивача за видом військової служби, яку він проходив, скасування рішення Міністерства оборони України від 03 червня 2019 року у формі затвердження 03 червня 2019 року Міністром оборони протоколу Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 31.05.19 №69 у частині відмови у частині відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності II групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, зобов`язання Міністерства оборони України призначити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби за призовом під час мобілізації, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01 січня 2014 року, не підлягають до задоволення.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій Міністерства оборони України у частині не віднесення військової служби ОСОБА_1 закордоном у колишній Демократичній республіці Афганістан, де велись бойові дії, у період з 08.06.1984 по 18.12.1985 до військової служби за призовом на особливий період, така позовна вимога не підлягає до задоволення, оскільки докази звернення до відповідача з такими вимогами, та відмова відповідача у зарахуванні спірного періоду до військової служби за призовом на особливий період у спірному випадку відсутні.

Кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань. Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Крім цього, суд також зазначає, що позивачем не долучено жодних відомостей щодо його проходження військової служби у колишній Демократичній республіці Афганістан, де велись бойові дії, у період з 08.06.1984 по 18.12.1985.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи та докази, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Отож, з врахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, вимоги щодо зобов`язання надання до суду звіту про виконання судового рішення протягом 20 днів з дня отримання копії судового рішення, зобов`язання відповідача виконати судове рішення протягом десяти днів з дня набрання ним законної сили до задоволення не підлягають.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 06 серпня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач:

- Міністерство оборони України (місцезнаходження: просп. Повітряних Сил, 6,м. Київ,03049, ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.