Справа № 640/20285/19
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2025-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2025 року Справа№640/20285/19

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Інструменту Україна» до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Світ Інструменту Україна» (далі ТОВ «Світ Інструменту Україна») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з вказаним адміністративним позовом до Київської міської митниці ДФС, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС від 25.07.2019 року № UA100000/2019/300142/2 про коригування митної вартості.

Позов обґрунтовувало тим, що за наявності всіх документів, які підтверджують заявлену позивачем митну вартість товару за основним методом - за ціною договору (контракту), відповідачем неправомірно визначено митну вартість товарів по 6 позиціям за другорядним резервним методом, що призвело до її завищення загалом на суму 157 127,23 грн.

Вважало посилання відповідача на те, що документи, які подані для підтвердження митної вартості товару, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, помилковими.

Підстави для застосування інших методів у відповідача відсутні, тож рішення про коригування митної вартості товарів є протиправним.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.10.2019 року відкрито провадження у вказаній адміністративній справі; вирішено справу розглянути суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

15.12.2022 року набрав чинності Закон України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (Закон від 13.12.2022 року № 2825-IX).

26.09.2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ» (Закон від 16.07.2024 року № 3863-IX).

На виконання вимог зазначеного Закону дану справу передано до Донецького окружного адміністративного суду.

09.06.2025 року за наслідками автоматичного розподілу справ, що надійшли до Донецького окружного адміністративного суду, справу передано на розгляд судді Логойди Т.В.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10.06.2025 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків протягом п`яти днів з дня вручення позивачу даної ухвали.

Ухвалою цього ж суду від 17.06.2025 року продовжено строк усунення недоліків позовної заяви, встановлений ухвалою суду від 10.06.2025 року, встановивши його протягом двох днів з дня вручення позивачу даної ухвали.

Позивач у встановлений строк усунув недоліки позовної заяви, подавши до суду копію контракту від 28.04.2011 року № CH-MIU/28/0411, копію додаткової угоди від 28.02.2014 року № 4 до контракту, копію додаткової угоди від 20.12.2016 року № 7 до контракту, копію комерційного інвойсу від 05.06.2019 року № 19-0516-К137, копію специфікації від 05.06.2019 року № 19-0516-К137до комерційного інвойсу від 05.06.2019 року № 19-0516-К137, копію пакувального листа до комерційного інвойсу від 05.06.2019 року № 19-0516-К137, копію міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) № 3182, копію коносаменту (Bill of lading) № SZZY19050175, копію сертифікату про походження (Certificate of origin) № G22493, копію експортної вантажної митної декларації країни відправлення в перекладі державною мовою. Просив стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані із залученням перекладача, у розмірі 33 800 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26.06.2025 року прийнято до провадження адміністративну справу; допущено заміну відповідача Київської міської митниці ДФС його правонаступником Київською митницею; вирішено справу розглянути суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Ухвалою цього ж суду від 30.07.2025 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків (доплати судового збору) протягом п`яти днів з дня вручення позивачу даної ухвали

Позивач у встановлений строк усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05.08.2025 року розгляд даної справи продовжено.

Київська міська митниця ДФС (правонаступником якої є відповідач - Київська митниця) подала відзив на позовну заяву, в якому зазначала, що під час здійснення митного контролю Київською міською митницею ДФС встановлено, що документи, які подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару разом з митною декларацією від 24.07.2019 року №/2019/223542, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; містять розбіжності щодо строків оплати товару, які зазначені у п. 5 контракту від 28.04.2011 року № СН-МШ/28/0411 та у комерційному інвойсі від 05.06.2019 року № 19-0516-К137; відсутня інформація чи проводилося страхування товару та чи включені витрати на страхування до ціни товару; для підтвердження витрат на транспортування декларантом надано довідку про транспортні витрати та договір на перевезення, але договір надано такої якості, яка не дає можливості пересвідчитися в достовірності та об`єктивності наданого документу; декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, або подані неналежної якості.

Зазначені обставини, у відповідності до ч. 3 ст. 54 Митного кодексу України були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю за основним методом - за ціною договору (контракту). Митна вартість товару митним органом визначена із застосуванням резервного методу відповідно до ст. 64 Митного кодексу України з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях подібних за характеристиками товарів, оформлених за відповідними митними деклараціями із зазначенням у рішенні про коригування митної вартості товарів номерів таких митних декларацій.

Вважала що діяла правомірно. Просила в задоволені позову відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив, якою підтримав доводи позовної заяви. Просив задовольнити позов.

Судом встановлено, що між позивачем - ТОВ «Світ Інструменту Україна» (Україна) як покупцем та MATRIZE Handels-GmbH (Китай) як продавцем укладено контракт від 28.04.2011 року № СН-MIU/28/0411.

Відповідно до п.п. 1.1-1.3 зазначеного Контракту продавець продав, а покупець купив на умовах FOB Шанхай, FOB Нінгбо згідно з Інкотермс-2010, Товари-інструменти, найменування, кількість, ціна та вартість яких вказані в інвойсах, що є невід`ємною частиною Контракту. Інвойс виконує роль специфікації; найменування, кількість товару, що поставляється, а також ціни за одиницю товару за артикулами вказуються в специфікації; будь-які зміни ціни за одиницю товару зазначаються в прайс-листі продавця, завіреному Торгово-промисловою палатою Продавця.

Згідно з п.п. 2.1, 2.2 Контракту узгоджена сторонами ціна товару встановлюється в доларах США і вказується в специфікаціях (підписаних сторонами) на кожну окрему партію товару; вартість кожної партії товару, що підлягає сплаті за товар, що поставляється (ціна угоди), виділена із загальної суми контракту, зазначається в інвойсі та входить до загальної суми Контракту.

Відповідно до п. 2.4 Контракту в інвойсі зазначається: ціна партії товару, що поставляється, яка підлягає сплаті продавцю, найменування товару; ціна за одиницю товару; кількість кожного найменування; загальна вартість за кожним найменуванням товару в даному постачанні; код УКТЗЕД; загальна вартість товару, що підлягає оплаті за даним постачанням; строк оплати товару за даним постачанням; виробник.

Згідно з п. 2.5 Контракту до ціни товари згідно з умовами ФОБ включено такі витрати продавця: оплата доставки до порту відправлення, всі витрати, пов`язані з навантаженням товару та з оплатою митних формальностей і податків в країні продавця, а також вартість тари, пакування та маркування. Покупець зобов`язаний сплатити за поставлений товар ціну в сумі та строки, зазначені в інвойсі. Ціна товару не може бути змінена після відправки товару та інвойсу покупцеві.

Відповідно до п.п. 5.1 - 5.3 Контракту розрахунки за товари, що постачаються згідно з цим Контрактом, здійснюються в доларах США; покупець здійснює оплату таким чином: 100 % вартості відправленої партії товарів мають бути сплачені протягом 30 (Тридцять) календарних днів після відвантаження, підтвердженого копіями відвантажувальних документів; оплата поставки Товару здійснюється прямим грошовим переказом на рахунок Продавця, у відповідності з банківськими реквізитами, зазначеними в п. 14.1 цього Контракту та в інвойсі, висланому продавцем для даної партії товару.

Згідно з п. 10.1 Контракту покупець здійснює страхування партії товарів, відправлених згідно із замовленням, на свій розсуд та за свій рахунок.

Відповідно до п.п. 12.1, 12.2 Контракту всі додаткові угоди та додатки до цього Контракту дійсні лише в тому випадку, якщо вони вчинені в письмовій формі і підписані обома сторонами; строк дії Контракту 1 (один) рік з моменту його підписання обома сторонами. Строк дії Контракту може бути змінений за взаємною згодою сторін, що оформлюється документально. Може бути пролонгований на умовах, що визначені п. 10.11 Контракту.

Додатковою угодою від 28.02.2014 року № 4 до п. 5.1 Контракту внесені зміни, згідно з якими оплата за товар відбувається в 1 етап: 100 % вартості відправленої партії товарів мають бути сплачені протягом 180 календарних днів після відвантаження, підтвердженого копіями відвантажувальних документів, а саме міжнародною морською накладною (коносаментом), виписаною на ім`я покупця.

