Справа № 160/16402/24
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2025-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 серпня 2025 року м. Дніпросправа № 160/16402/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року (суддя 1-ї інстанції Голобутовський Р.З.) в адміністративній справі №160/16402/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

25.06.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якій просить:

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 02.05.2024 №21 у призначенні з 24.04.2024 ОСОБА_1 пільгової пенсії за віком за Списком №1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 у розмірі 80% від заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, згідно вимог ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та у незарахуванні ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоду роботи з 01.09.1995 по 30.10.1998 (3 роки 10 місяців 30 днів) у Саксаганському районному відділі народної освіти на посаді помічника вихователя, а також періоду отримання ОСОБА_1 допомоги по безробіттю у Саксаганському районному центрі зайнятості м. Кривого Рогу з 17.08.2001 по 11.08.2002;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з 24.04.2024 призначити ОСОБА_1 пільгову пенсію за віком за Списком №1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду №1 -р/2020 від 23.01.2020 у розмірі 80% від заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, згідно вимог ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи з 01.09.1995 по 30.10.1998 (3 роки 10 місяців 30 днів) у Саксаганському районному відділі народної освіти на посаді помічника вихователя, а також період отримання нею допомоги по безробіттю у Саксаганському районному центрі зайнятості м.Кривого Рогу з 17.08.2001 по 11.08.2002;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області: 1) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 призначену з 24.04.2024 пільгову пенсію за віком за Списком №1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 у розмірі 80% від заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, згідно вимог ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», 2) ОСОБА_1 за 12 років стажу роботи на підземних роботах повний робочий день за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, при обчисленні розміру пенсії до страхового стажу додатково зарахувати по одному року, 3) ОСОБА_1 відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при обчисленні пенсії з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії виключити період заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії з найменшими коефіцієнтами, яким є 2009 рік, період з 01.07.2000 до 01.01.2005, період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також період отримання допомоги по безробіттю з 17.08.2001 по 11.08.2002;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 пенсійні виплати щодо призначеної з 24.04.2024 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, як шахтарю, працюючому в підземних умовах повний робочий день у розмірі 80% від заробітної плати (доходу) згідно ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність на виконання рішення суду у даній справі, що набере законної сили.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.04.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за принципом екстериторіальності, а також не зараховано до загального страхового стажу період роботи з 01.09.1995 по 30.10.1998 та період отримання допомоги по безробіттю з 17.08.2001 по 11.08.2002. Позивач не погоджується з відмовою у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки вважає, що має право на призначення такої пенсії, досягла встановленого пенсійного віку та має необхідний пільговий стаж роботи, а також із незарахуванням відповідних періодів. Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 02.05.2024 №21 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.09.1995 по 30.10.1998 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 19.06.1995. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період отримання допомоги по безробіттю з 17.08.2001 по 11.08.2002 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 19.06.1995. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 з 24.04.2024 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду №1 -р/2020 від 23.01.2020.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідачем-2 на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В апеляційній скарзі зазначає, що вік позивача станом на дату звернення - 46 років. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період трудової діяльності з 01.09.1995 по 30.10.1998, згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 19.06.1995, оскільки відсутній наказ та дата наказу про звільнення; період отримання допомоги по безробіттю з 17.08.2001 по 11.08.2002, згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 19.06.1995, оскільки виправлений наказ про закінчення отримання допомоги по безробіттю. Відповідно до поданих документів до страхового стажу не зараховано з 01.01.2010 по 16.06.2012 період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки з 01 січня 2004 року по 30 червня 2013 року включно підтверджується, наказом про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, індивідуальними відомостями про застраховану особу. В доданих документах відсутні підтверджуючі документи. За доданими документами до пільгового стажу зараховано всі періоди трудової діяльності. Страховий стаж позивача становить 26 років 05 місяців 20 днів, з урахуванням стажу в пільговому обчисленні по Списку № 1 - 37 років 05 місяців 22 дні. Пільговий стаж становить 11 років 11 місяців (станом на 01.01.2015 становить 02 роки 11 місяців). Таким чином, підтверджений належними документами, страховий стаж з урахуванням додаткових років за Списком № 1 відповідно до частини 3 статті 26 Закону становить 37 років 05 місяців 22 дні, у тому числі, стаж з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, підтверджений в порядку визначеному законодавством становить 11 років 11 місяців. Позивач набуде право на пенсійну виплату при досягненні 50-річного віку. Оскільки позивач не досягла віку, визначеного законодавством, а саме 50 років, рішенням Головного управління Пенсійного фронду України у Житомирській області від 02.05.2022 відмовлено у призначенні пенсії відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону. Позивач наполягає на призначенні пенсії відповідно до рішення Конституційного суду від 23.01.2020 № 1-р/2020 та на підставі ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Управління зазначає, що рішення Конституційного суду від 23.01.2020 №1- р/2020 не відновлює дію Закону № 1788 і не змінює правове регулювання спірних у цій справі правовідносин. Крім того, відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про Конституційний Суд України» з метою захисту та відновлення прав особи Суд розглядає питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) акта (його окремих положень), який втратив чинність, але продовжує застосовуватись до правовідносин, що виникли під час його чинності. В свою чергу висновки Конституційного Суду України у рішенні від 23.01.2020 № 1-р/2020 стосувались змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 до Закону № 1788, який як зазначено вище станом на час виникнення спірних у цій справі правовідносин не діяв і Управлінням під час прийняття рішення не застосовувався. Водночас Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», що містить ідентичні правові норми щодо збільшення пенсійного віку, на предмет конституційності не перевірявся. Отже, на час виникнення умов на призначення пенсії Позивача Закон №1788, як зазначено вище, уже втратив чинність, правовідносини щодо призначення пенсії на пільгових умовах виникли після втрати ним чинності і до них цей Закон не застосовується, тому неможливе задоволення позовних вимог у цій справі на підставі норм Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Позивачем також подана апеляційна скарга на оскаржуване судове рішення, яке він оскаржує в частині: 1) відмови у зобов`язанніГоловного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити з 24.04.2024 ОСОБА_1 пенсію у розмірі 80 відсотків її заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, згідно вимог ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», 2) відмови у зобов`язанні Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області: нарахувати та виплатити ОСОБА_1 призначену їй з 24.04.2024 пільгову пенсію за віком за Списком №1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у розмірі 80 відсотків її заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, згідно вимог ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», 3) відмови у зобов`язанні Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 за 12 років стажу роботи на підземних роботах повний робочий день за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, при обчисленні розміру пенсії до страхового стажу додатково зарахувати по одному року, 4) відмови у зобов`язанні Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при обчисленні пенсії з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії виключити період заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії з найменшими коефіцієнтами, яким є 2009 рік, період з 01 липня 2000 року до 01 січня 2005 року, період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також період отримання допомоги по безробіттю з 17.08.2001 по 11.08.2002, 5) відмови у стягненні з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) пенсійні виплати щодо призначеної їй з 24.04.2024 пенсії у за віком на пільгових умовах за Списком №1, як шахтарю, працюючому в підземних умовах повний робочий день у розмірі 80 відсотків її заробітної плати (доходу) згідно ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність на виконання рішення суду у даній справі, що набере законної сили, 6) відмови у зобов`язанні Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області після шістдесяти (60) днів з дати набрання законної сили рішенням у даній справі подати звіт про виконання судового рішення із зазначенням розміру призначеної щомісячної пенсії та розміру нарахованої та виплаченої заборгованості з пенсії за період з 24.04.2024 по дату ухвалення рішення судом.

Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що ефективним способом захисту прав позивача є не лише з 24.04.2024 призначення пенсії, а нарахування та виплата пільгової пенсії за Списком №1 як шахтарю у розмірі 80 відсотків її заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, згідно вимог ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», а також виключення при розрахунку розміру пенсії періодів отримання заробітної плати з низьким коефіцієнтом, а також за 12 років стажу роботи на підземних роботах повний робочий день за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, при обчисленні розміру пенсії до страхового стажу додатково зарахувати по одному року (передбачено ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення). Позивачем у заяві про призначення пенсії зазначалося про призначення саме шахтарської пенсії, а також періоди заробітної плати, які потрібно виключити, а також про необхідність за 12 років стажу роботи на підземних роботах повний робочий день за Списком №1 додатково зарахувати по одному року.

Не призначення позивачу саме шахтарської пенсії, не здійснення нарахування та виплати її за рішенням суду призведе до повторного звернення до суду з вимогою про здійснення перерахунку у розмірі шахтарської пенсії, про що зазначено позивачем в апеляційній скарзі.

Також позивачем в апеляційній скарзі зазначено, що судом порушено право на виключення періодів заробітної плати з найменшими коефіцієнтами, що призведе до отримання пенсійних виплат в значно меншому розмірі, ніж позивач міг би отримати.

У зв`язку з тим, що пенсія позивачу призначена, тому позивач вважає, що позовна вимога про виключення періодів заробітної плати з найменшими коефіцієнтами не є передчасною.

Як на підставу для задоволення позовних вимог в частині виключення певних періодів при розрахунку призначеної пенсії посилається на ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка має назву Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії Розділу VI Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який має назву Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії у солідарній системі. Призначення, перерахунок та виплата пенсії.

Також позивач вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог ч.1 ст.382 КАС України не зобов`язав суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Позивач та відповідач-2 не скористались правом подання відзивів на апеляційні скарги.

В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційних скарг дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача 2 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 24.04.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у розмірі шахтарської пенсії.

Документи про призначення пенсії за принципом екстериторіальності були розглянуті Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області та ним 02.05.2024 прийнято рішення №21 про відмову в призначенні пенсії.

В обґрунтування відмови у призначені пенсії зазначено:

Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 24.04.2024.

Вік заявника 46 років.

Пенсію за віком на пільгових умовах визначений пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Список № 1) мають право працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону, жінкам на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.09.1993 р. у тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, для підтвердження спеціального стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або їх правонаступників.

У довідках має бути зазначено періоди роботи, що враховуються до спеціального стажу, професія або посада, характер виконаної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування Списків або їх номери, куди включаються цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи на підставі яких видано зазначену довідку.

Згідно статті 24 Закону, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону, за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За результатами поданих документів встановлено наступне.

Згідно п. 3 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993року №637 (далі-Порядок №637) за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коди в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25.11.2005 № 22-1 період отримання допомоги по безробіттю підтверджується до 01 січня 2010 року на підставі записів у трудовій книжці або відомостей про трудову діяльність із реєстру застрахованих осіб, а починаючи з 01 січня 2010 року - індивідуальними відомостями про застраховану особу.

Страховий стаж особи 26 років 5 місяців 20 днів.

Страховий стаж з урахуванням додаткових років за Списком №1 становить 37 років 5 місяців 22 дні.

Пільговий стаж по Списку № 1 - 11 років 11 місяців 0 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви:

за доданими документами до пільгового стажу зараховано всі періоди трудової діяльності.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

період трудової діяльності з 01.09.1995 по 30.10.1998, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 19.06.1995, оскільки відсутній наказ та дата наказу про звільнення; період отримання допомоги по безробіттю з 17.08.2001 по 11.08.2002, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 19.06.1995, оскільки виправлений наказ про закінчення отримання допомоги по безробіттю. Інші документи передбачені пунктом 3 Порядку № 637 відсутні. Працює. Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату 09.08.2027 року.

Враховуючи викладене ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в зв`язку з ненастанням пенсійного віку.

Вважаючи протиправним рішення відповідача 2 №21 про відмову в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково, дійшов правильного висновку про їх обґрунтованість. У зв`язку з чим, апеляційна скарга відповідача не підлягає до задоволення.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення, доходить наступних висновків.

Щодо незарахування позивачу періоду трудової діяльності з 01.09.1995 по 30.10.1998, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 19.06.1995, оскільки відсутній наказ та дата наказу про звільнення та періоду отримання допомоги по безробіттю з 17.08.2001 по 11.08.2002 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 19.06.1995, оскільки виправлений наказ про закінчення отримання допомоги по безробіттю, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 ст. 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п.п. 2 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 року № 22-1 до заяви для призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637. За період роботи, починаючи з 01.01.2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління ПФУ від 18.06.2014 року № 10-1, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 цього Положення.

Частиною 4 ст. 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 56 Закону України від 54.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Відповідно до п. 3 зазначеного Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 року затверджено

Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Згідно з пунктом 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (п.п.2.2 Інструкції).

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4. Інструкції).

Аналогічні вимоги містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162. 2.10. Окрім того, відповідно до вимог пункту 2.10 цієї Інструкції зазначено, що у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за № таким-то недійсний".

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 19.06.1995 в спірні періоди роботи позивач:

- з 01.09.1995 року по 30.10.1998 року працювала у Саксаганському районному відділі народної освіти на посаді помічника вихователя ДДЗ №278;

- з 17.08.2001 по 11.08.2002 отримувала допомогу по безробіттю.

Відповідності до п. 2.4 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Таким чином, обов`язок по здійсненню записів у трудовій книжці покладено на керівників підприємств, власників або уповноважені ним органи, а не на працівника, а отже, відповідальність за неправильність вчиненого запису, відсутність на печатці коду ЄДРПОУ, нечіткість на печатці назви підприємства чи інших відомостей не може бути перекладена на працівника та позбавляти його права на врахування трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Отже, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до розділів ІІІ, ІV Порядку № 22-1, відповідач 2 наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.

Згідно зі статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право особи на призначення пенсії за віком має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала. Також і відповідальність за надання недостовірних пенсійних документів покладена на підприємство (організацію) та пенсіонера.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що витребування та перевірка первинних документів є також правом пенсійного органу. Тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Верховним Судом у постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

З аналізу наведених норм судом встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, неточності у заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.

Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна позиція неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 04 липня 2023 року у справі № 580/4012/19, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що незарахування спірних періодів до стажу ОСОБА_1 суперечитиме принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, колегія суддів вказує на таке.

Згідно з пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XIІ), у редакції чинній до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці,- за списком №1(36-2003-п) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, який набув чинності з 01.04.2015, віковий ценз для жінок збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII текст Закону №1058-IV доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з пунктом 1 частини другої якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші.

Вказана норма набула чинності з 01.10.2017.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома абсолютно ідентичними законами, а саме: пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 та пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017.

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України(конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII.

Пунктом першим резолютивної частини Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункт «а» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015.

Пунктом 3 цього рішення вирішено, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону №1788-XII, яка була чинна до 01.04.2015, в наступній редакції: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах».

Отже, з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та пункт 1 частини 2статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017.

Відносно позивача правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та 50 років за пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV.

Виходячи із засад розумності та справедливості та в силу статті 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» судом мають враховуватись висновки Конституційного Суду України викладені у рішенні №1-р/2020 від 23.01.2020.

У пункті 3.2. Конституційний Суд України наголошує на принципі правової визначеності, як одному із елементів верховенства права, згідно із яким обмеження основних прав людини та громадянина допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; юридична визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин; юридична визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми.

У пункті 4.4. Конституційний Суд України визначив, що у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у статті 13 Закону № №1788-XII, у редакції до внесення змін Законом №213, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію.

Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином, стаття 13 зі змінами, внесеними Законом України від 02.03.2015 №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Застосування відповідачами до спірних правовідносин норми статті 114 Закону №1058-IV не відповідають принципу верховенства права, а також суперечать нормам частини другої статті 19, частини третьої статті 22 Конституції України, згідно із якими, органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та при прийнятті нових нормативно-правових актів або внесенні змін у діючі не допускається зменшення змісту й обсягу існуючих прав і свобод.

Суд зазначає, що норми статті 114 Закону України №1058-IV абсолютно ідентичні нормам статті 13 Закону №1788-XII, зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, які були визнанні неконституційними, як такі, що порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

З огляду на наведену ідентичність цих норм, очевидною є невідповідність положень статті 114 Закону №1058-IV принципу верховенства права, для осіб які працювали із шкідливими умовами праці до підвищення пенсійного віку Законом України від 02.03.2015 №213-VIII та статтею 14 Закону №1058.

Згідно з статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

У пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» Європейський суд з справ людини як джерело права вказав, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. З посиланням на закріплений в законодавстві України принцип i dubio pro tributario, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи державної влади повинні віддавати перевагу найбільш сприятливому для людини та громадянину тлумаченню національного законодавства.

Виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як пенсійний вік, має застосовуватися в порядку, визначеному п. 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020. Таке застосування вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що обрані відповідачем-2 у цьому спорі мотиви прийняття оскаржуваного рішення не враховують правила розв`язання колізій між чинними актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь невладного суб`єкта - приватної особи, тобто на користь позивача.

Так, розглядаючи заяву позивача про призначення пенсії, відповідач-2 надав перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства, у зв`язку з чим, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для призначення пенсії. Оскільки рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії прийнято не на підставі Конституції та чинного законодавства України, воно є протиправним та підлягає скасуванню, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

При ухваленні рішення суд апеляційної інстанції враховує постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20, висновки якої є обов`язковими для застосування судом у цій справі.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що рішенням №1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених у рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV- з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать одна одній. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу відповідача 2 без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права в оскаржуваній відповідачем 2 частині, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача 2 та скасування рішення в оскаржуваній ним частині.

Щодо апеляційної скарги позивача. Суд апеляційної інстанції вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ефективним способом захисту прав позивача є не лише з 24.04.2024 призначення пенсії, а й нарахування та виплата пільгової пенсії за Списком №1 як шахтарю у розмірі 80 відсотків її заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, згідно вимог ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», а також виключення при розрахунку розміру пенсії періодів отримання заробітної плати з низьким коефіцієнтом, а також за 12 років стажу роботи на підземних роботах повний робочий день за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, при обчисленні розміру пенсії до страхового стажу потрібно додатково зарахувати по одному року (передбачено ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення). Позивачем у заяві про призначення пенсії зазначалося про призначення саме шахтарської пенсії, а також про періоди заробітної плати, які потрібно виключити, а також про необхідність за 12 років стажу роботи на підземних роботах повний робочий день за Списком №1 додатково зарахувати по одному року.

Не призначення позивачу саме шахтарської пенсії, не здійснення нарахування та виплати її за рішенням суду призведе до повторного звернення до суду з вимогою про здійснення перерахунку у розмірі шахтарської пенсії.

До того ж, колегія суддів, перевіряючи заяву позивача про призначення пенсії від 24.04.2024 зауважує, що в ній вона просила пенсійний орган призначити їй пенсію у розмірі 80 відсотків її заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, згідно вимог ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Відповідно до позиції Європейської комісії за демократію через право (Доповідь Венеціанської комісії № 512/2009 «Про верховенство права» (Venice Commission: the Rule of Law), що була прийнята на 86-му пленарному засіданні 25 - 26 березня 2011 року; пункти 11, 12 та 45), яка виходить з того, що у першій половині ХХ ст. верховенство права стало надзвичайно спірною концепцією тому, що архітектори «держави загального добробуту» тлумачили заперечення дискреційних повноважень влади, як заперечення ним державного втручання. В умовах суспільства, що стає все складнішим, дискреція розглядається як необхідний чинник прийняття рішень. Від середини ХХ ст. досягнуто порозуміння між концепцією верховенства права та питанням дискреційних повноважень. Дискрецію як таку було сприйнято. Проте її слід обмежувати буквою та метою закону, яким повноваження надаються, а так само іншими елементами верховенства права, приміром, шляхом забезпечення кожному доступу до справедливих процедур у безсторонньому та незалежному суді та шляхом застосування закону послідовно і однаково до всіх і у спосіб, позбавлений свавільності та не позбавлений здорового глузду. Комісія зауважує, що застосовуючи формулу «accordance to the law» («відповідність закону»), ЄСПЛ загалом вимагає лише того, щоб владна дія держави спиралася на юридичну норму, існуючий зв`язок між демократією та верховенством права гарантував те, що певні дискреційні повноваження держави щодо обмеження прав людини були визначені законом (див.: Case of Iordachi and Others v. Moldova, заява № 25198/02). Також Комісія виходить з того, що потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними; у цьому контексті закон (a law), яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції; не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади; отже, закон повинен вказати на обсяг будь якої такої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій влади.

Згідно з частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Позиція Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме, щодо можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, була висловлена у постановах від 14 серпня 2018 року у справі № 820/5134/17, від 28 лютого 2020 року у справі № 806/3304/18, від 16 листопада 2020 року у справі № 640/5615/19, від 4 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20 та від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19.

При цьому адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 та від 08 лютого 2022 року у справі № 160/6762/21 сформулював висновок, відповідно до якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Як зазначається в Указі Президента України № 231/2021 «Про Стратегію розвитку системи правосуддя та конституційного судочинства на 2021- 2023 роки», незалежне та неупереджене правосуддя є запорукою сталого розвитку суспільства і держави, гарантією додержання прав і свобод людини та громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави, зростання добробуту та якості життя, створення привабливого інвестиційного клімату, своєчасного, ефективного і справедливого вирішення правових спорів на засадах верховенства права.

Засада ефективності захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві знайшла своє безпосереднє закріплення у положеннях Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, вимога ефективності міститься у таких нормах Кодексу адміністративного судочинства України: частинах першій та другій статті 2 (завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень; у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, розсудливо); частині другій статті 5 (захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень); абзаці 2 частини другої статті 9 (суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень); частині четвертій статті 242 (судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень).

Важливим є те, що Кодекс адміністративного судочинства України орієнтує відповідачів (суб`єктів владних повноважень) забезпечувати ефективний захист прав і свобод до моменту ініціювання особою судового провадження, так відповідно до частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення позову.

З цього слідує, що ефективно працююча система суб`єктів владних повноважень (головним чином, органів виконавчої гілки влади та органів місцевого самоврядування) є тим механізмом, який ефективно захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, що мінімізує можливість виникнення спорів у публічно-правовій сфері та, відповідно, робить непотрібним звернення до адміністративного суду; частина друга статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України орієнтує відповідачів (суб`єктів владних повноважень) забезпечувати ефективний захист та зобов`язує, у разі порушення таких прав, свобод чи інтересів, поновити їх до моменту ініціювання особою судового провадження.

При цьому адміністративний суд, зберігаючи самостійність і незалежність, діє не відособлено, а разом із законодавчою та виконавчою гілкою влади, які приймають власні рішення (обов`язкові до виконання), а також володіють гарантованою Конституцією України власною незалежністю та компетентністю.

Крім того важливо, що завданням суду у спорах, що виникають із публічно-правових відносин, в яких індивідуальне право особи (можливість реалізації майнових прав, зокрема права на соціальний захист, свобода використання власності у незаборонений спосіб, право на безперешкодну підприємницьку діяльність тощо) конкурує із суспільними (публічними) інтересами, є забезпечення необхідного балансу між суспільними (публічними) та приватними інтересами; ефективним може вважатися такий спосіб захисту порушеного права, при обранні якого обов`язково враховується суспільний (публічний) інтерес.

Отже, аналіз положень Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання. Всі ці складові можна охопити єдиним терміном «ефективне правосуддя», що виступає еталоном для оцінки судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Вищезазначені висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 18 жовтня 2018 року у справах №822/584/18, №806/1316/18, від 23 листопада 2018 року у справі №826/8844/16 та від 20 грудня 2018 року у справі №524/3878/16-а.

У постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював такий висновок: у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання відповідним заявником усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.

Суд зазначив, що такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.

Аналогічний підхід до вирішення питання про дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень застосовано Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 380/12913/21.

Отже колегія суддів вважає, що ефективним способом захисту позивача у справі №160/16402/24 є зобов`язання відповідача 1 нарахувати та виплатити позивачу призначену їй з 24.04.2024 пільгову пенсію за віком за Списком №1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у розмірі 80 відсотків її заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, згідно вимог ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Тому рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні даної позовної вимоги підлягає скасуванню, а позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав.

Щодо відмови судом першої інстанції у задоволенні позовної вимоги позивачу за 12 років стажу роботи на підземних роботах повний робочий день за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, при обчисленні розміру пенсії до страхового стажу додатково зарахувати по одному року колегія суддів вважає, що в цій частині рішення суду підлягає скасуванню, а позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» Мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Відповідно до ч.3 ст.24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Колегія суддів при здійсненні дослідження заяви позивача від 24.04.2024 про призначення пенсії зазначає, що позивач у ній просив пенсійний орган за 12 років стажу роботи на підземних роботах повний робочий день за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, при обчисленні розміру пенсії до страхового стажу додатково зарахувати по одному року.

У зв`язку з тим, що позивач має право на призначення пенсії у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатністьу розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність згідно з положеннями статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», то відповідно до норм вищезазначеної статті та статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач має право при обчисленні розміру пенсії за віком на додаткове зарахування за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу по одному року.

У зв`язку з чим оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні даної позовної вимоги підлягає скасуванню, а апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо відмови судом першої інстанції у задоволенні позовних вимог відносно зобов`язання відповідача 1 відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при обчисленні пенсії з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії виключити період заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії з найменшими коефіцієнтами, яким є 2009 рік, період з 01 липня 2000 року до 01 січня 2005 року, період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також період отримання допомоги по безробіттю з 17.08.2001 по 11.08.2002 колегія апеляційного суду вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а судове рішення в цей частині підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Позивач у заяві про призначення пенсії від 24.04.2024 просила пенсійний орган відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при обчисленні пенсії з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії виключити період заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії з найменшими коефіцієнтами, яким є 2009 рік, період з 01 липня 2000 року до 01 січня 2005 року, період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також період отримання допомоги по безробіттю з 17.08.2001 по 11.08.2002, відповідач 2 відмовив у задоволенні даної заяви.

Колегія суддів з цього приводу зазначає наступне.

Розділом VI Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачений ПОРЯДОК ВИЗНАЧЕННЯ ЗАРОБІТНОЇ ПЛАТИ (ДОХОДУ) ДЛЯ ОБЧИСЛЕННЯ ПЕНСІЇ У СОЛІДАРНІЙ СИСТЕМІ. ПРИЗНАЧЕННЯ, ПЕРЕРАХУНОК ТА ВИПЛАТА ПЕНСІЇ.

Статтею 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначені періоди, з яких складається страховий стаж.

Відповідно до абзацу третього частини першої даної статті період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Відповідно до положень ст.40, яка має назву Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії:

1. Для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 18 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковом державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8, 9 і 14 статті 11 цього Закону та періоди страхового стажу під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з місяця запровадження карантину у 2020 році та шести календарних місяців після його завершення, періоди страхового стажу під час воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", з місяця введення воєнного стану та протягом трьох календарних місяців після його припинення або скасування. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Позивач у заяві про призначення пенсії від 24.04.2024 до пенсійного органу, скориставшись своїм правом вибора, передбаченим ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначав періоди заробітної плати з низьким коефіцієнтом заробітку та інші періоди, який він бажає виключити. Відповідач 2 відмовив, як у заяві про призначення пенсії, так і у виключенні періодів заробітної плати з низьким коефіцієнтом заробітку, що й стало підставою для звернення до суду з позовом.

Отже, у зв`язку з тим, що позивач скористався при поданні заяви про призначення пенсії нормами ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» правом при обчисленні розміру пенсії на виключення певних періодів з низькими коефіцієнтами заробітної плати, якими є 2009 рік (даний період є обов`язковим періодом, даний період є меншим ніж 10 відсотків тривалості страхового стажу і є таким, який підлягає виключенню), період з 01 липня 2000 року до 01 січня 2005 року ( даний період є додатковим періодом, який підлягає виключенню), період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ( даний період є додатковим періодом, який підлягає виключенню), період отримання допомоги по безробіттю з 17.08.2001 по 11.08.2002 ( даний період є додатковим періодом, який підлягає виключенню), а відповідачем 2 відмовлено у їх виключенні, що призведе до зменшення призначеного розміру пенсії, тому в силу норм законодавства України дані періоди підлягають виключенню.

Щодо оскарження позивачем рішення суду в частині відмови у стягненні з відповідача 1 пенсійних виплат щодо призначеної їй з 24.04.2024 пенсії у за віком на пільгових умовах за Списком №1, як шахтарю, працюючому в підземних умовах повний робочий день у розмірі 80 відсотків її заробітної плати (доходу) згідно ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність на виконання рішення суду у даній справі, що набере законної сили колегія суддів зазначає наступне.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача 1 нарахувати та виплатити позивачу призначену їй з 24.04.2024 пільгову пенсію за віком за Списком №1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у розмірі 80 відсотків її заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, згідно вимог ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», то апеляційна скарга позивача щодо скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача 1 пенсійних виплат щодо призначеної їй з 24.04.2024 пенсії у за віком на пільгових умовах за Списком №1 не підлягає до задоволення.

Щодо оскарження позивачем рішення суду в частині відмови у зобов`язанні відповідачем 1, відповідачем 2 після шістдесяти (60) днів з дати набрання законної сили рішенням у даній справі подати звіт про виконання судового рішення із зазначенням розміру призначеної щомісячної пенсії та розміру нарахованої та виплаченої заборгованості з пенсії за період з 24.04.2024 по дату ухвалення рішення судом, то колегія суддів вважає, що в цій частині апеляційна скарга позивача не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.12.2021 у справі № 9901/235/20 сформувала правовий висновок, що із змісту статті 383 КАС України випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою. Перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження", і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, тоді в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України.

Велика Палата звернула увагу, що визначені вимоги до заяви, яка подається відповідно до статті 383 КАС України, зокрема надання інформації про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформації про хід виконавчого провадження, не є формальними вимогами, а навпаки є важливою інформацією, яка дає можливість суду визначити, чи не є передчасним звернення стягувача до суду із такою заявою.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі №805/1458/17-а, від 27 червня 2019 року у справі № 807/220/18 та Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2024 року у справі № 120/6495/23.

Разом з тим, частина другою статті 381-1 КАС України передбачає, що суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому зокрема статтею 287 цього Кодексу, а норми статті 287 КАС України регулюють особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Звертаючись із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду позивачем не обґрунтовано та не наведено мотивів доцільності та необхідності застосування такого обраного виду судового контролю, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому, аналіз положень статей 382-382-3 КАС України свідчить про те, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які б свідчили про ухиляння відповідача від виконання судового рішення чи/або відсутність у нього наміру його виконувати.

Крім того, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення у справі № 160/16402/24 є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду від 13.09.2024 залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

Таких підстав судом в рамках розгляду даної заяви не встановлено.

Неправильне тлумачення судом першої інстанції норм матеріального права, призвело до ухвалення ним незаконного рішення у відповідній частині, якою позивачу було відмовлено у задоволенні заявлених ним позовних вимог, що є підставою для його скасування у відповідній частині, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийняття нового рішення про задоволення зазначених позовних вимог у відповідній частині.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відповідно до ст.139 КАС України пропорційно до задоволених позовних вимог належить стягнути солідарно на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань з ГУ ПФ України в Дніпропетровській області та ГУ ПФ України в Житомирській області судові витрати в розмірі 1090 грн. 08 коп. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області- залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року в адміністративній справі №160/16402/24- скасувати в частині відмови у задоволенні наступних позовних вимог:

1) відмови у зобов`язанні Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити з 24.04.2024 ОСОБА_1 пенсію у розмірі 80 відсотків її заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, згідно вимог ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», 2) відмови у зобов`язанні Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області: нарахувати та виплатити ОСОБА_1 призначену їй з 24.04.2024 пільгову пенсію за віком за Списком №1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у розмірі 80 відсотків її заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, згідно вимог ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», 3) відмови у зобов`язанні Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 за 12 років стажу роботи на підземних роботах повний робочий день за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, при обчисленні розміру пенсії до страхового стажу додатково зарахувати по одному року, 4) відмови у зобов`язанні Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при обчисленні пенсії з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії виключити період заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії з найменшими коефіцієнтами, яким є 2009 рік, період з 01 липня 2000 року до 01 січня 2005 року, період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також період отримання допомоги по безробіттю з 17.08.2001 по 11.08.2002 та в цій частині ухвалити нове рішення про їх задоволення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з 24 квітня 2024 року призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), пільгову пенсію за віком за Списком №1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у розмірі 80 відсотків її заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, згідно вимог ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області: 1) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) призначену їй з 24.04.2024 пільгову пенсію за віком за Списком №1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у розмірі 80 відсотків її заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, згідно вимог ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», 2) ОСОБА_1 за 12 років стажу роботи на підземних роботах повний робочий день за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, при обчисленні розміру пенсії до страхового стажу додатково зарахувати по одному року, 3) ОСОБА_1 відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при обчисленні пенсії з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії виключити період заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії з найменшими коефіцієнтами, яким є 2009 рік, період з 01 липня 2000 року до 01 січня 2005 року, період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також період отримання допомоги по безробіттю з 17.08.2001 по 11.08.2002.

Стягнути солідарно на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (юридична адреса: індекс 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 21910427) судові витрати в розмірі 1514 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги

Стягнути солідарно на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, Україна, Житомирська обл., місто Житомир, вулиця Ольжича, будинок, 7, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 13559341) судові витрати в розмірі 1514 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року в адміністративній справі №160/16402/24- залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя В.А. Шальєва

суддя Д.В. Чепурнов