Справа № 400/5473/25
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2025-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2025 р. № 400/5473/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачів1. Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, 2. Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, просп. Соборний, 158Б, м. Запоріжжя, 69005,
провизнання протиправним та скасування рішення від 15.05.2025 року № 56; зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ в Миколаївській області) та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 2, ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 15.05.2025 року № 56 «Про відмову у перерахунку пенсії»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» з 08.05.2025 року в розмірі 70% розміру заробітної плати померлого годувальника ОСОБА_2 , обчисленої на підставі Довідки про складові заробітної плати для призначення особі пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посаду якої було класифіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), виданої на підставі особового рахунку працюючого судді станом на 01.03.2025 року Миколаївським апеляційним судом.

Ухвалою від 29.05.2025 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що оскільки суддя у відставці ОСОБА_2 набув право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723, тому після його смерті дружина ОСОБА_1 , як непрацездатний член сім`ї померлого чоловіка (годувальника), також набула право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723. Отже, враховуючи вибір заявниці ОСОБА_1 при зверненні до ГУ ПФУ в Миколаївській області, наявні правові підстави для призначення їй пенсії державного службовця у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону № 3723.

Відповідач 1 надав відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні вимог позивача просив відмовити. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що Законом № 889 поширене право на призначення пенсії державного службовця виключно на осіб, які працювали на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців та не передбачено призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до цього Закону.

Згідно документів електронної пенсійної справи позивач з 22.11.2024 ркоу отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону № 1058. Померлий годувальник ОСОБА_2 отримував щомісячне довічне утримання судді відповідно до Закону № 1402.

Відповідно до ст. 142 Закону № 1402 судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058, виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Законом № 1402 не передбачено можливості призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника - судді.

З урахуванням викладеного ГУ ПФУ в Запорізькій області області прийнято рішення відмовити Позивачу в переведені з пенсії по втраті годувальника згідно із Законом № 1058 на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону № 889.

Відповідач 2 надав відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні вимог позивача просив відмовити. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що

відмовляючи у переведенні пенсії позивачки, призначену відповідно до норм Закону № 1058 на пенсію у відповідності до норм Закону України «Про державну службу», орган Пенсійного фонду діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно та розсудливо.

У відповідях на відзиви позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Позивач перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Миколаївській області та з 13.10.2008 року отримувала пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі та раніше за текстом Закон № 1058).

З 19.07.2011 року позивача переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058.

З копії Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 12.05.2017 року Виконавчим комітетом Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, актовий запис № 3, вбачається, що з 12.05.2017 року позивач еребувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 05.10.2024 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 2395.

З 22.11.2024 року позивача переведено з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону № 1058.

03.01.2025 року позивач, через вебпортал Пенсійного фонду України, звернулась до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про перехід на інший вид пенсії.

Заяву за принципом екстериторіальності розглянуто ГУ ПФУ в Донецькій області, яке 03.01.2025 року винім рішення № 56, яким позивачу відмовлено у перерахунку пенсії у зв`язку з тим, що не зрозуміло на який перерахунок претендує заявниця.

Відповідно до листа ГУ ПФУ в Миколаївській області від 13.02.2025 року № 1400-0305-8/12195, наданим у відповідь на звернення позивача від 03.02.2025 року, позивачу роз`яснено, що матеріалами архівної справи її чоловік ОСОБА_2 з 24.09.2016 року отримував щомісячне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ. Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889 (далі Закон № 889) не передбачено призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника на непрацездатних членів сім`ї.

14.04.2025 року позивач звернулась через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про переведення з пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону № 1058 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону № 889.

Заяву за принципом екстериторіальності розглянуто ГУ ПФУ в Луганській області.

Рішенням від 22.04.2025 року № 56 ГУ ПФУ в Луганській області відмовило позивачу в переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону № 889.у зв`язку з недолученням документів та відсутністю права на даний перерахунок.

08.05.2025 року позивач звернулась через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про переведення з пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону № 1058 на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону № 889.

Заяву за принципом екстериторіальності розглянуто ГУ ПФУ в Запорізькій області.

Рішенням від 15.05.2025 року № 56 ГУ ПФУ в Запорізькій області відмовило позивачу в переведенні на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону № 889 у зв`язку з відсутністю законних підстав.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач оскаржила його у судовому порядку.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

На час прийняття Закону № 1058 (09.07.2003 року) частина 4 статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-XII визначала, що судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII (далі Закон № 3723).

Відповідно до цієї норми пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

В цій редакції ст. 37 Закону № 3723 діяла і на час виходу ОСОБА_2 у відставку у вересні 2016 року. Проте на час виходу останнього у відставку змінилося законодавство про статус суддів, а саме, був чинним Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (далі Закон № 2453).

Відповідно до ч. 1 ст. 138 Закону № 2453 судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу» або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання.

Згідно ч. 3 ст. 138 Закону № 2453, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Отже, виходячи у відставку, ОСОБА_2 мав право обрати пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання судді. Окрім того, він мав право на пенсію за віком на загальних підставах, визначених Законом № 1058.

У ст.37-1 Закону № 3723 було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Отже, якщо б ОСОБА_2 обрав пенсію за віком, то мав би право отримувати її (а у разі підвищення заробітної плати суддів у збільшеному розмірі) до смерті.

Закон № 2453 не визначав і не визначає зараз особливостей пенсійного забезпечення осіб, що перебували на утриманні судді, на випадок його смерті.

Законом № 3723 було передбачено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, на яку нараховувалися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням норм частини п`ятої цієї статті, а на двох і більше членів сім`ї 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною восьмою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала пенсію за цим Законом. Отже утриманці державних службовців, що отримали право на пенсію за статті 37 Закону № 3723, мають право на пенсію по втраті годувальника, розмір якої обчислюється від суми заробітної плати померлого годувальника.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 09.11.2018 року у справі № 236/3193/16-а висловлювався щодо права утриманців судді, що перебував у відставці та отримував щомісячне довічне грошове утримання, на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723 у розмірі 70% від заробітної плати судді. Відмовляючи у призначенні такої пенсії, відповідач наводив ті самі мотиви, що й у справі, що розглядається.

Таким чином спірним у справі № 236/3193/16-а була правомірність дій відповідача щодо відмови в переведенні позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлого судді у відставці відповідно до статті 37 Закону № 3723.

У постанові від 09.11.2018 року у справі № 236/3193/16-а Верховний Суд дійшов висновку, що право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених ч. 10 ст. 37 Закону № 3723, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом. Дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно з Законом № 889, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника. За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до ст. 37 Закону № 3723.

З урахуванням викладеного Верховний Суд у справі № 236/3193/16-а погодився із рішенням суду апеляційної інстанції, яким позов було задоволено частково та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України перевести позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723.

Можливість застосування такого підходу підтверджена правовими висновками Верховного Суду у справах щодо членів сім`ї померлого судді, які бажають отримувати пенсію за втратою годувальника, зокрема: від 25.05.2022 у справі № 409/2218/17, від 01.06.2022 року у справі № 420/9478/21.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 (далі та раніше за текстом Закон № 1402) висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже Пенсійний фонд та його органи у практичній роботі повинні застосовувати законодавство з урахуванням висновків Верховного Суду.

Закон № 1058 не містить норми, яка б дозволяла замість пенсії за віком померлого годувальника застосовувати щомісячне довічне грошове утримання судді. Однак цей Закон і не визначає, за яким законом повинна розраховуватися пенсія за віком померлого годувальника, якщо він мав право на таку пенсію за Законом № 3723 і за Законом № 1058.

З огляду на це слідує висновок, що ч. 1 ст. 37 Закону № 1058 слід застосовувати з урахуванням того, що розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника судді у відставці, що отримував щомісячне довічне грошове утримання і на час смерті мав право на пенсію за віком на підставі ст. 37 Закону № 3723, визначається на вибір заявника, що звернувся за призначенням пенсії у зв`язку із втратою годувальника у розмірі:

1) 70 % від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону № 3723, або

2) 50 % від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі Закону № 1058.

Водночас цей правовий висновок прямо не суперечить правовому висновку, що виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначенні такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

Разом з тим, заперечуючи можливість застосування як базової величини розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, суд указує на можливість застосування на вибір утриманця розміру пенсії за віком, на яку суддя мав право на підставі ст. 37 Закону № 3723, або пенсії за віком, визначеної на підставі Закону № 1058.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Вибір заявника (там, де він є) є вирішальним і тоді, коли йдеться про обчислення розміру пенсії. Однак цей вибір є ілюзорним, коли особа не обізнана про свої права та альтернативи.

За положеннями ст. 1 Закону № 1058 пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цимЗакономпенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 9 Закону № 1058, в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Вказаний перелік видів пенсійних виплат є вичерпним.

Так, питання призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника врегульовано лише нормами Закону № 1058, а розмір такої пенсії обчислюється виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника.

Крім того, довічне грошове утримання судді не є видом пенсії у розумінні норм діючого національного законодавства, а призначення такої виплати передбачено нормами спеціального законодавства, яким, в контексті спірних правовідносин, є Закон № 1402 та Закон № 2453, при цьому, вказаними актами чітко визначено коло суб`єктів, які мають право на таке утримання, а саме судді.

В той же час, питання пенсійного забезпечення членів сім`ї суддів, в тому числі, у випадку втрати годувальника, не врегульовано вказаними Законами.

У рішенні від 08.06.2016 року у справі № 4-рп/2016 Конституційний Суд України наголошував, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя. А щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Таким чином, суд вважає, що виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, а тому не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначенні такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 року у справі № 236/3193/16-а, від 11.07.2019 року у справі № 667/1568/16, від 15.01.2020 року у справі № 592/7939/16-а, від 09.10.2020 року у справі № 592/4761/17.

В той же час, позивач просить здійснити відповідача відповідний перерахунок на підставі довідки про складові заробітної плати станом на 01.03.2025 року, виданої Миколаївським апеляційним судом.

Законом № 1058 передбачено загальний підхід для обчислення усіх видів пенсій з базової величини - пенсії за віком, порядок обчислення якої визначено статтею 27. Як було вказано вище, так само від розміру пенсії за віком визначається розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Разом з тим, ОСОБА_2 пенсії за віком не отримував, а отримував щомісячне грошове утримання судді у відставці, що не є перешкодою для застосування пенсії за віком як базової величини для обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.12.2021 року у справі № 440/7341/20, від 18.05.2022 року № 140/15795/20.

З урахуванням викладеного, відсутні підстави для використання зазначеної довідки, оскільки положеннями Закону № 1402 не передбачено призначення пенсії у разі втрати годувальника.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 1 та 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що рішення про відмову в призначенні пенсії винесено ГУ ПФУ в Запорізькій області, судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань зазначеного пенсійного органу.

Керуючись ст.ст 2, 19, 139, 241 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, 158Б, м. Запоріжжя, 69005, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 15.05.2025 року № 56 «Про відмову у перерахунку пенсії».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» з 08.05.2025 року в розмірі 70% розміру заробітної плати померлого годувальника ОСОБА_2 , з у рахуванням раніше виплачених сум.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, 158Б, м. Запоріжжя, 69005, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судові витрати у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 06.08.2025 року.

Суддя О.В. Малих