05.06.2019 року в рамках виконання даного Контракту між покупцем та продавцем укладено специфікацію № 19-0516 К137, в якій обумовлені вартість та кількість товару, на підставі чого продавцем сформований інвойс від 05.06.2019 року № 19-0516-К137 та покупцю поставлено товар на умовах FOB Нінгбо (КНР).

24.07.2019 року в рамках виконання даного контракту декларантом позивача до Київської міської митниці ДФС (правонаступником якої є відповідач) подано в електронному вигляді митну декларацію форми МД-2 від 24.07.2019 року №/2019/223542 (на 22 позиції товару), в якій визначена митна вартість товару за основним методом першим (за ціною договору (контракту)), згідно з яким загальна сума митної вартості товару становила 20 917,72 дол. США.

Разом з митною декларацією до митного оформлення подані наступні документи: пакувальний лист від 05.06.2019 року № б/н до комерційного інвойсу від 05.06.2019 року № 19-0516-К137; контракт від 28.04.2019 року № CH-MIU/28/0411; специфікацію від 05.06.2019 року № 19-0516 К137; комерційний інвойс від 05.06.2019 року№ 19-0516-К137; коносамент (Bill of lading) від 12.06.2019 року№ SZZY19050175; сертифікат про походження (Certificate of origin) від 01.07.2019 року№ G22493; довідку транспортних витрат від 21.07.2019 року№ S0D0002869 ; міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) від 23.07.2019 року № 3182; договір про надання послуг митного брокера від 15.05.2018 року № 150518/Д; додаткові угоди від 20.12.2016 року№ 7, від 01.09.2011 року б/н, від 28.04.2012 року б/н, від 02.11.2012 року б/н, від 28.02.2014 року№ 4, від 01.09.2011 року б/н, від 02.04.2013 року б/н.

В той же день відповідачем сформовано електронне повідомлення (запит) митного органу про необхідність надання для підтвердження заявленої митної вартості товару додаткових документів, на що декларантом, відповідно, надано прайс-лист виробника товарів - компанії Matrize Handels GmbH, копії митних декларацій країни відправлення товарів, договір на транспортно-експедиторське обслуговування від 13.12.2013 року № SC-676, рахунок на оплату за послуги з міжнародного перевезення вантажу від 21.07.2019 року № 5591, копії платіжних доручень на попередні поставки та виписки з рахунку.

25.07.2019 року митним органом (Київською міською митницею ДФС) прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 25.07.2019 року №/2019/300142/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 25.07.2019 року № UA100130/2019/00066.

В рішенні зазначено наступне обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано:

1) документи, які подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: пунктом 5 контракту від 28.04.2011 року № СН-МШ/28/0411 передбачені такі умови оплати: «покупець здійснює оплату таким чином: «100 % вартості відправленої партії товарів мають бути оплачені протягом 30 календарних днів після відвантаження…», а в комерційному інвойсі від 05.06.2019 року № 19-0516-К137 зазначено «100 % вартості відправленої партії товарів мають бути оплачені протягом 180 календарних днів після відвантаження…»;

2) відсутня інформація чи проводилося страхування товару та чи включені витрати на страхування до ціни товару на виконання умов, визначених ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України;

3) для підтвердження витрат на транспортування декларантом надано довідку про транспортні витрати та договір на перевезення, але договір надано такої якості, яка не дає можливості пересвідчитися в достовірності та об`єктивності наданого документу;

4) незважаючи на те, що документи з кодом 4103 зазначені в графі 44 митної декларації як такі, що надавалися митному органу в попередніх випадках митного оформлення, але вони відсутні в наявних в базі даних «сканах»;

5) наданий прайс-лист не може бути підставою для підтвердження заявленої митної вартості товару, оскільки цінова інформація, що міститься у ньому, однакова для різних умов поставки;

6) для підтвердження заявленої митної вартості декларантом надані платіжні доручення на попередні поставки без дотримання вимог, визначених в Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (затверджена постановою правління НБУ від 21.01.2004 року № 22 і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 року за № 377/8976), яка передбачає проставляння на платіжних дорученнях дати, підпису та відбитку штампу банку;

7) враховуючи відмову декларанта від надання додаткових документів, заявлені ним відомості не містять інформації щодо ціни, яка сплачена, надані відомості щодо складових митної вартості не визначені кількісно та достовірно.

