Справа № 580/3102/25
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2025-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3102/25 Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Ганечко О.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просила:

- визнати протиправними дії щодо відмови у зарахуванні їй до стажу роботи судді, який дає право на відставку, отримання та перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці трьох років роботи в галузі права перед призначенням на посаду судді Чорнобаївського районного суду Черкаської області в Чорнобаївському районному відділі Державної виконавчої служби Черкаського обласного управління юстиції на посаді начальника;

- визнати протиправними дії щодо відмови у перерахунку їй з 06.12.2024 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у меншому розмірі 54% від суддівської винагороди;

- зобов`язати відповідача при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зарахувати їй у повному обсязі до стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці три роки роботи в галузі права в Чорнобаївському районному відділі Державної виконавчої служби Черкаського обласного управління юстиції на посаді начальника (відповідні записи трудової книжки №№24, 26);

- зобов`язати відповідача здійснити їй перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 06.12.2024, нарахувати та виплатити їй без обмеження граничного розміру щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 60% винагороди судді за повних 25 років стажу судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 06.12.2024, з урахуванням раніше проведених виплат.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач всупереч законодавству не зарахував до її стажу вказані періоди роботи, що призвело до зменшення відсоткового значення під час розрахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.03.2025 №11, яким відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 06.12.2024 ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зарахувавши їй у повному обсязі до стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, три роки роботи в галузі права в Чорнобаївському районному відділі Державної виконавчої служби Черкаського обласного управління юстиції на посаді начальника та виплатити його з урахуванням раніше проведених виплат. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що загальний розмір стажу роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на відставку становить 25 років 10 місяців 1 день, втім оскільки Вища рада правосуддя у своєму рішенні зазначила про те, що час роботи на посаді судді становить лише 22 роки 10 місяців 1 день, тому саме цей період підлягає зарахуванню до стажу на посаді судді.

Як наслідок, на думку апелянта, дії Головного управління щодо визначення стажу роботи на посаді судді та розрахунку щомісячного довічного грошового утримання від суддівської винагороди є правомірними, відповідають чинному законодавству та ознаки неправомірності в його діях відсутні.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, з 12.02.2002 позивачка працювала суддею Чорнобаївського районного суду Черкаської області, з 03.07.2007 - суддею Апеляційного суду Черкаської області, а з 23.07.2019 - суддею Черкаського апеляційного суду.

Згідно з розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, тривалість стажу роботи позивачки становить 36 років 5 місяців 17 днів.

Зокрема, перед призначенням на посаду судді позивачка з 01.01.1999 до 11.02.2022 (3 роки 1 місяць 11 днів) працювала начальником Чорнобаївського районного відділу ДВС, що підтверджується записами №№24-25 в її трудовій книжці НОМЕР_1 .

У подальшому, у відповідності до рішення Вищої ради правосуддя від 03.12.2024 №3506/0/15-24 позивачку звільнено з посади судді Черкаського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку, та зазначено, що загальний стаж роботи судді позивачки, який дає їй право на відставку, становить 25 років 10 місяців 1 день: стаж роботи на посаді судді - 22 роки 10 місяців 1 день, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді - 3 роки.

Згідно з даними перерахунку пенсії станом на 12.12.2024 в пенсійній справі позивачки їй з 06.12.2024 призначене щомісячне довічне утримання судді у відставці. Зазначено, що страховий стаж становить 39 років 8 місяців 6 днів, стаж судді - 22 роки 9 місяців 25 днів.

28 лютого 2025 року позивачка звернулася заявою щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.

За принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення від 07.03.2025 №11, яким відмовлено у її задоволенні, оскільки щомісячне довічне утримання судді у відставці обчислено відповідно до статті 137 та статті 142 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів». Вказаним Законом не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду роботи в обласному управлінні юстиції на посаді начальника районного відділу державної виконавчої служби з 01.01.1999 до 11.02.2002.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач у спірних правовідносинах зобов`язаний урахувати дані рішення Вищої ради правосуддя про обчислений стаж позивачки, зокрема, щодо визначення відповідного стажу для звільнення судді у відставку, тому наявні підстави для визнання протиправним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.03.2025 №11, яким відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Як наслідок, належним, ефективним і достатнім способом повного захисту порушеного права позивача є визнання протиправним і скасування рішення відповідача від 07.03.2025 №11 та зобов`язання відповідача здійснити з 06.12.2024 позивачці перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зарахувавши їй у повному обсязі до стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, трьох років роботи в галузі права в Чорнобаївському районному відділі Державної виконавчої служби Черкаського обласного управління юстиції на посаді начальника та виплатити його з урахуванням раніше проведених виплат.

