Справа № 400/1739/25
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/1739/25

Головуючий І інстанції: Дерев`янко Л.Л.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту рішення суду - 14.04.2025р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

24.02.2025р. ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невнесення даних про визнання його непридатним до проходження військової служби з виключенням з військового обліку та виключення його із військового обліку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 привести у відповідність дані у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відносно нього, шляхом внесення даних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про визнання його непридатним до проходження служби з виключенням з військового обліку та виключення з військового обліку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його з 12.03.2013р. лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 (наразі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) було визнано непридатним з виключенням з військового обліку на підставі ст.74а «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» (затв. наказом Міністра оборони України від 14.08.2008р. за №402), що підтверджується записами у його військово-облікових документах. Разом із тим, з електронного облікового документа позивач встановив відсутність відомостей про виключення його з військового обліку, що стало підставою для його звернення до відповідача з заявою про внесення актуальних даних до системи «Оберіг» про визнання його непридатним до проходження військової служби з виключенням з військового обліку. Однак, дана заява залишилась без відповіді, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Відповідач надав до суду 1-ї інстанції письмові відзиви, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач 14.05.2025р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні даного судового рішення, порушено норми матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.04.2025р. та прийняти нове, яким його позовні вимоги - задовольнити.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

02.06.2025р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи, правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 за відомостями обліково-послужної картки, 18.03.2013р. знятий з обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 .

19.12.2024р. представник позивача - адвокат Кичко Р.А. направив відповідачу адвокатський запит щодо надання інформації про визнання ОСОБА_1 у 2013р. непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

30.12.2024р. листом №14712 відповідач повідомив, що перевіркою облікових даних, які наявні у електронній базі реєстру (АІТС «Оберіг») ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено, що громадянин ОСОБА_1 на обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у ІНФОРМАЦІЯ_6 , не перебував та не перебуває, проте з 24.02.2009р. він перебуває в обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 (Миколаїв).

02.02.2025р. позивач направив ІНФОРМАЦІЯ_6 заяву про внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію про визнання його непридатним до проходження військової служби з виключенням з військового обліку.

Однак, дана заява залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що внесення облікових відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів не входить до компетенції відповідача, позаяк ОСОБА_1 перебуває на обліку в іншому ТЦК та СП.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Так, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015р. №389-VIII, із 05:30 год. 24.02.2022р. Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/22 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб.

Цей строк неодноразово продовжувався аналогічними Указами та наразі триває.

Указом Президента України від 24.02.2022р. №69/2022 також оголошено проведення загальної мобілізації.

Згідно зі ст.1 Закону №389-VIII, воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям, а також органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За змістом ст.1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991р. №1932-XII, особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або ж доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час та частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-ХІІ.

Відповідно до ч.5 ст.1 цього Закону, від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених Законом.

Щодо військового обов`язку, то, за приписами ч.9 ст.1 Закону №2232-ХІІ, громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - це особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Як передбачено ч.1 ст.33 Закону №2232-XII, військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.

Персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних і службових даних) про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. При цьому, ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) ТЦК та СП (ст.34 Закону №2232-XII).

У силу ст.37 Закону №2232-XII, взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у ТЦК та СП, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України:

1) на військовий облік призовників (крім Служби безпеки України, розвідувальних органів України) віком до 25 років: які за рішенням комісії з питань взяття на військовий облік пройшли медичний огляд; які є призовниками, що прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань, якщо раніше не перебували на військовому обліку; які припинили альтернативну (невійськову) службу достроково і відповідно до Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» підлягають взяттю на військовий облік призовників; які відраховані із закладів фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти та не пройшли базову загальновійськову підготовку;

2) на військовий облік військовозобов`язаних: які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву; призовники, які пройшли базову загальновійськову підготовку з додержанням умов, передбачених ч.11 ст.1 цього Закону; які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України і згідно з Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України; які згідно зі ст.18 Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби; які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників; які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі; які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань;

3) на військовий облік резервістів: які зараховані до військового оперативного резерву; які уклали контракт про проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України та інших військових формувань; резервісти, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України на нове місце проживання.

Призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік.

У разі декларування місця проживання особи за декларацією про місце проживання, поданою в електронній формі засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, взяття на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів здійснюється відповідними районними (міськими) ТЦК та СП на підставі відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів в електронній формі, надісланих органами реєстрації через Єдину інформаційну систему МВС України до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

У період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії воєнного стану призовники, військовозобов`язані та резервісти, які залишили або покинули своє місце проживання, зобов`язані в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи стати на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи.