В рішенні також зазначено, що враховуючи неможливість застосування інших методів, митна вартість визначена із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 Кодексу з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях подібних за характеристиками товарів, оформлених за митними деклараціями №UA100130/2019/221653, №UA100130/2019/221104, №UA500020/2019/5075, МД №UA500020/2019/5293, №UA500010/2019/11343, №UA500010/20/9/12059, №UA500010/2019/l1789, №UA100050/2019/279658, №UA125010/20/9/6532, №UA209180/2019/33243, №UA5000 /0/20/9/12676, №UA500010/2019/12901.

Вказаним рішенням коригування митної вартості (щодо 6 позицій задекларованого товару) здійснено за другорядним (резервним) методом, згідно з яким загальна сума митної вартості товару становила 27 168,88 дол. США.

Різниця між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом позивача (уповноваженою ним особою), та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом в оскарженому рішенні, становила 6 251,16 дол. США (20 917,72 дол. США - 27 168,88 дол. США), що за офіційним курсом НБУ на дату прийняття рішення (25,630047 грн. за 1 долар США) становило 160 217,52 грн. (а не 157 127,23 грн., як помилково вважав представник позивача).

Позивачем додатково сплачені відкориговані платежі; товар випущено у вільний обіг.

Судом також встановлено, що рішення про коригування митної вартості товарів від 25.07.2019 року №/2019/300142/2 позивачем в адміністративному порядку не оскаржувалося.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 49, 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частиною 1 ст. 51, ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 52 вказаного Кодексу декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 52 вказаного Кодексу декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зокрема, мають право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю;

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 52 Кодексу визначено, що у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

Згідно з ч. 1 ст. 260 Кодексу якщо декларант або уповноважена ним особа не володіє точними відомостями про характеристики товарів, необхідні для заповнення митної декларації у звичайному порядку, вона може подати митному органу тимчасову митну декларацію на такі товари за умови, що вона містить дані, достатні для поміщення їх у заявлений митний режим, та під зобов`язання про подання додаткової декларації у строк не більше 45 днів з дати оформлення тимчасової митної декларації.

Відповідно до ч. 1 3 ст. 57 цього Кодексу визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 57 Кодексу застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Кодексу метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч. 3 ст. 53 Кодексу у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною 4 ст. 53 Кодексу також визначено, що у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Відповідно до ч. 5 ст. 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Отже, Митним кодексом України визначено вичерпний перелік документів, що подаються декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

При цьому згідно з ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 58 Кодексу метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 4, 5, 9, 21 ст. 58 Кодексу митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 54 вказаного Кодексу митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Послідовність дій посадових осіб митних органів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів під час здійснення їх митного контролю та митного оформлення визначено Методичними рекомендаціями щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженими наказом Державної митної служби України від 13.07.2012 №362.

Згідно з п. 6 та 7 гл. 2 Методичних рекомендацій при перевірці розрахунку, здійсненого декларантом або уповноваженою ним особою при визначенні митної вартості товарів за основним методом, та чисельного значення заявленої митної вартості, зокрема, аналізується: включення всіх складових митної вартості; включення всіх платежів, які відповідають вимогам, встановленим частинами п`ятою восьмою статті 58 Кодексу, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; наявність помилок при перенесенні відомостей з документів, які підтверджують митну вартість товарів, до митної декларації та/або до декларації митної вартості (далі ДМВ); наявність арифметичних помилок в митній декларації, ДМВ або документах, які підтверджують митну вартість товарів; наявність помилок при перерахунку сум в іноземній та/або національній валютах; наявність помилок при здійсненні нарахувань (наприклад, знижок); наявність помилок при перерахуванні одиниць виміру оцінюваного товару на одиниці виміру товару відповідно до Митного тарифу України.

При перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку-фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару.

