Справа № 440/3131/25
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 р. Справа № 440/3131/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, м. Полтава, повний текст складено 18.04.25 у справі № 440/3131/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі за текстом також відповідач), у якому, з урахуванням уточнень, просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі періоду роботи з 12 червня 1985 року по 20 вересня 1993 року на посаді медичної сестри - анестезиста та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 79 від 30 січня 2025 року щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі період роботи з 12 червня 1985 року по 20 вересня 1993 року на посаді медичної сестри-анестезиста в Градизькій районній лікарні та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову в призначенні пенсії за віком Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 79 від 30 січня 2025 року (вих №2972/03-16 від 31 січня 2025 року).

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до стажу ОСОБА_1 періоду її роботи в Градизькій районній лікарні з 12 червня 1985 року по 20 вересня 1993 року у подвійному розмірі та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення / перерахунок пенсії від 22 січня 2025 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 1211,20 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував обставини справи, зокрема щодо того, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу відповідно до ст. 26 Закону № 1058, оскільки пенсійним фондом не зараховано період роботи в Градизькій районній лікарні з 12 червня 1985 року по 20 вересня 1993 року на посаді медичної сестри - анестезиста згідно довідки № 49 від 10 січня 2025 року, так як у довідці не зазначено, в якому саме відділенні працювала позивачка на посаді медичної сестри анестезиста; у долученій копії наказу про звільнення № 92 від 15 вересня 1993 року особа звільнена з хірургічного відділення; довідка потребує проведення зустрічної перевірки первинних документів, так як у довідці не зазначено, в якому саме відділенні працювала позивачка згідно посад.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Від позивачки надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 11/, звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення / перерахунок пенсії від 22 січня 2025 року /а.с. 63-зворот - 64/, у якій просила призначити їй пенсію за віком.

До вказаної заяви згідно розписки-повідомлення /а.с. 64-зворот/ додано, зокрема: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру ); паспорт або ID-картка або посвідку ( НОМЕР_1 ); довідку про прийняття на роботу (навчання) (№49 від 10 січня 2025 року).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 79 від 30 січня 2025 року (вих №2972/03-16 від 31 січня 2025 року) /а.с. 68-зворот/ відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 31 рік.

Вказане рішення обґрунтоване тим, що: дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 22 січня 2025 року. Пенсійний вік відповідно до частини першої статті 26 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років. Вік заявниці 60 років 07 місяців. Необхідний страховий стаж відповідно до частини 1, 2, 3 статті 26 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: починаючи з 1 січня 2024 року після досягнення віку 60 років становить 31 рік; починаючи з 1 січня 2018 року після досягнення 63 років з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року становить 24 34 років; починаючи з 1 січня 2019 року після досягнення 65 років починаючи 1 січня 2029 року 15 років. Страховий стаж особи становить 26 років 01 місяць 27 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не зараховано період роботи в Градизькій районній лікарні з 12 червня 1985 року по 20 вересня 1993 року на посаді медичної сестри - анестезиста, згідно довідки №49 від 10 січня 2025 року, оскільки у довідці не зазначено, в якому саме відділенні працювала заявниця на посаді медичної сестри анестезиста. У долученій копії наказу про звільнення №92 від 15 вересня 1993 року особа звільнена з хірургічного відділення. Довідка потребує проведення зустрічної перевірки первинних документів, так як у довідці не зазначено, в якому саме відділенні працювала заявниця згідно посад. Заявниця працює. За наведених обставин, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення відмовити заявниці в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік. Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату, за досягнення 63-річного віку 04 червня 2027 року. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Зі змісту розрахунку страхового стажу за зверненням від 22 січня 2025 року /а.с. 68/ страховий стаж ОСОБА_1 становить 26 років 01 місяць 27 днів, в тому числі стаж за період з 04 серпня 1984 року по 20 вересня 1993 року як працівника охорони здоров`я (посади згідно із постановою 909), проте без урахування особливостей статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Не погоджуючись із рішенням пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії за віком, позивачка звернулась до суду з позовом у цій справі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії прийнято не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв`язку з чим визнав протиправним та скасував таке рішення.

З метою належного та ефективного захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про зобов`язання відповідача зарахувати до стажу ОСОБА_1 періоду її роботи в Градизькій районній лікарні з 12 червня 1985 року по 20 вересня 1993 року у подвійному розмірі та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення / перерахунок пенсії від 22 січня 2025 року.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування "№ 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 ст. 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Згідно з п.п. 2 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління ПФУ від 25.11.2005 за № 22-1, до заяви для призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 за № 637.

За період роботи, починаючи з 01.01.2004, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого Постановою правління ПФУ від 18.06.2014 за № 10-1, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 цього Положення.

Частиною 4 ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 56 Закону України від 54.11.1991 за № 1788-XII Про пенсійне забезпечення до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Згідно зі статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії /пункт 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV/.

Хоча нормою пункту 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV і передбачено, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років, проте Закон №1058-IV не передбачає обмежень щодо застосування статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" під час обчислення стажу для призначення пенсії, а сама редакція статті 60 Закону № 1788-ХІІ є чинною на теперішній час.

Стаття 24 Закону № 1058-IV також не скасовує та не зупиняє дію статті 60 Закону № 1788-ХІІ.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верхового Суду від 04 грудня 2019 року у справі №689/872/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 462/1713/17, від 27 квітня 2023 року у справі № 160/14078/22.

Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).

За приписами п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 зазначеного Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Суд ураховує, що згідно розрахунку страхового стажу позивача до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано спірний період її роботи з 12 червня 1985 року по 20 вересня 1993 року як працівника охорони здоров`я (посади згідно із постановою 909), проте без урахування особливостей статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Разом із тим, судом установлено, що згідно із довідкою Комунального некомерційного підприємства «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради №49 від 10 січня 2025 року /а.с. 20, 70-зворот/ ОСОБА_2 , дійсно, була зарахована на посаду медичної сестри акушерсько - гінекологічного відділення Градизької РЛ з 04 серпня 1984 року (наказ № 82- к п.7 від 01 серпня 1984 року). З 12 червня 1985 року переведена на посаду медичної сестри - анестезиста Градизької РЛ (наказ № 40-к п.2 від 10 червня 1985 року). З 20 вересня 1993 року звільнена з посади згідно пункту 5 статті 36 КЗпП України в зв`язку з переводом в 2-гу міську лікарню м. Кременчук (наказ № 92 п.1 від 15 вересня 1993 року). Стаж роботи на посаді медичної сестри анестезіологічної служби відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховується в подвійному розмірі. Градизьку районну лікарню реорганізовано в Градизьку дільничну лікарню, як структурний підрозділ Глобинської ЦРЛ з 07 липня 2012 року (наказ № 181 Кп1 від 12 липня 2012 року). Глобинська центральна районна лікарня реорганізована шляхом перетворення у комунальне некомерційне медичне підприємство «Глобинська центральна районна лікарня» Глобинської районної ради Полтавської області (наказ № 170 Кп 1 від 28 грудня 2018 року). Комунальне некомерційне медичне підприємство «Глобинська центральна районна лікарня» Глобинської районної ради змінено на Комунальне некомерційне підприємство «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради (рішення п`ятої (позачергової) сесії восьмого скликання від 05 лютого 2021 року № 304).

Вказані періоди роботи позивачки в Градизькій РЛ підтверджуються також записами у трудовій книжці НОМЕР_2 від 21 серпня 1981 року /а.с. 78-85/.

Таким чином, робота позивачки в Градизькій РЛ у період з 12 червня 1985 року по 20 вересня 1993 року на посаді "медичної сестри - анестезиста" дає право на зарахування до стажу роботи у цьому закладі у подвійному розмірі.

Враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 79 від 30 січня 2025 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком та його скасування.

З огляду на протиправність рішення відповідача, висновок суду першої інстанції про зобов`язання останнього зарахувати до стажу ОСОБА_1 період її роботи в Градизькій районній лікарні з 12 червня 1985 року по 20 вересня 1993 року у подвійному розмірі, є правильним.

Відповідно до частини 1 статті 58 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Прийняття рішення про призначення пенсії за віком належить до повноважень відповідача.

Відповідно до Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням варто розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Pedersen and Baadsgaard проти Данії від 17.12.2004, № 49017/99 зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, що їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Під дискреційним повноваженням варто розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення у межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Водночас Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви позивача про призначення пенсії визначено саме ГУ ПФУ в Донецькій області, то саме цей орган і має завершити процедуру призначення позивачу пенсії) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення / перерахунок пенсії від 22 січня 2025 року.

Апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом перевірки суду першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення таких аргументів.

Судом апеляційної інстанції критично оцінюються доводи відповідача, що стосуються обставин справи та містять посилання на загальні норми законодавства, які жодним чином не спростовують обґрунтування суду першої інстанції.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного розгляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.04.2025 у справі № 440/3131/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова