Справа № 636/9958/24
Суддя: Гніздилов Ю. М.
Дата ухвалення: 2025-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/9958/24 Провадження№ 2-а/636/10/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі головуючого судді Гніздилова Ю.М. за участю секретаря Кисловської О.О., представника позивача адвоката Гуменного Т.З., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області, Інспектора УПП рота УПП бат. Управління патрульної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції Раменюка Романа Олександровича, Департаменту патрульної поліції НП України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Харківській області, Управління патрульної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції Кузнецова Дениса Сергійовича, Департаменту патрульної поліції НП України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Свій позов мотивував тим, що 31.10.2024 року у м. Харкові по проспекту Героїв Харкова (кол. пр-т Московський) 274, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI, державний номерний знак НОМЕР_1 , знаходився на парковці, ніяких пасажирів не перевозив та навіть не здійснював рух, коли підійшов інспектор УПП рота УПП бат. Управління патрульної поліції в Харківській області старший лейтенант поліції Раменюк Роман Олександрович та почав складати постанову серії ЕНА № 3381356 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.2 ст.121 КУпАП, якою на позивача накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн за те, що 31.10.2024 о 13 год 07 хв позивач керував транспортним засобом марки Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів за маршрутом «Харків-Печеніги», з технічною несправністю, а саме тріщиною вітрового скла в зоні роботи склоочисників,а також на ТЗ вогнегасники не відповідають зазначеному ТЗ згідно Постанові КМУ №934 від 03.09.2009, що є порушенням п.п.31.1, 31.4.7.є Правил дорожнього руху України та п.п.6.8.5 ДСТУ 3649:2010. При цьому, позивач заперечував свою вину у вчиненні вказаного правопорушення та пояснив поліцейським, що тріщина на вітровому склі не відноситься до технічних несправностей, за наявності яких забороняється експлуатація транспортного засобу, однак поліцейський до уваги моїх заперечень не взяв та притягнув до відповідальності. Таким чином, обставини, які викладені в постанові про накладення адміністративного стягнення, зовсім не відповідають реальним обставинам. Також зазначив, що відповідальність за частиною другою статті 121 КУпАП настає у разі керування водієм транспортним засобом, що має технічні несправності, з якими, відповідно до встановлених правил, експлуатація його забороняється, або таким транспортним засобом, що переобладнаний з порушенням установлених правил, норм і стандартів. Крім того, керування транспортним засобом слід розуміти, як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора - водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Отже, водій транспортного засобу повинен керувати транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, у зв`язку з чим відповідачем 2 в оскаржуваній постанові зазначено, що позивач нібито керував даним транспортним засобом, який має технічні несправності. Проте у вказані в спірній постанові дату та час позивач не керував автомобілем при винесенні оскаржуваної постанови. Вважає, що в діях позивача відсутній склад правопорушення, оскільки об`єктивна сторона даного правопорушення - це настання відповідальності саме за керування транспортним засобом, що має несправності, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

Департамент патрульної поліції Національної поліції України з позовом не погодився, надав відзив, у якому заперечив проти доводів позивач, спірну постанову вважав законною та обгрунтованою.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи сторін та проаналізувавши їх на відповідність нормам матеріального та процесуального права суд приходить до такого.

Так, 31.10.2024 інспектором Управління патрульної поліції в Харківській області старшим лейтенантом поліції Раменюком Романом Олександровичем винесено постанову серії ЕНА № 3381356 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.2 ст.121 КУпАП та накладено на позивача стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн.

Згідно спірної постанови 31.10.2024 о 13 год 07 хв по проспекту Героїв Харкова (кол. пр-т Московський) 274, в м. Харків, позивач керував транспортним засобом марки Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів за маршрутом «Харків-Печеніги», з технічною несправністю, а саме тріщиною вітрового скла в зоні роботи склоочисників,а також на ТЗ вогнегасники не відповідають зазначеному ТЗ згідно Постанові КМУ №934 від 03.09.2009, що є порушенням п.п.31.1 Правил дорожнього руху України та п.п.6.8.5 ДСТУ 3649:2010.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10жовтня 2001року №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до ч. 5 ст.14Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з пунктом 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В свою чергу, згідно з п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

В силу ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.

Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУПАП.

Відповідно до вимог пункту 31.1 ПДР технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Частиною першою статті 121 КУпАП встановлено, що керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною другою статті 121 КУпАП визначено, що Керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

З аналізу наведеної норми вбачається, що відповідальність за частиною першою статті 121 КУпАП настає у разі керування водієм транспортним засобом, що має технічні несправності, з якими, відповідно до встановлених правил, експлуатація його забороняється, або таким транспортним засобом, що переобладнаний з порушенням установлених правил, норм і стандартів.

Притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 121 КУпАП відбулося через допущене позивачем порушення вимог п. 6.8.5 ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання».

У зазначеному ДСТУ 3649:2010 викладені вимоги до технічного стану автотранспортних засобів, які знаходяться в експлуатації.

Відповідно до пункту 1.1 ДСТУ 3649:2010 цей стандарт поширюється на колісні транспортні засоби (далі КТЗ) категорій M, MG, N, NG, O, призначені для перевезення вантажів та (або) пасажирів, а також на КТЗ, які за своєю конструкцією та обладнанням призначені для виконання спеціальних робочих функцій, або призначені для перевезення пасажирів чи вантажів певних категорій, на дорогах загального користування.

Пунктом 6.8. ДСТУ 3649:2010 передбачено вимоги до інших елементів конструкції.

Пунктом 6.8.5 ДСТУ 3649:2010 «Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» дійсно визначено, що на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

Відповідність вказаній вимозі перевіряється візуально (п. 7.8.1 ДСТУ).

Разом з тим, приписами ДСТУ 3649:2010 такі пошкодження не віднесено до технічної несправності автомобіля.

Пунктом 31 ПДР встановлені вимоги до технічного стану транспортних засобів та їх обладнання.

За приписами п. 31.3 ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством:

а) у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху;

б) якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю);

в) якщо номерні знаки не відповідають вимогам відповідних стандартів;

г) у разі порушення порядку встановлення і використання спеціальних світлових і звукових сигнальних пристроїв.

Відповідно до підпункту 31.4 пункту 31 ПДР заборонено експлуатацію транспортних засобів за наявності визначених цим пунктом технічних несправностей і невідповідності визначених цим пунктом вимогам.

У наведеному пункті ПДР викладений перелік технічних несправностей транспортних засобів, за наявності яких забороняється їх експлуатація.

При цьому вказаний перелік технічних несправностей, наведений в пункті 31 ПДР, не містить такої несправності, як тріщина на вітровому склі в зоні роботи склоочисників.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у розумінні ПДР тріщина на склі автомобіля позивача не віднесена до технічної несправності автомобіля, а фактично наявність вказаного дефекту скла вказує про його пошкодження, а не про технічну несправність автомобіля.

Отже, наявність тріщин та сколів на вітровому склі в зоні склоочисників транспортного засобу не забороняє його експлуатацію, що в свою чергу, виходячи з диспозиції частин першої та другої статті 121 КУпАП, виключає можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за цією нормою КУпАП.

Також суд зазначає, що саме порушення ПДР, а не стандартів ДСТУ є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, суть адміністративного правопорушення, зазначена в спірній постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, не відповідає об`єктивній стороні правопорушення.

Враховуючи те, що наявність тріщини на вітровому склі в зоні роботи склоочисників згідно вимог пункту 31 ПДР не віднесена до технічної несправності транспортного засобу, за наявності якої забороняється його експлуатація, а відповідальність відповідно до частини першої статті 121 КУпАП настає саме у разі керування водієм транспортним засобом, що має технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, суд приходить до висновку про те, що притягнення позивача до відповідальності за частиною першою статті 121 КУпАП є безпідставним.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідачем на надано докази саме керування позивачем автомобілем, оскільки на досліджуваному відеозаписі автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI, державний номерний знак НОМЕР_1 , стоїть.

Відповідно вимог ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП, не доведена, у зв`язку із чим постанову серії ЕНА № 3374416 від 30.10.2024 щодо позивача про накладення адміністративного стягнення необхідно скасувати, а провадження по справі закрити, що буде належним захистом порушеного права позивача. Відтак, позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, ст.ст. 7, 121, 245, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 241-246, 286 КАС України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області, Інспектора Управління патрульної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції Раменюка Романа Олександровича, Департаменту патрульної поліції НП України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3381356 від 31.10.2024, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 680,00 гривень.

Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції України Харківської області судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.М. Гніздилов