Однак, позовні вимоги щодо зобов`язання здійснити перерахунок у конкретно зазначеному позивачкою розмірі (60%) без обмежень граничного розміру не підлягають задоволенню, оскільки на час звернення позивачки до суду з позовом між сторонами не виникло спору щодо розмірів і сум коштів для перерахунку та виплати.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері організації судової влади та здійснення правосуддя, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначені Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІІІ (далі - Закон №1402-VIII).

Частиною першою статті 116 Закону №1402-VIII визначено, що суддя, який має стаж роботі на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно з частиною першою статті 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

У відповідності до частини другої ст.137 Закону №1402-VІІІ до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Тобто, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Саме така правова позиція покладена в основу рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18.

У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону №1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

У той час, згідно абзацу 4 п. 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

До вказаного Закону діяв Закон України від 08.07.2016 №2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №2453-VІ), який втратив чинність, окрім положень, зазначених у пункті 7 розділу XII Закону № 1402-VIII від 02.06.2016.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень цього закону приписувалося, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

При цьому, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Враховуючи, що на момент призначення позивача на посаду судді діяв Закон України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ), тому слід застосовувати його норми під час вирішення питання щодо зарахування до стажу його іншої роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

У силу вимог частини першої статті 7 Закону України від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ «Про статус суддів» на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки.

Наведене свідчить про наявність у позивача також права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, додатково трьох років роботи в галузі права.

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Аналіз зазначених норм свідчить, що до стажу роботи, що дає позивачу право на щомісячне довічне грошове утримання, крім часу роботи на посадах суддів, може зараховуватися зокрема стаж роботи в галузі права не менш як три роки.

Як свідчать матеріали справи, згідно з розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, тривалість стажу роботи позивачки становить 36 років 5 місяців 17 днів.

Зокрема, перед призначенням на посаду судді позивачка з 01.01.1999 до 11.02.2022 (3 роки 1 місяць 11 днів) працювала начальником Чорнобаївського районного відділу ДВС.

Зазначене також підтверджується записами №№24-25 в її трудовій книжці НОМЕР_1 .

У свою чергу, згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 03.12.2024 №3506/0/15-24 позивач була звільнена з посади судді Черкаського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

У вказаному рішенні зазначено, що загальний стаж роботи судді позивачки, який дає їй право на відставку, становить 25 років 10 місяців 1 день: стаж роботи на посаді судді - 22 роки 10 місяців 1 день, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді - 3 роки.

При цьому, Верховним Судом неодноразово у своїх постановах, зокрема від 23 червня 2022 року у справі № 420/1987/21, від 08 вересня 2022 року у справі №380/10696/21, висловлено правову позицію, згідно якої стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

З огляду на вищевикладене, відповідач у спірних правовідносинах зобов`язаний врахувати дані рішення Вищої ради правосуддя про обчислений стаж позивачки.

Оскільки відповідач не довів, що відмовляючи позивачці у зарахуванні до стажу, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, окрім стажу роботи на посаді судді вказаного вище періоду її роботи в Чорнобаївському районному відділі Державної виконавчої служби Черкаського обласного управління юстиції на посаді начальника діяв в межах, порядку та у спосіб передбачений Конституцією України та законодавством України, тому оскаржуване рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Як наслідок, належним, ефективним і достатнім способом повного захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача здійснити з 06.12.2024 позивачці перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зарахувавши їй у повному обсязі до стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, трьох років роботи в галузі права в Чорнобаївському районному відділі Державної виконавчої служби Черкаського обласного управління юстиції на посаді начальника та виплатити його з урахуванням раніше проведених виплат.

Втім, як вірно зазначено судом першої інстанції, позовні вимоги щодо зобов`язання здійснити перерахунок у конкретно зазначеному позивачкою розмірі (60%) без обмежень граничного розміру не підлягають задоволенню, оскільки на час звернення позивачки до суду з позовом між сторонами не виникло спору щодо розмірів і сум коштів для перерахунку та виплати.

З огляду на наведені правові норми та фактичні обставини справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко