Справа № 520/11654/25
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2025-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2025 р. № 520/11654/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Світлана Чудних, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Національні традиції" до Харківської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати: рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2024/000726/2 від 26.12.2024 року та картку відмови №UA807200/2024/000878 від 26.12.2024 року; рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2025/000002/2 від 03.01.2025 року та картку відмови №UA807200/2025/000002 від 03.01.2025 року;

- стягнути на користь Приватного підприємства НАЦІОНАЛЬНІ ТРАДИЦІЇ (ідентифікаційний код юридичної особи: 39220630; адреса юридичної особи: 61036, Харківська обл., м. Харків, вул. Морозова, буд. 7) витрати на оплату судового збору у загальному розмірі 14 478,37 грн та витрати на професійну правничу допомогу у фіксованому розмірі 40 000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці (ідентифікаційний код юридичної особи: 44017626; адреса: 61005, Україна, Харківська обл., місто Харків, вулиця Миколаївська, будинок, 16б).

В обґрунтування позову зазначено, що рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмов у прийнятті митної декларації, митному оформлення випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є протиправними та такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягають скасуванню.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду у справі відкрито спрощене провадження без виклику сторін.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що оскаржуване позивачем рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є такими, що винесені в межах чинного законодавства України, а тому не підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Справа розглянута, з урахуванням строків перебування судді Світлани Чудних у відпустці з 27.06.2025 по 30.07.2025 року.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши викладені сторонами обставини справи та надані на їх підтвердження докази, суд прийшов до наступного.

08.04.2024 року між Приватним підприємством "Національні традиції" (Покупець) та T-MAC TECHNOLOGY CO., LIMITED (Постачальник) укладено контракт № ТМТ20240408.

05.10.2024 року між ПП «НАЦІОНАЛЬНІ ТРАДИЦІЇ» та T-MAC TECHNOLOGY CO., LIMITED укладено додаткову угоду № б/н до контракту, в якій сторони домовилися доповнити статтю 3 Контракту (копія додаткової угоди надається у додатках).

Абзацом 1 ст. 1 Контракту визначено, що: «За цим договором Постачальник зобов`язується поставити Покупцеві товари в асортименті (далі «Товар»)».

Абзацом 2 ст. 2 Контракту встановлено: «Загальна кількість і асортимент поставленого Товару складається з партій товару, кількість яких визначається в інвойсі на кожну поставку».

Відповідно до абз. 1, 2 ст. 3 Контракту: «Поставка Товару за цим договором здійснюється в повній відповідності з ІНКОТЕРМС-2010. Умови поставки визначаються і узгоджуються Сторонами для кожної окремої партії Товару і вказуються в інвойсі».

Згідно зі ст. 4 Контракту: «Ціна за одиницю Товару узгоджується і встановлюється в інвойсі на кожну окрему партію Товару до цього договору. Загальна сума договору визначається загальною кількістю поставленого товару за Договором.

Валюта контракту і платежів - долар США».

У відповідності до абз. 2 ст. 5 Контракту «Сторони домовилися, що оплата Товару здійснюється, як правило, на умовах відстрочки платежу три місяці з моменту поставки (митного оформлення). Можлива стовідсоткова передоплата, на розсуд Покупця».

Позивачем було подано до Харківської митниці:

1) 25.12.2024 року митну декларацію №24UA43U9;

2) 03.01.2025 року митну декларацію №25UA26U2.

Відповідачем було відмовлено у митному оформленні вищезазначених митних декларацій, винесено картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також рішення про коригування митної вартості товару.

Керуючись правом, наданим ч. 1 ст. 5 КАС України, та з метою захисту прав і законних інтересів позивача вважаємо, що рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є протиправними, а тому підлягають скасуванню, що обґрунтовується наступним.

Не погоджуючись з наведеним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.1 ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. (ч. 1 ст. 53 МК України).

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч. 2 ст. 53 МК України).

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (ч. 3 ст. 53 МК України).

Згідно з ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до ч.1 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з п.1 ч.4 ст.54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 5 статті 54 Митного кодексу України встановлено, що митний орган має право упевнитися в достовірності та точності будь-якої заяви, документа, рахунку поданих для цілей визначення митної вартості.

Так, відповідач має повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару, за наявності підстав сумніву митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Аналогічний правовий висновок зазначено Верховним Судом в постанові від 15 серпня 2019 року у справі №826/19400/15.

Згідно з ч.5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під час судового розгляду судом встановлено, що на підтвердження митної вартості позивачем надано відповідачу всі необхідні документи.

Зокрема вартість товару дол. США/м вказана у прайс-листах №T- MAC240828/18 від 28.08.2024 року, №T-MAC240828 від 28.08.2024 року.

Загальна вартість товару, що відображена в митних деклараціях, підтверджена наданими відповідачу інвойсами № TMNT20241025 від 25.10.2024 року, №TMNT20241001 від 01.10.2024 року. Також, інвойсами №TMNT20241025 від 25.10.2024 року, №TMNT20241001 від 01.10.2024 року визначено умову поставки CPT, що підтверджує включення витрат на транспортування у вартість товару.

Додатково умову поставки CPT підтверджено також і наданими відповідачу листами постачальника №TMNT20241025-1 від 25.10.2024 року, №TMNT20241001-1 від 01.10.2024 року відповідно до яких вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товару. Отже, інвойсами № TMNT20241025 від 25.10.2024 року, №TMNT20241001 від 01.10.2024 року підтверджено умову поставки СРТ, відповідно до якої витрати на транспортування включено у вартість товару, а також підтверджено і вартість самого товару.

Судом встановлено, що страхування вантажу за інвойсами не здійснювалося, що підтверджується наданими відповідачу листами постачальника №TMNT20241025-4 від 25.10.2024 року, №TMNT20241001-4 від 01.10.2024 року та листами ПП «Національні традиції» №12/17-1 від 17.12.2024 року, №12/25-1 від 25.12.2024 року.

Водночас, отримання платежів від третіх осіб не передбачено Контрактом, платежів від третіх осіб отримано не було, що підтверджується наданими відповідачу листами постачальника №TMNT20241025-2 від 25.10.2024 року, №TMNT20241001-2 від 01.10.2024 року.

Також судом встановлено, що у відношенні товару, відвантаженого по інвойсам №TMNT20241025 від 25.10.2024 року, №TMNT20241001 від 01.10.2024 року комісійні, посередницькі послуги не залучалися, що підтверджується наданими відповідачу листами постачальника №TMNT20241025-5 від 25.10.2024 року, №TMNT20241001-5 від 01.10.2024 року.

Крім того, у відношенні товару, відвантаженого по інвойсам № TMNT20241025 від 25.10.2024 року, №TMNT20241001 від 01.10.2024 року ліцензування не передбачено, що підтверджується наданими відповідачу листами постачальника №TMNT20241025-3 від 25.10.2024 року, №TMNT20241001-3 від 01.10.2024 року та листами ПП «Національні традиції» №12/17-2 від 17.12.2024 року, №12/25-2 від 25.12.2024 року.