Зняттю ж з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у відповідних районних (міських) ТЦК та СП підлягають громадяни України:

1) з військового обліку призовників (крім Служби безпеки України, розвідувальних органів України): які досягли 25-річного віку; які вибули в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України і стали на військовий облік в іншому районному (міському) ТЦК та СП за новим місцем проживання; які призвані, направлені чи прийняті на військову службу або ж навчання у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; які пройшли базову загальновійськову підготовку; які відповідно до ст.18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби як непридатні до військової служби за станом здоров`я - після підтвердження рішення комісією вищого рівня; які отримали спеціальні звання рядового, сержантського, офіцерського (начальницького) складу після закінчення закладів освіти; які направлені на альтернативну (невійськову) службу; які направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру;

2) з військового обліку військовозобов`язаних: які вибули в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України і стали на військовий облік за новим місцем проживання; які призвані чи прийняті на військову службу або навчання у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; які направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру; які зараховані до військового оперативного резерву; в інших випадках - за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України;

3) з військового обліку резервістів: які вибули в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України і стали на військовий облік за новим місцем проживання; які призвані чи прийняті на військову службу або навчання у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; які прийняті на службу до органів і підрозділів цивільного захисту; які досягли граничного віку перебування на службі у військовому резерві або виключені з військового оперативного резерву; які направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру; в інших випадках - за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України.

При цьому, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) ТЦК та СП підлягають громадяни України, які:

1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;

2) припинили громадянство України;

3) визнані непридатними до військової служби;

4) досягли граничного віку перебування в запасі.

У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до п.п.3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається.

До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.

Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п.3 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022р. №1487), військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період.

Для забезпечення військового обліку громадян України використовується Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що призначений для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

З метою ж ведення військового обліку в державі створюється система військового обліку (п.5 Порядку №1487).

Відповідно до п.15 цього Порядку №1487, взяття на військовий облік, зняття з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відомості про яких наявні та актуалізовані (верифіковані) в Єдиному державному реєстрі, за умови дотримання ними правил військового обліку здійснюється на підставі відомостей про декларування, зняття з задекларованого/зареєстрованого місця проживання осіб в електронній формі, надісланих органами, що здійснюють реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб через єдину інформаційну систему МВС України до Єдиного державного реєстру; відомості про декларування/зняття із задекларованого/ зареєстрованого місця проживання призовників, військовозобов`язаних та резервістів, надіслані органом реєстрації через єдину інформаційну систему МВС України до Єдиного державного реєстру, є підставою для взяття особи на військовий облік або зняття з військового обліку районним (міським) ТЦК та СП, органом СБУ, підрозділом Служби зовнішньої розвідки.

У разі звернення призовника, військовозобов`язаного або резервіста до районного (міського) ТЦК та СП за новим задекларованим місцем проживання в його військово-облікових документах проставляються відповідні відмітки про взяття на військовий облік за новим місцем проживання.

Згідно з п.20 Порядку №1487, військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів. У свою чергу, військово-обліковими документами для військовозобов`язаних є військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного. У разі зміни місця проживання або у разі, коли в паспорті громадянина України відсутні відмітки про реєстрацію місця проживання, військовозобов`язаними подається інформація, яка підтверджується документами або відомостями відповідно до Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» та «Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування)» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022р. №265).

Як передбачено у п.22 Порядку №1487, взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку військовозобов`язаних у районних (міських) ТЦК та СП здійснюється відповідно до Закону №2232-ХІІ.

Пунктом 23 Порядку №1487 визначено, що військовозобов`язані в разі зміни адреси їх місця проживання або інших персональних даних зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідним органам, де вони перебувають на військовому обліку, зокрема у випадках, визначених Постановою №265, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-комунікаційні системи. Військовозобов`язані, які не актуалізували інформацію про себе в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, особисто у семиденний строк з дня внесення змін до персональних даних прибувають із паспортом громадянина України та військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) ТЦК та СП, що організовує та веде військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці, для взяття їх на військовий облік, зняття з військового обліку або внесення змін до їх облікових даних.

Пунктом 79 цього ж Порядку встановлено, що районні (міські) ТЦК та СП: організовують і ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку; організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) ТЦК та СП для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.

Взяття на військовий облік призовників, військовозобов`язаних і резервістів у районних (міських) ТЦК та СП, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється за їх особистої присутності (крім випадків, визначених у п.п.15, 15-1 цього Порядку та пп.10-1 п.1 додатка 2). При цьому взяття на військовий облік здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України (паспорта громадянина України для виїзду за кордон у випадку подання заяви про взяття на військовий облік через закордонну дипломатичну установу України згідно з пп.10-1 п.1 додатка 2) та військово-облікового документа у разі, якщо він видавався та не був втрачений.

Також, правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, регулює відносини у сфері державної реєстрації громадян України, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, та осіб, приписаних до призовних дільниць визначені в Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16.03.2017р. №1951-VIII.

За визначенням, наведеним у ст.1 Закону №1951-VIII, Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів - це інформаційно-комунікаційна система, яка призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

Згідно зі ст.2 Закону №1951-VІІІ, основними завданнями Реєстру є:

1) ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів, а також забезпечення ведення військового обліку громадян України;

2) інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період;

3) інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку.

Пунктами 1 та 2 ч.1 статті 3 Закону №1951-VІІІ визначено, що основними засадами ведення Реєстру є: обов`язковість та своєчасність внесення до Реєстру передбачених цим Законом відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів; повнота та актуалізація відомостей Реєстру про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1951-VІІІ, держателем Реєстру є Міністерство оборони України, розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України, а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення Реєстру. Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру.

За приписами ч.5 цієї статті, органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень є: уповноважений орган адміністрування держателя Реєстру; оперативні командування; територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, м.Києва та м.Севастополя; Центральне управління СБУ; відповідні підрозділи розвідувальних органів України.

Органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) ТЦК та СП, Центральне управління СБУ та регіональні органи СБУ, відповідні підрозділи розвідувальних органів України (ч.8 ст.5 Закону №1951-VІІІ).

Органи ж ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних, що передбачено ч.9 ст.5 Закону №1951-VІІІ.

У силу ч.1 ст.6 Закону №1951-VІІІ, до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості:

1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Пунктом 17-1 ч.1 ст.7 Закону №1951-VІІІ передбачено, що до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста, у тому числі, належать відомості про результати медичних оглядів, що проводяться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.9 Закону №1951-VІІІ, призовник, військовозобов`язаний та резервіст має право, зокрема, звертатися в порядку, встановленому адміністратором Реєстру, до відповідного органу ведення Реєстру з мотивованою заявою щодо неправомірного включення (невключення) до Реєстру запису про себе, виправлення недостовірних відомостей Реєстру.

Встановлені обставини справи свідчать, що зареєстрованим місцем проживання позивача - є АДРЕСА_1 . При цьому, відповідно до обліково-послужної картки ОСОБА_1 та відомостей з додатку «Резерв+» (його військово-облікового документа) він перебуває на військовому обліку у 4 відділі саме ІНФОРМАЦІЯ_7 (Миколаїв).

Як уже зазначалося вище, 19.12.2024р. уповноважений представник позивача, направив на адресу відповідача адвокатський запит щодо надання інформації про визнання ОСОБА_1 у 2013р. непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

Як свідчать матеріали справи, у відповідь на вищевказаний запит (від 19.12.2024р. №19/12/8), відповідач листом від 30.12.2024р. №14712 повідомив представника позивача, що за перевіркою облікових даних останнього, які наявні в електронній базі реєстру (АІТС « ІНФОРМАЦІЯ_8 ») ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено, що громадянин ОСОБА_1 на обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у ІНФОРМАЦІЯ_6 , не перебував та не перебуває. Натомість, позивач починаючи з 24.02.2009р. перебуває в обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 (Миколаїв).

Так, Верховний Суд у постанові від 17.04.2019р. у справі №342/158/17 наголосив, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або ж несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

У той же час, згаданим вище листом від 30.12.2024р. №14712 відповідач надав позивачу, який не перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 , роз`яснення про те, що останній перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 (Миколаїв).

Оцінюючи доводи позивача про те, що саме на відповідача покладений такий обов`язок, оскільки останнім у 2013р. було зроблено відмітку в обліково-послужній картці позивача про виключення з військового обліку, судова колегія, погоджуючись з висновками суду 1-ї інстанції, зауважує на тому, що наявна у позивача обліково-послужна картка не віднесена законодавцем до переліку військово-облікових документів, оскільки військовий облік ведеться виключно на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів. А як чітко передбачено вимогами п.20 Порядку №1487, військово-обліковими документами для військовозобов`язаних - є військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного.

Як вже зазначалось вище, ст.34 Закону №2232-XII передбачає, що персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) ТЦК та СП. Цей облік включає, зокрема, облік відомостей (персональних та службових даних) щодо призовників, військовозобов`язаних і резервістів, їх узагальнення в облікових документах та внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Отже, оскільки внесення облікових відомостей до Єдиного державного реєстру, у даному випадку, не входить до компетенції відповідача, оскільки позивач фактично перебуває на обліку в іншому ТЦК та СП, то відповідно, суд 1-ї інстанції цілком вірно відмовив у визнанні бездіяльності відповідача протиправною.

Більш того, в межах даної справи, суд позбавлений можливості надати оцінку наявності або ж відсутності правових підстав для внесення позивача до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, як особи, яка була виключена з військового обліку, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_9 (Миколаїв), як належним ІНФОРМАЦІЯ_2 , до повноважень якого відноситься внесення облікових відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відносно позивача, відповідні заяви позивача не розглянуті та відповідне рішення не було прийнято.

До того ж, слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів також керується і ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення має засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 05.08.2025р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко