Справа № 580/11405/24
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Грибан І.О., Ключковича В.Ю.,

за участі секретаря судового засідання - Харечко Ю.В.,

представника відповідача - Константинова С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування індивідуального акта,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 22.02.2024 №0-2310-UA0034468;

- визнати протиправними дії з направлення податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 22.02.2024 №0-2310-UA0034468;

- стягнути з Головного управління ДПС у Черкаській області моральну шкоду у сумі 25000 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 22.02.2024 №0-2310-UA0034468 форми «Ф» за платежем 18010300 у сумі 7306, 35 грн.

Стягнуто за рахунок коштів державного бюджету відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, заподіяної протиправним рішенням від 22.02.2024 №0-2310-UA0034468 ОСОБА_1 у сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн.

Роз`яснено, що посадова або службова особа контролюючого органу несе перед державою відповідальність у порядку регресу в розмірі виплаченого з бюджету відшкодування через неправомірні рішення цієї посадової (службової) особи Головного управління ДПС у Черкаській області.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної податкової служби у Черкаській області подало апеляційну скаргу, в якій останній просить його скасувати в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.02.2024 №0-2310-UA0034468 та ухвалити нове, яким у частині задоволених позовних вимог відмовити.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що позивач не звертався до контролюючого органу за місцем податкової адреси для проведення звірки даних.

В обгурнтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 12.02.2021. Стверджує, що позивач не подавав до контролюючого органу жодних звітних документів для остаточного закриття ФОП та зняття з обліку. А також зазначає, що позивач у 2023 році не надав підтвердження здійснення сільськогосподарської діяльності, а тому не має право на пільги, передбачені підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 п.266.2 статті 266 Податкового кодексу України, що зумовлює законність нарахування йому податкових зобов`язань.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2025 та від 29.04.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Від ОСОБА_1 06.05.2025 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач в судове засідання не прибув. До суду подав 01.07.2025 заяву, в якій просить здійснювати розгляд справи без його участі.

В режимі відеоконференції участь у судовому засіданні приймав представник відповідача, який надав свої пояснення та аргументи.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов до наступного висновку.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач у справі - Івченко В.О. був зареєстрований як фізична особа-підприємець. Реєстрація припинена 12.02.2021, номер запису в реєстрі 000002585.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивач є власником нежитлового приміщення - матеріального складу, загальною площею 363,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Головним управлінням ДПС у Черкаській області прийнято податкове повідомлення-рішення №0-2310-UA0034468 від 22.02.2024, яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як фізичній особі, яка є власником нерухомого майна за 2023 рік, у сумі 7 306,35 грн.

Не погоджуючись із даним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Оскільки відповідач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволених позовних вимог, то саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

За правилами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (п.п.266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (п. 266.6 ст. 266 ПК України).

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України регламентовано, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Аналіз вказаних правових норм свідчить, що в розумінні вимог підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України нежитлова будівля не підлягає оподаткуванню спірним податком за наявності сумарно наступних умов:

- така нежитлова будівля віднесена до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000:

- власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник;

- така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до матеріалів справи, ГУ ДПС у Черкаській області 22.02.2024 прийнято податкове повідомлення-рішення №№0-2310-UA0034468, яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як фізичній особі, яка є власником нерухомого майна за 2023 рік у сумі 7306,35 грн.

Відповідно до статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, обставинами справи №580/6443/23 у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2024 встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України із зверненням від 18.04.2023 щодо віднесення матеріального складу до коду 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» ДК БС 018-2000.

Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури України розглянуто звернення позивача щодо віднесення матеріального складу до коду 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» ДК БС 018-2000.

Листом №5831/30-10-23 від 03.05.2023 року Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України вказало, що, відповідно до графи 10 Додатку 3 до Порядку ведення Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.01.2021 № 681, цільове призначення земельної ділянки за Класифікацією видів цільового призначення земель «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» співвідноситься з графами 1 та 2 Додатку 3 (коди ДК БС 018-2000), а саме: 1271.1 Будівлі для тваринництва; 1271.2 Будівлі для птахівництва; 1271.3 Будівлі для зберігання зерна; 1271.4 Будівлі силосні та сінажні; 1271.5 Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства; 1271.6 Будівлі тепличного господарства; 1271.8 Будівлі підприємств лісництва та звірівництва.

Згідно графи 13 Додатку 3, цільове призначення земельної ділянки за Класифікацією видів цільового призначення земель «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» співвідноситься з графами 1 та 2 Додатку 3 (коди ДК БС 018-2000), а саме: 1271.7 Будівлі рибного господарства; 1271.9 Будівлі сільськогосподарського призначення інші.

У вказаному судовому рішенні колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що належне ОСОБА_1 на праві власності нежитлове приміщення - матеріальний склад, загальною площею 363,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - відноситься до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 та використовується безпосередньо у сільськогосподарській діяльності позивача, як особи, яка включена до Державного аграрного реєстру як сільгоспвиробник.

Вказане судове рішення набрало законної сили.

З приводу вищевказаних обставин, які встановлені у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2024, судова колегія зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Загальноприйнято вважати, що преюдиційність (лат. praejudicialis - те, що стосується попереднього судового рішення це можливість прийняття судом як беззаперечними обставин (юридичних фактів), що були встановленні іншим судом в іншій справі та містяться у мотивувальній частині рішення, яке набрало законної сили. У такій попередній справі повинні брати участь ті ж самі сторони або їх правонаступники. Недотримання хоча б однієї умови робить неможливим для суду застосування преюдиції, що особливо важливо, коли у справі беруть участь нові сторони.

Преюдиційність безпосередньо пов`язана з презумпцією істинності судового рішення, конституційною нормою про обов`язковість судового рішення (частина друга статті 129 Основного закону України), а також такими складовими верховенства права як принцип правової визначеності, легітимних очікувань, процесуальної економії, а також заборони зловживати процесуальними правами.

Згідно з правовим висновком, що міститься у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц, преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Доводи апелянта про те, що позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 12.02.2021 та не подавав до контролюючого органу жодних звітних документів для остаточного закриття ФОП та зняття з обліку, колегія суддів оцінює критично, оскільки нормами пп. «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України передбачено, що нежитлова будівля не підлягає оподаткуванню спірним податком за наявності сумарно наступних умов:

- така нежитлова будівля віднесена до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000:

- власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник.

Щодо доводів апелянта про те, що позивач у 2023 році не надав підтвердження здійснення сільськогосподарської діяльності, а тому не має право на пільги, передбачені підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 п.266.2 статті 266 Податкового кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років» сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та їх реалізацією.

Також згідно статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Позивачем на підтвердження статусу сільськогосподарського виробника надано до суду реєстраційну інформацію сільгоспвиробника, з якої вбачається, що ОСОБА_1 включений до Державного аграрного реєстру як сільгоспвиробник (а.с.87). Основним джерелом доходу є сільськогосподарська діяльність.

Колегія суддів наголошує, що апеляційна скарга відповідача повністю дублює відзив на позовну заяву, тобто в ній не наведено норм законодавства, які порушені чи не враховані судом першої інстанції, не спростовано викладену у рішенні суду правову позицію та не спростовано доводів позивача, які стали підставою для задоволення позову.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відтак, судом першої інстанції при розгляді справи правильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а також дотримано норм процесуального права.

В іншій частині рішення суду першої інстанції від 26 лютого 2025 рокуколегія суддів апеляційного суду не переглядає, оскільки апелянт не ставить таких питань в апеляційній скарзі.

Згідно статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року у справі №580/11405/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді І.О.Грибан

В.Ю.Ключкович