В той же час під час розгляду справи встановлено, що всі витрати вказано у калькуляціях № TMNT20241025 від 25.10.2024 року, № TMNT20241001 від 01.10.2024 року, які також надавалися відповідачу позивачем, інших витрат судом не встановлено, сторонами не доведено.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що всі наведені вище документи на підтвердження складових митної вартості товару за митними деклараціями №24UA43U9 від 25.12.2024 року, №25UA26U2 від 03.01.2025 року відповідачу позивачем було надано.

Розбіжностей у наданих документах судом не встановлено, судом не доведено.

Щодо наявних рішень про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству, суд зазначає наступне.

У спірному рішенні про коригування митної вартості товарів №UA807000/2024/000726/2 від 26.12.2024 року зазначено: «наявні рішення про визначення митної вартості за подібним товаром (код за УКТЗЕД ) по даному підприємству».

Також у спірному рішенні №UA807000/2025/000002/2 від 03.01.2025 року вказано, «наявні рішення про визначення митної вартості за товаром по даному підприємству».

З даного приводу слід зазначити, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Суд зауважує, що доводи митниці про сумніви у достовірності заявленого рівня митної вартості, є безпідставними, оскільки позивачем був поданий пакет документів, яким підтверджено правильність визначення митної вартості, а митний орган не обґрунтував того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Слушною в даному випадку є позиція Верховного Суду, викладену в постанові від 27.02.2025 року у справі № 300/784/24: «Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами. Наявність у автоматизованій системі аналізу та управління ризиками за напрямом митної вартості відомостей про те, що ідентичний чи подібний товар розмитнювався за більшою митною вартістю, ніж задекларував позивач, оскільки відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень. Наявність у названій системі інформації про те, що подібний чи ідентичний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару».

Також, згідно з позицією Верховного Суду, викладену в постанові від 05 травня 2022 року у справі № 2040/6019/18, наявність у названій системі інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо) , і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару».

Щодо митної декларації країни відправлення спірне рішення №UA807000/2025/000002/2 від 03.01.2025 року містить наступне посилання відповідача: «декларантом не надана митна декларація країни відправлення, (в якої міститься інформація щодо, контрагентів, вагові характеристики, умови поставки товару, товаросупровідні документи а також саме головне вартість товару. Всі ці значення впливають на як на підтвердження митної вартості товару а також її спростування)».

Стосовно зазначених посилань представника відповідача, суд зазначає наступне.

Так, пунктом 7 ч. 3 ст. 53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: копію митної декларації країни відправлення.

Таким чином, копія митної декларації країни відправлення не належить до документів, які підтверджують митну вартість товару відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України, а може лише додатково надаватися відповідачу виключно у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 53 МК України за її наявності.

Однак, відповідачу одночасно з митною декларацією №25UA26U2 від 03.01.2025 року надавалася декларація на підтвердження факту експорту товарів, а саме №24PL322080NS530TK6 від 30.12.2024 року на яку відповідач посилається й у спірній картці відмови № UA807200/2025/000002 від 03.01.2025 року.

Тобто, твердження Відповідача про нібито ненадання такого документу з його одночасним посиланням на нього у спірній картці відмови вказує на суперечність його дій та необґрунтованість його тверджень.

Щодо факту надання позивачем та вже наявності у відповідача вказаного документу також наголошувалося митному органу у листі на повідомлення до митної декларації №25UA26U2 від 03.01.2025 року ПП «НАЦІОНАЛЬНІ ТРАДИЦІЇ» № 03/01/25-4 від 03.01.2025 року.

З огляду на те, що експортна декларація є додатковим документом у розумінні ч.3 ст. 53 МК України, то навіть її не надання (хоча у нашому випадку декларація на підтвердження факту експорту товарів все одно надалася), не є підставою для невизнання визначеної декларантом митної вартості, адже ч. 2 статті 53 МК України такі документи не віднесені до обов`язкових для подання й, до того ж, не впливають на митну вартість як таку та не містять відомостей, необхідних для перевірки митної декларації.

Суд звертає увагу на висновок викладений у постанові ВС від 20 вересня 2023 року у справі №815/6805/17 «Крім того, перелік основних документів, які підтверджують митну вартість товарів, наведений у статті 53 Митного кодексу України і в ньому відсутній такий документ, як «експортна декларація країни відправлення». Такий документ може бути поданий для митного оформлення, але лише в якості додаткового, у тому випадку, якщо виникає необхідність в уточненні показників основних документів.

Окрім того, суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено, відповідачем не спростовано факту того, що декларація № 24PL322080NS530TK6 від 30.12.2024 року містить усі необхідні реквізити, а посилання відповідача на те, що «не надана митна декларація країни відправлення, в якої міститься інформація щодо, контрагентів, вагові характеристики, умови поставки товару, товаросупровідні документи а також саме головне вартість товару...» не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки відповідна інформація міститься в Контракті, інвойсі №TMNT20241001 від 01.10.2024 року та інших наданих позивачем документах, які відповідачем не досліджено належним чином та не враховано при прийнятті спірного рішення.

Водночас, суд зазначає, що декларація на підтвердження факту експорту товарів №24PL322080NS530TK6 від 30.12.2024 року була подана одночасно з митною декларацією №25UA26U2 від 03.01.2025 року та надана відповідачу.

Щодо цінової інформації відносно вартості товару, суд зазначає наступне.

У спірному рішенні про коригування митної вартості товарів №UA807000/2024/000726/2 від 26.12.2024 року містяться наступні посилання відповідача: «- відсутні каталоги, специфікації, загальні прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;- наданий до митного оформлення прайс-лист № HN20240814 є по суті офертою для конкретного покупця, тобто виданий продавцем безпосередньо ПП "НАЦІОНАЛЬНІ ТРАДИЦІЇ" на виконання контракту №TMT20240408 та не відображає «дійсну вартість» у розумінні ст. VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року. Так відповідно до ст. VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю, під дійсною вартістю слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеним законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Згідно загальноприйнятої світової практики прейскурант (прайс лист) - це довідник цін (тарифів)на товари та/або види послуги, який адресований невизначеному колу покупців».

Також у спірному рішенні № UA807000/2025/000002/2 від 03.01.2025 року вказано: «відсутні каталоги, специфікації, загальні прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, (Наданий до митного оформлення прайс-лист від 28.08.2024 №T-MAC240828 є по суті офертою для конкретного покупця, тобто виданий продавцем безпосередньо ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО "НАЦІОНАЛЬНІ ТРАДИЦІЇ" та не відображає дійсну вартість у розумінні ст. VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року.

Так відповідно до ст. VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю, під дійсною вартістю слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеним законодавством імпортуючи країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Згідно загальноприйнятої світової практики прейскурант (прайс-лист) це довідник цін (тарифів)на товари та/або види послуги, який адресований невизначеному колу покупців)». Дані твердження митниці не відповідають дійсності з огляду на наступні обставини.

Відповідач у спірному рішенні № UA807000/2024/000726/2 від 26.12.2024 року посилається на прайс-лист № HN20240814, який з митною декларацією №24UA43U9 від 25.12.2024 року не надавався та не стосується зазначеної митної декларації № 24UA43U9 від 25.12.2024 року.

Натомість, разом із митною декларацією № 24UA43U9 від 25.12.2024 року позивачем було надано прайс-лист № T-MAC240828/18 від 28.08.2024 року.

Відповідач, з-поміж іншого, запитував у позивача такі документи, передбачені ч. 3 ст. 53 МК України, як каталоги, специфікації, прейскуранти, прайс-листи продукції. Такі документи складаються виробником товару у процесі здійснення його господарської діяльності та не є технічними, товаросупровідними документами або документами, що засвідчують якість товару, при цьому обов`язкової вимоги щодо отримання від суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника товару вказаної вище документації чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено.

Таким чином, відомості, наведені у вказаних документах виробника товару, не мають імперативного характеру, а, отже, у разі їх наявності можуть прийматися митними органами лише до уваги як додаткове джерело інформації.

Слід також звернути увагу на те, що попри наведене, відповідачу одночасно з митними деклараціями надавалися прайс-листи № T-MAC240828/18 від 28.08.2024 року, № T MAC240828 від 28.08.2024 року.

Про факт надання позивачем та вже наявності у відповідача прайс-листів до митних декларацій також наголошувалося відповідачу й у листах ПП «НАЦІОНАЛЬНІ ТРАДИЦІЇ» №25/12/24-4 від 25.12.2024 року, № 03/01/25-3 від 03.01.2025 року, проте відповідачем дана обставина взагалі не була взята до уваги.

Також щодо твердження митниці, що наданий прайс-лист є по суті офертою для конкретного покупця, тобто виданий продавцем безпосередньо ПП "НАЦІОНАЛЬНІ ТРАДИЦІЇ" та не відображає дійсну вартість, суд критично оцінює дане зауваження митниці, оскільки воно не підтверджено жодним нормативно-правовим документом, адже відсутні законодавчі вимоги до форми та змісту таких документів, як прайс лист.

Щодо даних обставин, Верховним Судом зроблено слушний висновок у постанові від 08.12.2022 року у справі № 420/2792/19: «Прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців. При цьому, прайс-лист є документом довільної форми й чинне законодавство не встановлює вимог до форми та змісту прайс-листів, які можуть оформлюватись не лише виробником товару, а й продавцем у довільній формі на власний розсуд; наявність же чи відсутність у прайс листі певних відомостей (реквізитів), зокрема, інформації щодо умов поставки, лише сама по собі не може свідчити про заниження митної вартості товарів».

Отже, прайс-листи є документами довільної форми, чинне законодавство не встановлює вимог до змісту та форми прайс-листів, відтак посилання відповідача на недоліки наданих позивачем прайс-листів на підставі здійснення дослідження відповідачем загальносвітової практики не є належним обґрунтуванням коригування митної вартості, жодним нормативним джерелом з боку Відповідача не підтверджено та не відповідає дійсним обставинам справи.

Водночас, суд зазначає, що зазначені прайс-листи містять цінову інформацію, а посилання відповідача на загальносвітову практику, яка, в свою чергу, не підтверджена жодними належними достатніми та допустимими доказами.

Таким чином, суд зазначає, що Митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість відомостей прайс листа, як на підставу для коригування митної вартості товару.

Слушною, в даному випадку є позиція викладена у постанові 23 жовтня 2020 р. Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 810/690/17: « 23. Посилання контролюючого органу на те, що наданий прайс-лист не можна вважати ні прайс-листом, ні комерційною пропозицією, оскільки виданий особі, що жодним чином не фігурує ні в одному документі та відповідно до загальноприйнятої практики не містить відомостей , яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме умови платежу, термін поставки, характер тари та упаковки дата його складання, або ж число, з якого дані ціни вводяться в дію, термін дії, суди також обґрунтовано не взяли до уваги з огляду на те, що по - перше, не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість товарів , по - друге, прайс-лист - та/або види послуг це довідник цін (тарифів) на товари , який адресований невизначеному колу покупців, по - третє, жодним нормативним актом, в тому числі і міжнародним, не встановлено вимоги до форми та змісту прайс-листів, тобто прайс-лист є документом довільної форми , а тому митний орган не може посилатись на неповноту чи обмеженість його відомостей, як на підставу для коригування митної вартості товару ».

З цього приводу слід також звернути увагу і на постанову ВС від 02.06.2022 року у справі №460/2674/20: « 60. Щодо доводів митниці про те, що долучений декларантом документ прейскурант (прайс лист) виробника товарів складений не для широкого осіб та не містить терміну дії, у зв`язку з чим витребував додаткові документи, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив, з огляду на наступне: термін дії прайс листа не є обов`язковим реквізитом такого виду документу, а тому може у ньому не зазначатися; продавець самостійно визначає ціни для своїх контрагентів, що є однією з базових основ забезпечення свободи підприємницької діяльності. 61. Разом з тим, суд касаційної інстанції звертає увагу на постанову від 23 жовтня 2020 року у справі № 810/690/17 де Верховний Суд вказує, що прайс-лист: по-перше, не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість товарів , по-друге, прайс лист це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг , який адресований невизначеному колу покупців, по-третє, жодний нормативний акт, зокрема міжнародний, не встановлює вимоги до форми та змісту прайс листів.

Тобто прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товару».

Таким чином, твердження відповідача про «недоліки» прайс-листів є явно необґрунтованим та не підтвердженим жодними нормативно-правовими документами чи встановленими чинним законодавством нормами, надані прайс-листи містять достатню цінову інформацію про товар, а коригування митної вартості на підставі додаткового документа, який митну вартість не підтверджує, є незаконним.

Щодо транспортних витрат, суд зазначає наступне.

Спірне рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2025/000002/2 від 03.01.2025 року містить наступне посилання відповідача: «відповідно до п.4 контракту №TMT20240408 «ціна за одиницю товару погоджується та встановлюється в рахунку» що вказує на відсутність врахування транспортних витрат, тобто не враховано морській фрахт по доставки товару».

Так, відповідно до ст. 3 Контракту №TMT20240408 від 08.04.2024 року поставка товару за цим договором здійснюється в повній відповідності з ІНКОТЕРМС-2010. Умови поставки визначаються і узгоджуються сторонами для кожної окремої партії товару і вказуються в інвойсі. У Commercial invoice (рахунку-фактурі) №TMNT20241001 від 01.10.2024 року визначено умову поставки CPT Kharkiv, Ukraine.

Згідно з правилами Інкотермс 2010: CPT означає, що продавець доставить товар названому їм перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення.

Окрім цього, відповідачу одночасно з митною декларацією №25UA26U2 від 03.01.2025 року надавалася калькуляція собівартості товару № TMNT20241001 від 01.10.2024 року в якій включено фрахт, дані обставини підтверджені матеріалами справи.

Також, судовим розглядом встановлено, що відповідачу одночасно з митною декларацією №25UA26U2 від 03.01.2025 року надавався лист постачальника №TMNT20241001-1 від 01.10.2024 року на підтвердження того факту, що вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товару .

Тобто, до митного оформлення було надано всі документи на підтвердження даних обставин, зокрема, серед іншого, Контракт, калькуляцію собівартості товару №TMNT20241001 від 01.10.2024 року; лист постачальника №TMNT20241001-1 від 01.10.2024 року; інвойс №TMNT20241001 від 01.10.2024 року, які чітко та однозначно дозволили би встановити, що умовами поставки є CPT, вартість фрахту включено у вартість товару, якщо би Відповідач з цими документами ознайомився.

Відповідно до правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати, поставка товарів на умовах CPT (фрахт/перевезення оплачені до (... назва місця призначення)) означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим.

В той же час під час розгляду справи встановлено, що продавець зобов`язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення, отже покупець приймає на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб. Таким чином, відповідно до умов поставки CPT, витрати щодо транспортування товару покладаються на постачальника.

Також, щодо твердження відповідача, що «відповідно до п.4 контракту «ціна за одиницю товару погоджується та встановлюється в рахунку», слід зазначити, що вказує на відсутність врахування транспортних витрат, тобто не враховано морській фрахт по доставки товару» не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки враховуючи вище викладене витрати на транспортування/витрати, пов`язані з транспортуванням вже включені до ціни товару на умовах поставки СРТ.

Крім того, в наданій позивачем калькуляції собівартості товару № TMNT20241001 від 01.10.2024 року включено фрахт, тобто позивачем повністю документально підтверджено, що витрати на транспортування/витрати, пов`язані з транспортуванням, включено до ціни товару, що кореспондується як з умовою поставки CPT, так і з наданими позивачем та вже наявними у відповідача документами, відтак наявні підстави для скасування протиправних індивідуальних актів.

Щодо перевізних транспортних документів, суд зазначає наступне.

У спірному рішенні про коригування митної вартості товарів № UA807000/2024/000726/2 від 26.12.2024 року вказано: «- відсутній транспортний договір щодо морського перевезення згідно коносаменту WMSS24100791;- відсутні банківські/платіжні документи, що підтверджують факт оплати морського перевезення згідно коносаменту WMSS24100791;- відсутній транспортно-експедиційний договір з особою, вказаною в СМR SM076327; заявки щодо транспортного перевезення …». Також у спірному рішенні № UA807000/2025/000002/2 від 03.01.2025 року вказано: «- не надано, відсутні рахунки на оплату фрахту;- відсутні банківські/платіжні документи, що підтверджують факт оплати морського перевезення згідно коносаменту BW24100628ABC». Необґрунтованість вказаних підстав для коригування митної вартості товарів полягає у наступному. Пункт 6 ч. 2 ст. 53 МК України містить застереження: транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, на підтвердження митної вартості товару надаються, але виключно в тому випадку, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару. Наголошуємо, що у нашому випадку витрати на транспортування включені у вартість товару, що підтверджується, зокрема, але не виключно, ст. 3 Контракту №TMT20240408 від 08.04.2024 року, відповідно до якої Поставка товару за цим договором здійснюється в повній відповідності з ІНКОТЕРМС-2010. Умови поставки визначаються і узгоджуються Сторонами для кожної окремої партії товару і вказуються в інвойсі. У Commercial invoice (рахунку-фактурі) № TMNT20241025 від 25.10.2024 року, №TMNT20241001 від 01.10.2024 року визначено умову поставки CPT Kharkiv, Ukraine.

Згідно з правилами Інкотермс 2010: CPT означає, що продавець доставить товар названому їм перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити 08.05.2025 29 витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення.

Вказана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, зазначеному в постанові від 17.05.2022 у справі № 810/1661/17: «З`ясовуючи обґрунтованість зазначених розбіжностей, судами попередніх інстанцій встановлено, що як вбачається з ЕМД №125150001/2016/710666 поставка товарів здійснювалась на умовах CPT Київ. Відповідно до правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати, поставка товарів на умовах CPT (фрахт/перевезення оплачені до (... назва місця призначення)) означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб. Таким чином, відповідно до умов поставки CPT, витрати щодо транспортування товару покладаються на продавця».

З урахуванням вище викладеного, враховуючи, що витрати на транспортування покладено на продавця, вимога щодо надання таких документів від покупця не відповідає нормам чинного законодавства.

Поряд із тим, автотранспортні накладні CMR № SM076327 від 17.12.2024 року, №0949 від 30.12.2024 року, а також і коносаменти № WMSS24100791 від 30.10.2024 року, №BW24100628ABC від 05.10.2024 року надавалися до митного органу, що підтверджено матеріалами справи.

Водночас, в коносаментах №WMSS24100791 від 30.10.2024 року, №BW24100628ABC від 05.10.2024 року зазначено «FREIGHT PREPAID» (ФРАХТ З ПЕРЕДОПЛАТОЮ), що підтверджує включення витрат на транспортування, витрат на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язаних з їх транспортуванням, до ціни товарів, зазначені документи долучені до матеріалів справи.

Таким чином, вимога митного органу про надання транспортних/перевізних документів не відповідає нормам чинного законодавства.

Суд зауважує на безпідставність коригування митної вартості товарів через ненадання транспортних/ перевізних документів при включенні витрат на транспортування у вартість товарів, зазначена позиція узгоджується із висновком Верховного Суду, зазначеному в постанові від 23.03.2020 року у справі № 804/4905/15, згідно з якою вимоги відповідача щодо надання документів відповідно до пункту 2.6 статті 53 Митного кодексу України, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів до кордону України є безпідставними, оскільки за умовами поставки витрати на транспортування включені у вартість товару та покладені на продавця. Крім того, суд звертає увагу, що згідно з ч. 4 статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, а не перевіряється митним органом порядок формування ціни на товар продавцем».

Щодо посилань відповідача у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів №UA807000/2024/000726/2 від 26.12.2024 року щодо: відсутності рахунків щодо транспортного перевезення (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; калькуляція транспортних витрат, що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту, суд зазначає наступне.

Відповідно до наказу МФУ від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил їх заповнення», до документів які містять відомості про транспорті витрати можуть належати :- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Однак цей перелік не є вичерпним та обов`язковим. При цьому сам перелік документів вказаний у правилах заповнення Графи 20-ї ВМД.

Слід зауважити, що у Графі 20 ВМД відповідно до правил заповнення декларації митної вартості зазначаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо ці витрати відповідно до умов поставки (графа 3 ДМВ) не були включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (графа 14(а) ДМВ).

У спірних правовідносинах за умовами поставки CPT витрати на транспортування вже включені у вартість товару, про що вище вже зазначалося.

Поряд із тим, судовим розглядом встановлено, що одночасно з Митними деклараціями на підтвердження митної вартості товарів позивачем було подано інвойси (Commercial invoice) № TMNT20241025 від 25.10.2024 року, №TMNT20241001 від 01.10.2024 року, які містять усі необхідні реквізити сторін та суму, вказані інвойси долучені до матеріалів справи.

Умови оплати сторонами встановлено у ст. 5 Контракту №TMT20240408 від 08.04.2024 року. Також, відповідачу одночасно з Митними деклараціями надавалися листи постачальника №TMNT20241025-1 від 25.10.2024 року, №TMNT20241001-1 від 01.10.2024 року на підтвердження того факту, що вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товару, вказане підтверджено матеріалами справи.

Водночас, судом встановлено, що відповідачу, зокрема, надавалися Контракт, калькуляції № TMNT20241025 від 25.10.2024 року, № TMNT20241001 від 01.10.2024 року; інвойси № TMNT20241025 від 25.10.2024 року, №TMNT20241001 від 01.10.2024 року; коносаменти № WMSS24100791 від 30.10.2024 року, №BW24100628ABC від 05.10.2024 року, якими визначено, що умовами поставки є CPT, вартість фрахту включено у вартість товару.

Таким чином, аналіз наданих позивачем документів дає підстави стверджувати про те, що заявлена митна вартість товарів базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавались обчисленню, до митного органу позивачем подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість за ціною договору.

Так, за умовами поставки CPT витрати на транспортування вже включені у вартість товару, що також підтверджено наданими Контрактом, інвойсами № TMNT20241025 від 25.10.2024 року, №TMNT20241001 від 01.10.2024 року та іншими документами.

Відповідно до п. 6 ч.2 ст. 53 МК України вимога відповідача до позивача надати перевізні, транспортні документи була би незаконною, а тому ненадання документів, які відповідно до підстав та умов за ст. 53 МК України надаватися не повинні, не може бути та не є підставою для коригування митної вартості товарів.

Щодо копії автотранспортної накладної спірне рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2024/000726/2 від 26.12.2024 року містить посилання відповідача: «в CMR SM076327 наданій до митного оформлення в гр. 22 відсутній підпис та штамп відправника, в гр. 23 відсутній підпис Перевізника», суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Крім того, відповідачем висловлене твердження про відсутність підписів відправника та перевізника, а також відсутність штампу відправника на автотранспортній накладній №SM076327 від 17.12.2024 року, однак відсутність підписів та штампів не може бути підставою для не прийняття до уваги наданого документу митним органом, як і інших документів. Звертаємо увагу суду, що відсутність підписів та штампів на автотранспортній накладній жодним чином не впливає на числові значення складових митної вартості товару.

Слід, також, звернути увагу на висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 04.06.2020 року у справі № 820/250/17: «Стосовно ж тверджень відповідача про надання позивачем під час митного оформлення комерційних та транспортних документів, в яких відсутні печатки , підписи уповноважених осіб , відмітки митних органів іноземних держав, які повинні проставлятися при перетині митного кордону у передбачених міжнародними угодами випадках, відмітки офіційних органів країни експортеру, то, як вказали суди, вони не відповідають фактичним обставинам, адже такі комерційні документи як страховий поліс, комерційний інвойс, сертифікати якості та пакувальний лист мають всі необхідні реквізити, підписи та печатки».

Щодо умов поставки, у спірному рішенні № UA807000/2025/000002/2 від 03.01.2025 року міститься наступне посилання відповідача: «відповідно до п.3 контракту №TMT20240408 умови поставки постачальник зобов"язаний, тільки, завантажити товар на борт судна в порту., що свідчить про умови поставки FOB, тобто не враховано морській фрахт по доставки товару», з цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 3 Контракту №TMT20240408 від 08.04.2024 року встановлено, що поставка товару за цим договором здійснюється в повній відповідності з ІНКОТЕРМС-2010. Умови поставки визначаються і узгоджуються сторонами для кожної окремої партії товару і вказуються в інвойсі - Commercial invoice (рахунку-фактурі) №TMNT20241001 від 01.10.2024 року визначено умову поставки CPT Kharkiv, Ukraine.

Згідно з правилами Інкотермс 2010: СРТ означає, що продавець доставить товар названому їм перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення. Пунктом призначення, в свою чергу, визначено державу Україна.

Судом встановлено, що витрати на транспортування вже включені у вартість товару.

Відповідно до правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати, поставка товарів на умовах CPT (фрахт/перевезення оплачені до (... назва місця призначення) означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення.

З аналізу викладеного слідує, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб. Таким чином, відповідно до умов поставки CPT, витрати на транспортування, навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України покладаються на продавця.

Щодо умови поставки «FOB» - вільно на борті судна (найменування порту відвантаження) - FOB (free on board) - умова, яка використовується при морських перевезеннях. За нею продавець зобов`язаний за власний рахунок доставити товар на борт судна, зафрахтованого покупцем, а також у зазначений термін в узгодженому порту відвантаження повідомити та передати йому документи разом з коносаментом, суд зазначає наступне.

Так, покупець укладає угоду перевезення, повідомляє продавцеві назву судна, місце відвантаження, необхідну дату поставки та несе всі витрати, пов`язані з переміщенням товару, з моменту фактичного переходу товару через поручні судна в зазначеному порту відвантаження. Виходячи з наведеного, умови поставки «FOB» взагалі не відповідають умовам Контракту №TMT20240408 від 08.04.2024 року.

Водночас, відповідачу одночасно з митною декларацією №25UA26U2 від 03.01.2025 року надано калькуляцію собівартості товару № TMNT20241001 від 01.10.2024 року, а також лист постачальника №TMNT20241001-1 від 01.10.2024 року на підтвердження того факту, що вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товару, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 13.05.2021 року у справі № 400/2126/19, «судами враховано, що у Специфікаціях до контрактів з контрагентами-нерезидентами було визначено умови постачання, а саме: CPT порт Очаків. Такі ж умови постачання були вказані в митних деклараціях та визнані посадовими особами митниці такими, що відповідають документації. Право власності на поставлений нерезиденту товар переходив від продавців до покупця на умовах CPT порт Очаків. Незважаючи на викладене, відповідач поставив під сумнів дотримання платником умов виконання контрактів щодо поставки згідно з Правилами ІНКОТЕРМС і зробив припущення про застосування платником інших умов поставки , ніж визначені в наведених вище контрактах, а саме: FOB Франко-борт.

Однак, оскільки позивачем підтверджено належними та допустимими доказами , що ТОВ «НК ГРЕЙН» здійснено поставку товару покупцям-нерезидентам KARDIMORIO LTD та VISTATRADE LTD за умовами CPT порт Очаків, суди дійшли висновку, що контролюючим органом безпідставно здійснено коригування умов поставки з CPT на FOB та визначено відхилення ціни контрольованої операції щодо експорту сільськогосподарської продукції на користь компаній KARDIMORIO LTD, VISTATRADE LTD».

Отже, до митного оформлення було надано всі документи на підтвердження даних обставин, у тому числі, але не виключно, Контракт, інвойс №TMNT20241001 від 01.10.2024 року, які чітко та однозначно дозволили би встановити, що умовами поставки є саме CPT, а не FOB та усі витрати на транспортування/ витрати, пов`язані з транспортуванням включено в ціну товару.

Щодо висновку експерта відповідачем у спірному рішенні №UA807000/2024/000726/2 від 26.12.2024 року вказано наступне: «наданий до митного оформлення Висновок експерта від 23.12.2024 № 20-84/12-2024 взято митницею до уваги, але він не може слугувати підставою для підтвердження заявленої митної вартості товарів, через невідповідність вимогам ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 р. №2658-ІІІ зі змінами та пп. 56-60 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав», затверджений Постановою КМУ від 10.09.2003 №1440 зі змінами».

Також у спірному рішенні № UA807000/2025/000002/2 від 03.01.2025 року зазначено: «Наданий до митного оформлення експертний висновок від 02.01.2025 №20 01/01-2025 взято митницею до уваги, але він не може слугувати підставою для підтвердження заявленої митної вартості товарів. Відповідно до висновку експерта №20-01/01-2025, «підстава для висновку» є договір №1669 від 02.12.2024, інвойс №TMNT20241001 від 01.10.2024, контракт №TMT20240408 від 08.04.2024, CMR №0949 від 30.12.2024, в якому зазначена вартість «Ринкова вартість» яка співпадає з вартістю зазначеною у рахунку, але не зрозуміло з яких даних експертом було взято інформацію в «Найменування» щодо інформації про товар його «щільність, ширини, складу текстильного матеріалу».

Надаючи оцінку вказаних посилань відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до висновку експерта №20-01/01-2025, вказано, що вартість продукції визначалась на підставі середньо ринкових цін з урахуванням пов`язаних с транспортуванням, але яке саме транспортування та на якому маршруті мав на увазі експерт зазначено не було. Таким чином, виходячи з висновку експерта №20-01/01-2025, вартість товару співпадає з вартістю яка зазначена у рахунку №TMNT20241001 від 01.10.2024, тобто в висновку експерту відсутня вартість товару з урахуванням транспортних витрат.

Стосовно посилань відповідача щодо висновку експерта на певні вимоги Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 №1440, як підставу для коригування митної вартості товарів. суд критично оцінює такі посилання, оскільки вони суперечать положенням ч. 1 ст. 54 МК України.

Водночас, відповідно до п. 8 ч.3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант на письмову вимогу митного органу зобов`язаний протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

В той же час під час розгляду справи встановлено, що відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, встановлені в інвойсах № TMNT20241025 від 25.10.2024 року, №TMNT20241001 від 01.10.2024 року, копії яких додані до матеріалів справи.

Також, слід зауважити, що митна вартість відповідає ринковій вартості, що підтверджується інвойсами № TMNT20241025 від 25.10.2024 року, №TMNT20241001 від 01.10.2024 року, прайс-листами № T-MAC240828/18 від 28.08.2024 року, № T MAC240828 від 28.08.2024 року, Контрактом №TMT20240408 від 08.04.2024 року, висновками експерта № 20-84/12-2024 від 23.12.2024 року, №20- 01/01-2025 від 02.01.2025 року.

Отже, суд поджується з твердженням позивача стосовно того, що на підтвердження митної вартості були подані усі необхідні документи згідно ч. 2 ст. 53 МК України, а також було надано і додаткові документи згідно ч. 3 ст. 53 МК України на підтвердження відсутності заниження рівня митної вартості.

Статтею 49 МК України встановлено: «Митною вартістю товарів переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів , , використовується для митних цілей які що , яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари». Ринкова вартість - це вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла зі знанням справи, розсудливо і без примусу. (Розділ « 1 Вступ , «Визначення виду вартості (Стандарт вартості)). /НАЦІОНАЛЬНИЙ СТАНДАРТ N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 р. N 1440.

Таким чином, ціна, яка визначена у контракті та/або інвойсі є ринковою ціною, що підтверджується експертним висновком та іншими поданими декларантом документами та є основою для визначення митної вартості товарів.

Стосовно посилань представника відповідача, зазначених у спірному рішенні №UA807000/2025/000002/2 від 03.01.2025 року про те, що «не зрозуміло з яких даних експертом було взято інформацію в «Найменування» щодо інформації про товар його «щільність, ширини, складу текстильного матеріалу», суд зазначає наступне.

Суд зауважує, що рахунок, контракт та інших документи вказані у висновку не містять як «Підстави для висновку» вказаної вище інформації.

Поряд із тим, експерту було надано контракт №TMT20240408 від 08.04.2024 року, інвойс №TMNT20241001 від 01.10.2024 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

Зокрема в інвойсі №TMNT20241001 від 01.10.2024 року містяться наступні назви артикулів товарів:- - Fabric JS214-PLY-001-1 Fabric XC387 Fabric HH6666 Fabric HHW18093 Fabric HHKN23325 Fabric HHTT24026 Fabric HHTR22092 Fabric HHTT12051 Fabric HHTR23070 Fabric HHTT24008 Fabric HHC24002 Fabric HHTR24115 Fabric HHTR24116 Fabric HHTR24159.

Судом встановлено, що на підставі наданих даних експертом було опрацьовано незалежні джерела на подібну та аналогічну продукцію та зафіксовано результати дослідження, а саме у стовпчику «Найменування» експертного висновку № 20-01/01-2025 від 02.01.2025 року та було зазначено артикули товарів (які кореспондуються з інформацією зазначеною в інвойсі №TMNT20241001 від 01.10.2024 року) з більш розгорнутим описом.

Посилання відповідача на те, що у в висновку експерту відсутня вартість товару з урахуванням транспортних витрат» не відповідає дійсним обставинам справи, з огляду на наступне..

Так, митним органом обґрунтовано коригування через те, що наведені ціни не включають транспортну складову та вартість супутніх послуг, пов`язаних з перевезенням товарів .

Дане посилання відповідача не знайшло підтвердження, оскільки у фактурну вартість товару включено витрати на транспортування, які впливають на митну вартість, а висновок експерта не є тим документом, який спростовує заявлену декларантом митну вартість товарів за першим методом, оскільки всі складові митної вартості товарів належним чином підтверджені.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 05.12.2022 року у справі № 820/3939/16, вказано, зокрема, що посилання відповідача на те, що калькуляції та звіти про оцінку майна містять розбіжності щодо транспортних витрат не знайшли свого підтвердження , оскільки судами встановлено, що у фактурну вартість товару включені витрати, які впливають на митну вартість товару, а саме: перевезення товару до порту призначення (фрахт).

Слід зауважити, що посадові особи митного органу не є експертами чи спеціалістами у відповідній сфері та не володіють спеціальними знаннями, а також повинні діяти в межах своєї компетенції.

Натомість, відповідач при дослідженні висновків експерта намагався перейняти на себе повноваження експерта, хоча компетенція у нього для цього відсутня. Отже, надані позивачем відповідачу висновки експерта не є документами, що підтверджують митну вартість у розумінні ч. 2 ст. 53 МК України, а є додатковими документами на підтвердження відсутності заниження рівня митної вартості товару, адже ціна, вказана в інвойсах, відповідає ринковій вартості товару, проте, дослідження відповідачем нечислових значень, вихід за межі предмета контролю та намагання також ще й виконати функцію експерта призвели до прийняття протиправних індивідуальних актів, які мають бути скасовані судом.