Відповідно до ч. 3 ст. 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Отже, згідно з Митним кодексом України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється в першу чергу за основним методом, тобто, за ціною договору (вартістю операції).

Митним органом при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів повинна бути зазначена послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Згідно з ч. 6 ст. 53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмові рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Верховний Суд у постанові від 14.05.2019 року в справі №820/2474/16 зазначив, що наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Верховний Суд також звернув увагу на те, що вимоги законодавства зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані її складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Верховний Суд у постанові від 26.11.2019 року в справі №821/107/16, в якій висловлена аналогічна правова позиція, також зазначив, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Суд вважає безпідставними посилання митного органу на необхідність надання декларантом позивача додаткових документів з огляду на наступне.

Доводи митного органу про те, що документи, які подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (розбіжності, на думку митного органу, між умовами оплати, які визначені пунктом 5 контракту від 28.04.2011 № СН-MIU/28/0411, та тими, що визначені в комерційному інвойсі від 05.06.2019 року № 19-0516-К137) - є безпідставними з огляду на наступне.

Судом встановлено, що зазначена митним органом розбіжність щодо умов оплати товару не відповідає дійсності, оскільки при митному оформленні товару декларантом до декларації було додано додаткову угоду від 28.02.2014 року № 4 до контракту № CH-MIU/28/0411 від 28.04.2011 року, якою змінено строк оплати товару з 30 календарних днів на 180 календарних днів після відвантаження. Вказана додаткова угода є невід`ємною частиною контракту.

Отже, строк оплати товару, що зазначений у контракті з урахуванням додаткової угоди до нього (180 календарних днів після відвантаження), та строк оплати товару, що зазначений у комерційному інвойсі (180 календарних днів після відвантаження), - були однаковими і розбіжностей не містили.

Факт подання вказаної додаткової угоди при митному оформлені товару також відображений в графі 44 митної декларації від 24.07.2019 року № UA100130/2019/223542 (доповнення № 1 до даної декларації Товар № 1, графа № 44 - m4103), а також в картці відмови в прийнятті, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100130/2019/00066 (як «доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) додатк. угода № 4 від 28.02.2014»).

Таким чином, вказаний документ (додаткова угода до контракту) був у наявності у відповідача при перевірці заявленої позивачем митної вартості.

З огляду на наведене посилання митного органу на відсутність сканованих копії такого документу в базі даних митного органу є неприйнятними.

Згідно з коносаментом (Bill of lading) SZZY19050175 відвантаження товару мало місце 23.07.2019 року. Відповідно до умов контракту від 28.04.2011 року № CH-MIU/28/0411, з урахуванням змін, що внесені до нього додатковою угодою від 28.02.2014 року № 4, оплата товару повинна бути здійснена позивачем протягом 180 календарних днів після відвантаження.

Отже, на момент декларування товару (24.07.2019 року) строк для оплати позивачем товару не настав.

Крім того, як зазначав позивач, товариством неодноразово здійснювалося та здійснюється декларування товарів, поставлених за контрактом від 28.04.2011 року № CH-MIU/28/0411, тому митному органу неодноразово надавалися як сам Контракт, так і додаткові угоди до нього.

Вказані обставини не заперечуються та помилково не були враховані митним органом при вирішенні питання про прийняття оскарженого рішення.

Щодо посилань митного органу на відсутність інформації чи проводилося страхування товару та чи включені витрати на страхування до ціни товару на виконання умов, визначених ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, то такі посилання є неприйнятними.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема: якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (п. 8 ч. 2 ст. 53).

Отже, документи, які підтверджують факт страхування товару, подаються у разі, якщо здійснювалося страхування товару.

Якщо ж страхування не здійснювалося, то підтвердження відсутності такого факту законодавством не передбачено.

Судом встановлено, що відповідно до положень п. 10.1 Контракту покупець здійснює страхування партії товарів, відправлених згідно із замовленням, на свій розсуд та за свій рахунок, та відповідно до п. 1.1 поставка здійснювалася на умовах FOB Інкотермс-2010, які не передбачають обов`язків покупця щодо страхування товару.

Отже, в спірних правовідносинах страхування ввезеного товару не є обов`язковим.

Крім того, позивач подав до митного органу (разом з митною декларацією) довідку про вартість перевезення до митного кордону України від 21.07.2019 року № SODS0002869, видану ТОВ «ДСВ Логістика», в якій вказано, зокрема про відсутність страхування вантажу, що декларувався.

Щодо посилань митного органу на те, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом надано довідку про транспортні витрати та договір на перевезення, але договір надано неналежної якості.

Позивач наявність такого факту заперечував.

Судом встановлено, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом надано до митної декларації договір на транспортно-експедиторське обслуговування від 13.12.2013 року № SC-676, укладений між ТОВ «ДСВ Логістика» (експедитор) та ТОВ «Світ Інструменту Україна» (замовник), довідку ТОВ «ДСВ Логістика» про вартість перевезення до митного кордону України від 21.07.2019 року № SODS0002869 та рахунок на оплату за послуги з міжнародного перевезення вантажу від 21.07.2019 року № 5591 згідно з коносаментом № SZZY19050175.

Відповідно до п. 4.2 договору на транспортно-експедиторське обслуговування перелік і вартість послуг, а також ставки/розміри витрат експедитора, що пов`язані з наданням послуг та підлягають компенсації замовником, вказуються в рахунках експедитора; сумою договору є сума всіх виставлених експедитором рахунків.

Вказаний договір відповідає вимогам щодо якості документів. Іншого відповідачем суб`єктом владних повноважень не доведено.

Згідно з розд. III Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 599, у графі 20 декларації митної вартості зазначаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо ці витрати відповідно до умов поставки (графа 3 ДМВ) не були включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (графа 14(а) ДМВ).

Після тексту „Витрати на транспортування до зазначається літерний код альфа-2 відповідно до Класифікації країн світу країни (адміністративно-територіальної одиниці у складі країни, що має власний літерний код за цією Класифікацією), на території якої міститься географічний пункт, до якого понесені витрати на транспортування товарів, наведені у цій графі, через пропуск - назва цього географічного пункту.

Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати, зокрема рахунок-фактура від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів.

Таким чином, поданий при митному оформленні рахунок на оплату є належним документом, що підтверджує транспортні витрати як складову митної вартості товару відповідно до п. 4.2 договору на транспортно-експедиторське обслуговування та розд. III Правил, що затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 599.

Отже, митним органом безпідставно зазначено про непідтвердження декларантом вартості транспортування як складової митної вартості товару з посиланням на договір на погану якість договору перевезення.

Крім того, відповідно до положень п. 2 ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, має право у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

На стадії прийняття документів позивача митний орган не запитував у декларанта більш якісні копії будь-якого з наданих документів, зокрема копію договору на перевезення. Більш того, транспортні витрати як складова митної вартості товару позивачем були підтверджені.

Щодо неприйняття митним органом прайс-листа виробника через те, що цінова інформація, що міститься у прайс-листі, однакова для різних умов поставки, то такі посилання є також неприйнятними, оскільки законодавством України не визначені вимоги до прайс-листа закордонного постачальника, а також не передбачено те, що для різних умов поставки повинні бути різні ціни на товари.

Отже, відхилення митним органом прайс-листа виробника товарів із зазначених ним підстав є неправомірним.

Щодо відхилення митним органом наданих позивачем платіжних доручень від 04.06.2018 року№ 464, від 20.06.2018 року № 472, від 05.07.2018 року № 480, від 07.11.2018 року № 530, від 30.11.2018 року № 543 про оплату товару за попередніми поставками за цим же контрактом та за тими ж цінами, з підстав недотримання вимог, визначених в Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою правління НБУ від 21.01.2004 року № 22, яка передбачає проставляння на платіжних дорученнях дати, підпису та відбитки штампу банку.

Судом встановлено, що зазначені платіжні доручення в іноземній валюті (валюта платежу USD (долари США)) містили відомості про ініціювання ТОВ «Світ Інструменту Україна» переказу безготівкових коштів на користь MATRIZE Handels-GmbH (Китай) за цим же контрактом.

Згідно з п. 5.1 Контракту розрахунки за товари, що постачаються згідно з цим Контрактом, здійснюються в доларах США.

Відповідно до п. 1.2 постанови правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, на яку посилався митний орган, Інструкція встановлює загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків.

Таким чином, положення вказаної Інструкції застосовуються лише у випадках розрахунків у національній валюті в межах території України.

Однак, розрахунки позивачем проведені з нерезидентом у доларах США.

Отже, посилання митного органу на недотримання позивачем вимог зазначеної Інструкції є безпідставними.

Крім того, згідно з п. 17.2 ст. 17 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який визначає загальні засади функціонування платіжних систем та систем розрахунків, документ на переказ може бути паперовим або електронним.

Статтею 8 зазначеного Закону України також встановлено, що електронний документ має однакову юридичну силу з документом на паперовому носії. Відповідальність за достовірність інформації, що міститься в такому документі, несе особа, яка підписала цей документ за допомогою електронного цифрового підпису.

Подані позивачем до митного органу платіжні доручення виконані. Факт виконання платіжних доручень підтверджується банківськими виписками (АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві) по банківському рахунку позивача за 06.06.2018 року, 22.06.2018 року, 06.07.2018 року, 08.11.2018 року, 03.12.2018 року.

Таким чином, відповідні посилання митного органу є необґрунтованими.

При вирішенні справи судом також врахована правова позиція Верховного Суду, що викладена в постанові від 25.02.2020 року у справі № 260/718/19, де Суд зазначив, що «спрацювання системи управління ризиками АСАУР є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками. …. рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.».

Крім того Верховний Суд у цій же справі звернув увагу на те, що, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Відповідно до п. 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 598, у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Відповідно до правової позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 13.01.2022 року у справі № 520/11061/2020, «у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів… Резервний метод повинен ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях і це обґрунтування повинне бути підтвердженим у рішенні про коригування митної вартості.».

Суб`єкт владних повноважень не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

У спірному рішенні митний орган лише вказав номери митних декларацій, на основі яких було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та вмотивованим.

Посилання представника відповідача на інші обставини, які не відображені в оскаржуваному рішенні, є неприйнятними, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Частиною 2 ст. 53 Митний кодекс України передбачено вичерпний перелік документів, і він позивачем наданий.

Відповідно до ч. 7 ст. 54 Митного кодексу України у разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем надані належні докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтуються його вимоги. Надані позивачем до митного оформлення товару документи не містять суперечностей та ознак підробки, а містять всі необхідні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Митним органом як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірність винесення оскарженого рішення про коригування митної вартості товарів.

Прийняття митним органом рішення про визначення митної вартості порушувало права та законні інтереси позивача.

З огляду на наведене прийняте митним органом щодо позивача рішення про коригування митної вартості товарів не можна вважати законними і обґрунтованим, у зв`язку з чим воно підлягає визнанню протиправними та скасуванню.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, яка регулює питання розподілу судових витрат, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 1 ст. 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 132 цього Кодексу визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 вказаного Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь судовий збір та судові витрати, пов`язані із залученням перекладача, у розмірі 33 800 грн.

Щодо витрат на залучення перекладача

Пунктом 5 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.ч. 5 - 8 ст. 137 вказаного Кодексу (яка регулює питання витрат, що пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз) розмір витрат, зокрема на залучення перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною, зокрема перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг).

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у постанові від 31.03.2020 року в справі № 160/7049/19 зазначив наступне: «Склад та розмір витрат, пов`язаних із залученням перекладача, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із залученням перекладача, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на залучення перекладача, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат… Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має з`ясувати, чи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, тощо.».

Згідно з правилами оцінки доказів, що встановлені ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем на підтвердження понесених ним витрат, що пов`язані із залученням перекладача, - для перекладу на державну (українську) мову поданих ним до суду доказів, до суду подані:

1) копія договору від 11.06.2025 року № 48, що укладений між позивачем (як замовником) та ТОВ «Адвокатська агенція «Де Юре» (як виконавцем). Предметом договору є виконання робіт:

- з перекладу з англійської мови на українську наступних документів: контракту (8 стор.), додаткової угоди № 4 (2 стор.), додаткової угоди № 7 (2 стор.), комерційного інвойсу (9 стор.), специфікації до інвойсу (9 стор.), пакувального листа (7 стор.), міжнародної товарно-транспортної накладної (1 стор.), коносаменту (1 стор.), сертифікату походження (1 стор.) (тобто, всього 40 сторінок), з нотаріальним посвідченням підпису перекладача;

- з перекладу з китайської мови на українську документу, а саме експортної декларації (3 стор.), з нотаріальним посвідчення підпису перекладача.

Обов`язок виконання робіт згідно з цим договором не пізніше 18.06.2025 року.

Вартість робіт згідно з договором становить 33 800 грн.

Повний переклад тексту замовник отримує після повного розрахунку;

2) платіжна інструкція від 12.06.2025 року № 2168 на суму 33 800 грн. з відміткою банківської установи про її виконання.

Обов`язковість складання розрахунку перекладу законодавством не передбачено.

Переклад документів з англійської мови на українську здійснений перекладачем Тютюнник Ю.О. та завірений приватним нотаріусом Гришаєвою І.В.; переклад документа з китайської мови на українську здійснений перекладачем Півнем О.В. та завірений приватним нотаріусом Литвина Л.О.

З матеріалів справи вбачається, що переклад документів замовлений позивачем під час розгляду справи в суді та наданий до суду на виконання вимог Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України та ухвали суду від 10.06.2025 року з метою доведення своєї позиції, оскільки деякі долучені до матеріалів справи документи, на підставі яких здійснювалося митне оформлення товару, були складені іноземними мовами (англійською та китайською).

Витрати на переклад безпосередньо пов`язані з розглядом даної справи, оскільки спір стосується в тому числі дослідження та оцінки документів, які надавалися позивачем митному органу під час митного оформлення товарів на підтвердження митної вартості товарів, у тому числі тих, що складені іноземними мовами.

Суд не вправі надавати оцінку умовам договору (зокрема вартості наданих перекладачем послуг), що погоджені сторонами договору в підписаних ними документах.

Разом з тим, враховуючи положення Кодексу адміністративного судочинства України, в тому числі процесуальні правила оцінки доказів, правову позицію Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, а також принцип співмірності, критерій розумності заявленого розміру витрат на переклад і фінансовий стан обох сторін, один з яких є суб`єктом владних повноважень, який фінансується з Державного бюджету України, суд вважає за необхідне зменшити вартість витрат на залучення перекладача.

При цьому судом також враховано і те, що терміновість перекладу (що мало місце в даній справі) не може впливати на суму вартості перекладу (що встановлено судом шляхом моніторингу цін на переклади), яка підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суб`єкта владних повноважень, шляхом її збільшення, у випадку, коли позов поданий до суду у жовтні 2019 року, а переклад на державну мову на виконання вимог законодавства здійснений лише у червні 2025 року після звернення на це уваги ухвалою суду від 10.06.2025 року.

Враховуючи зазначене, правило щодо розподілу судових витрат на залучення перекладача поширюється на суму таких витрат, яка з урахуванням наведеної позиції суду становить 17 500 грн.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, тому судові витрати позивача в загальній сумі 19 903,26 грн. (оплачений позивачем судовий збір в розмірі 2 403,26 грн. та витрати, що пов`язані із залученням перекладача, в розмірі 17 500 грн.), підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Інструменту Україна» (03115, м. Київ, пр-т Берестейський, 134/1; ) до Київської митниці (03124, м. Київ, б-р Вацлава Гавела, 8-А; код ЄДРПОУ ВП 43997555) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС від 25.07.2019 року № UA100000/2019/300142/2 про коригування митної вартості товарів.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (03124, м. Київ, б-р Вацлава Гавела, 8-А; код ЄДРПОУ ВП 43997555) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Інструменту Україна» (03115, м. Київ, пр-т Берестейський, 134/1; ) здійснені ним документально підтверджені судові витрати в розмірі 19 903,26 грн.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду (Закон України від 16 липня 2024 року № 3863-IX) шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 07 серпня 2025 року.

Суддя Т.В. Логойда