Стосовно посилань представника відповідача у спірному рішенні №UA807000/2024/000726/2 від 26.12.2024 року на те, що коносамент WMSS24100791 не містить підпису уповноваженої особи перевізника (капітана, судноплавного агента), що може свідчити про нечинність такого коносаменту, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6 ч.2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: транспортні (перевізні) документи, якщо витрати на транспортування не включені за умовами поставки у вартість товару , а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

У спірних правовідносинах, що склалися, витрати на транспортування включені вартість товару, відповідно до умови поставки СРТ , проте норми чинного законодавства не містять вказівки на те, що відсутність підпису на коносаменті впливає на числові значення складових митної вартості товару.

Звертаємо увагу на висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 04.06.2020 року у справі № 820/250/17: «Стосовно ж тверджень відповідача про надання позивачем під час митного оформлення комерційних та транспортних документів, в яких відсутні печатки , підписи уповноважених осіб , відмітки митних органів іноземних держав, які повинні проставлятися при перетині митного кордону у передбачених міжнародними угодами випадках, відмітки офіційних органів країни експортеру, то, як вказали суди, вони не відповідають фактичним обставинам, адже такі комерційні документи як страховий поліс, комерційний інвойс, сертифікати якості та пакувальний лист мають всі необхідні реквізити, підписи та печатки ».

Згідно з висновком Верховного Суду викладеним у постанові 08 серпня 2023 року у справі №810/692/17 зазначено, що як підставу для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості митниця вказала те, що документи, які товариство надало для підтвердження задекларованої митної вартості товару, містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а саме - в рахунку-фактурі (інвойсі) від 19.07.2016 № 79/к/4 в порушення п. 4.5 договору від 11.05.2016 № 79/к відсутній підпис вантажовідправника ; експертне заключення надано не в повному обсязі; в наданих банківських платіжних документах є посилання на рахунок від 11.05.2016 № LY-0130, який не вказано в електронній МД; не надано страховий поліс. Щодо відсутності підпису на наданому до митного оформлення комерційному рахунку-фактурі від 19.07.2016 № 79/к/4, то на ньому була проставлена печатка відправника, а формальні неточності у поданому документі не можуть слугувати підставою для коригування вартості товару в разі, якщо інші документи в сукупності підтверджують задекларовану позивачем митну вартість.

Таким чином, суд приходить до висновку, що наявність або відсутність будь-яких відміток, підписів не впливає на дійсність коносаменту, а тому не є підставою для коригування митної вартості, відтак вказані посилання відповідача не відповідають нормам чинного занодавства.

Також, згідно з висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 28.02.2024 року у справі №815/1460/18, зокрема зазначено, що наявність певних незначних недоліків (технічних помилок, розбіжностей) у первинних документах, наданих на підтвердження митної вартості товару, не повинно розцінюватися як обставина, яка виключає можливість врахування таких документів для митного оформлення товарів та не є підставою для висновку про недостовірність усієї інформації, що у них міститься, якщо за результатами дослідження інших даних (сукупності решти відомостей, що викладені в документах) та доказів можна достовірно визначити митну вартість товару.

Таким чином, коносамент є документом на підтвердження митної вартості товарів, але виключно в тому випадку, якщо витрати на транспортування не включено у вартість товару.

Суд зауважує, що враховуючи поставку товарів на умовах CPT та включення всіх витрат на транспортування у вартість товарів, а тому посилання відповідача на недоліки коносамента №WMSS24100791 від 30.10.2024 року, який не підтверджує митну вартість, є безпідставним, та такими що не відповідає дійсним обставинам справи.

Враховуючи наведене, відповідачем безпідставно здійснено коригування митної вартості з посиланням на коносамент №WMSS24100791 від 30.10.2024 року, який не є, в розумінні чинного митного законодавства документом, що підтверджує складові митної вартості товару, що підлягає декларуванню, з огляду на погоджені сторонами умови поставки та включення витрат на транспортування у вартість товару.

Стосовно посилань представника відповідача у спірних рішеннях про коригування митної вартості товарів №UA807000/2024/000726/2 від 26.12.2024 року, №UA807000/2025/000002/2 від 03.01.2025 року щодо наступного: «У відповідності до вимог пункту 5 статті 55 та пункту 4 статті 57 Митного кодексу України проведена процедура консультації між митним органом та декларантом з метою обміну наявної у кожного з них інформацією та обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі», суд зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що при проведенні консультацій, позивачем підтверджено, що ним подано усі необхідні та наявні документи, як за основним переліком на підтвердження митної вартості товару за ч. 2 ст. 53 МК України, так і додаткові документи за ч. ч. 3, 4 ст. 53 МК України, якими повністю підтверджено правильність визначення митної вартості товару декларантом.

Суд наголошує на тому, що спрацювання ризиків АСАУР та наявність в ЄАІС іншої цінової інформації про ідентичні або подібні товари не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Вказана позиція підтверджується також висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 серпня 2023 року у справі № 810/2875/16, згідно змісту якої зазначено: у графі 33 оскаржуваного рішення зазначено, що процедура консультацій проведена шляхом надіслання електронного повідомлення. Разом з тим, суди встановили, що митне оформлення товарів здійснювалось шляхом електронного декларування, при цьому, ніякої іншої інформації, крім вимоги про надання додаткових документів та прийнятих рішень про коригування митної вартості до ТОВ «Фоззі-Фуд» не надходило, що свідчить про недотримання митним органом порядку проведення консультацій, а також належного обґрунтування неможливості застосування митної вартості за ціною договору, задекларованої позивачем.

Крім того, слід зауважити, що іншими підставами коригування, викладеними у спірних рішеннях №UA807000/2024/000726/2 від 26.12.2024 року, №UA807000/2025/000002/2 від 03.01.2025 року є: « 2) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на ідентичні товари». « 3) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на подібні товари».

Частиною 2 ст. 53 МК України визначено перелік документів, які підтверджують митну вартість товару, при цьому, серед цього переліку інформація щодо угод на ідентичні або подібні товари відсутня.

Частиною 3 ст. 53 МК України встановлено перелік документів, які митний орган виключно у встановлених цією частиною випадках та за наявності цих документів може їх витребувати.

Серед цього переліку інформація щодо угод на ідентичні або подібні товари також відсутня. Частиною 4 ст. 53 МК України надано перелік документів, які митний орган може витребувати виключно за наявності та у випадку обґрунтованих підстав вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Серед цього переліку інформація щодо угод на ідентичні або подібні товари також відсутня. Частиною 5 ст. 53 МК України прямо визначено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Тобто, інформація щодо угод на ідентичні або подібні товари є відмінною від тих документів, що визначені частинами 2, 3, 4 ст. 53 МК України, а тому їх вимагання прямо забороняється ч. 5 ст.53 МК України. В той же час спірні рішення не містять жодного об`єктивного обґрунтування відповідачем недостовірності заявленої позивачем вартості товарів, а саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, можливої відмінності між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу її визначення.

Таким чином, обґрунтування відповідача як про ненадання позивачем інформації щодо угод на ідентичні або подібні товари, яка не є в розумінні ст. 53 МК України документом, що має подаватися декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, так і про відсутність цієї інформації в розпорядженні митного органу, не є підставою для застосування резервного методу та свідчать про безпідставність також другої, третьої підстав, вказаних у спірних рішеннях. « 4) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація:- щодо ідентичних чи подібних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані; - відсутні дані щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України;- відсутні дані щодо витрат понесених в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування.

Щодо інформації стосовно ідентичних чи подібних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані, та даних відносно витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України, суд зазначає наступне.

Пунктом 1) ч. 2 ст. 62 МК України визначено, що у разі якщо оцінювані або ідентичні чи подібні (аналогічні) імпортні товари продаються (відчужуються) на митній території України у незмінному стані, для визначення митної вартості товарів за цим методом за основу береться ціна одиниці товару, за якою оцінювані або ідентичні чи подібні (аналогічні) імпортовані товари продаються на території України у найбільших загальних кількостях покупцю, який не є пов`язаною з продавцем особою, одночасно або у час, наближений до дати ввезення оцінюваних товарів, за умови вирахування, якщо вони можуть бути виділені, таких компонентів: витрат на виплату комісійних, що звичайно сплачуються або підлягають сплаті, чи звичайних торговельних надбавок, які робляться для одержання прибутку та покриття загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України товарів того ж класу та виду. Товарами одного класу та виду є товари, які підпадають під групу або спектр товарів, що виробляються конкретною галуззю чи сектором промисловості та включають ідентичні або подібні (аналогічні) товари. Термін "товари того ж класу або виду" включає товари, імпортовані з тієї ж країни, що й оцінювані товари, а також товари, імпортовані з інших країн.

Слід зауважити, що інформація щодо ідентичних чи подібних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані, та дані щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку з продажом на митній території України не є документами, які підтверджують митну вартість товару та які повинні надаватися позивачем відповідно до положень ст. 53 МК України.

Щодо даних відносно витрат понесених в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося судом вище, документи на підтвердження включення витрат на завантаження, вивантаження, транспортування до місця перетинання митного кордону України (фрахту) у вартість товару відповідачу надано одночасно з Митними деклараціями, страхування вантажу не здійснювалося, про що також відповідач, згідно наданих до матеріалів справи позивачем відповідей на повідомлення, був обізнаним.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що наявність такої інформації за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Окрім того, слід зауважити, що у спірних правовідносинах відомості з інформаційних баз даних мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митницею відповідних рішень та з об`єктивних причин не можуть містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар. Отже, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є беззаперечним доказом для підтвердження висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару.

Таким чином, суд зазначає, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) і єдиною підставою його незастосування є, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

В ході розгляду справи встановлено та матеріалами справи підтверджено відсутність належних обґрунтувань відповідача, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості. Тобто, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, застосування митним органом коригування митної вартості є передчасним.

Суд зазначає, що контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу (за ціною договору щодо ідентичних товарів).

Слід вказати про те, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Таким чином, оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам статті 55 МК України, зокрема, не містить обґрунтувань причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, інформації наявної у митного органу (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості.

Вищевикладені обставини свідчать про не підтвердження під час розгляду справи правомірності спірних рішень про коригування митної вартості товарів, у зв`язку з чим останні підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Також, з огляду на обставини того, що спірні картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення були прийняті на підставі вказаних рішень про коригування митної вартості товарів, то з огляду на висновки суду у цій справі суд приходить до висновку, що така картка підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із положеннями ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Приватного підприємства «Національні традиції».

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 КАС України.

Що стосується вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 40000,00 грн суд зазначає таке.

Позивачем на підтвердження витрат з оплати правової допомоги, понесених ним при розгляді позовної заяви в суді подано наступні документи: договір про надання правової допомоги № б/н від 31.03.2025, додаткова угода №1 до договору про надання правової допомоги від 31.03.2025, додаткова угода №2 до договору про надання правової допомоги від 31.03.2025, платіжна інструкція від 08.05.2025 №51965 про сплату позивачем адвокатському бюро 40000,00 грн за надання правової допомоги.

Відповідачем надано заперечення щодо заявлених до відшкодування витрат позивача на надання професійної правничої допомоги, зокрема, на оплату послуг адвоката, в яких вказав на їх необґрунтований, неспівмірний до розглядуваної справи розмір і просив відмовити у стягненні цих витрат.

У зв`язку із наведеними обставинами суд зауважує, що відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI).

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

При цьому, незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду щодо вирішення питань з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20).

Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі №200/9888/19-а Верховний Суд виклав висновок щодо застосування статей 134, 139 КАС України в контексті ролі суду під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що відповідно до частини шостої статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до КАС України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №640/15803/19, від 30 червня 2022 року у справі №640/1175/20, від 11серпня 2022 року у справі №300/2050/19.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги клопотання відповідача про не співмірність понесених позивачем витрат при розгляді справи, а також про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне, що позивачем не подано доказів щодо кількісних характеристик послуги, вартості послуг, загальної суми, а також які саме з визначених сторонами послуг було надано.

При цьому, стосовно визначення фіксованої ставки гонорару адвоката, суд зауважує, що в аспекті визначення співмірності наданих правничих послуг адвоката, їх обсяг та характер підлягають доведенню.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про часткову обґрунтованість заявлених витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, спираючись на досліджені докази, а також беручи до уваги принцип обґрунтованості та пропорційності розміру витрат на сплату послуг адвоката (правничу допомогу) до предмета спору, складності справи, суд вважає обґрунтованою суму для відшкодування витрат на правничу допомогу в цій справі в розмірі 20000,00 грн.

Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, суд зазначає, що згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Приватного підприємства "Національні традиції" до Харківської митниці про визнання протиправним та скасування рішення- задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати: рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2024/000726/2 від 26.12.2024 року та картку відмови №UA807200/2024/000878 від 26.12.2024 року; рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2025/000002/2 від 03.01.2025 року та картку відмови №UA807200/2025/000002 від 03.01.2025 року.

Стягнути з Харківської митниці (ідентифікаційний код юридичної особи: 44017626; адреса: 61005, Україна, Харківська обл., місто Харків, вулиця Миколаївська, будинок, 16б) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства "Національні традиції" (вул. Морозова, буд. 7, м. Харків, 61036, ) сплачений судовий збір у розмірі 14 478 (чотирнадцять тисяч чотириста сімдесят вісім) грн 37 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці (ідентифікаційний код юридичної особи: 44017626; адреса: 61005, Україна, Харківська обл., місто Харків, вулиця Миколаївська, будинок, 16б) на користь Приватного підприємства "Національні традиції" (вул. Морозова, буд. 7, м. Харків, 61036, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Світлана ЧУДНИХ