Справа № 320/25942/25
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2025-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

05 серпня 2025 року 320/25942/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Колеснікової І.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Іллінецького районного суду Вінницької області

Державної судової адміністрації України

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Іллінецького районного суду Вінницької області, Державної судової адміністрації України, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 квітня 2025 р. № 26-к Про припинення виплати суддівської винагороди судді ОСОБА_1 ,

- зобов`язати Державну судову адміністрації України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області бюджетними асигнуваннями за КЕКВ 2113 Суддівська винагорода для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди судді Іллінецького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 з 16 квітня 2025 р.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі, постановлено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання.

На адресу Київського окружного адміністративного суду від 20.06.2025 від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову шляхом зупинення дію наказу голови Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 квітня 2025 р. № 26-к Про припинення виплати суддівської винагороди судді ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач вказує, що 28.02.2023 Вінницьким окружним адміністративним судом ухвалено рішення в справі № 120/9594/22, залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.05.2023, яким ТУ ДСА України у Вінницькій області зобов`язано здійснити судді Іллінецького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 перерахунок суддівської винагороди та передбачених законом доплат до посадового окладу, починаючи із 04.10.2022 та здійснювати її виплату з урахуванням уже фактично виплачених сум.

До Іллінецького районного суду Вінницької області 11.04.2025 надійшов лист ТУ ДСА України у Вінницькій області № 04-29/1007 від 11.04.2025 про необхідність внесення змін до наказу в.о. голови Іллінецького районного суду Вінницької області від 05.10.2022 № 59-к "Про увільнення судді ОСОБА_1 " щодо припинення виплати останньому суддівської винагороди на підставі постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2025 №320/10955/23.

Голова Іллінецького районного суду Вінницької області 16.04.2025 видав наказ № 26-к "Про припинення виплати суддівської винагороди судді ОСОБА_1 ".

Заявник вказува, що за умови очевидності ознак протиправності вказаного наказу місцевого загального суду, за умови що вказаним правовідносинам вже надавалась оцінка у судовому порядку, з огляду на те, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить поновлення порушених прав заявника, станом на поточний момент виникла обґрунтована необхідність забезпечення позову шляхом зупинення дії акту індивідуальної дії.

Наголошує, що суддівська винагорода є конституційно захищеною гарантією, нерозривно пов`язаною зі статусом судді.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

На адресу Київського окружного адміністративного суду 01.08.2025 року через систему «Електронний суд» від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову шляхом зупинення дію наказу голови Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 квітня 2025 р. № 26-к Про припинення виплати суддівської винагороди судді ОСОБА_1 , яка передана на розгляд судді Колесніковій І.С. 04.08.2025.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач вказує, що вжиття такого заходу, як зупинення дії оскаржуваного наказу голову місцевого загального суду, направлено виключно на забезпечення збалансованості інтересів сторін у межах розгляду адміністративної справи. У даному випадку дія оскаржуваного наказу голови Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 квітня 2025 року № 26-к «Про припинення виплати суддівської винагороди судді ОСОБА_1 » спричиняє завнику значну шкоду, оскільки із 16 квітня 2025 року по 31 липня 2025 року останній не отримує суддівську винагороду судді місцевого загального суду, розмір заборгованість із виплати якої продовжує збільшуватись.

11 липня 2025 позивач звернувся до ТУ ДСА України у Вінницькій області із заявою, в якій зазначив, що оскільки у розпорядженні останнього перебуває грошова сума невиплаченої стягувачу суддівської винагороди за 3 (три) календарні місяці за період з 16 квітня 2025 року по 15 липня 2025 року у розмірі приблизно 190 000,00 (ста дев`яноста тисяч гривень 00 коп.) грн., та відповідно, з метою виконання рішення Вінницького ОАС від 28 лютого 2023 р. у справі № 120/9594/22, просив за рахунок вищенаведених коштів за КЕКВ 2113 «Суддівська винагорода» виплатити суддівську винагороду за період із 04 жовтня 2022 по 09 травня 2023.

28 липня 2025 року позивач отримав відповідь ТУ ДСА України у Вінницькій області від 21.07.2025 № 04-29/1765, зі змісту якої вбачається, що дефіцит бюджетних асигнувань за даною програмою позбавляє можливості виконати рішення Вінницького ОАС від 28 лютого 2023 р. у справі № 120/9594/22.

Отже, навіть за умови наявних грошових коштів у вигляді невиплачених сум суддівської винагороди територіальні управління ДСА України відмовляються виконувати відповідні судові рішення ухваленні на користь суддів.

Надаючи оцінку доводам позивача про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд враховує таке.

Частинами 1 та 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За змістом наведеної норми для висновку про наявність підстав для забезпечення позову заявнику необхідно довести очевидність протиправності рішення, дії, бездіяльності суб`єкта владних повноважень, що оскаржуються та/або ускладнення, унеможливлення виконання рішення суду або захисту прав, свобод, інтересів, за захистом яких звернулась особа, якщо не будуть вжиті заходи забезпечення позову.

Згідно приписів частин 1, 2 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд зазначає, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, певних заходів щодо охорони прав та свобод позивача, для створення можливості реального виконання позитивного (для позивача) рішення суду. Також суд вважає за необхідне відмітити, що приймаючи ухвалу про вжиття заходів по забезпеченню позову, суд повинен враховувати, що прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що не вжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля для відновлення прав позивача.

Слід зазначити, що інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

За своєю юридичною природою інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

В постанові від 22 лютого 2024 року по справі № 420/24340/23 Верховний Суд вказав, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Верховний Суд в постанові від 09 лютого 2024 року по справі №420/5101/23 зазначив, що сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 77 КАС України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

В постанові від 19.09.2024 року по справі №440/3038/24 Верховний Суд зазначив, що сам собою факт прийняття відповідачем рішень, які стосуються прав та інтересів позивача та обмежують його діяльність, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Відтак, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17, від 26.04.2019 у справі № 826/16334/18.

Згідно частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд наголошує, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Отже, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Суд зазначає, що предметом даного спору є наказ Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 квітня 2025 р. №26-к Про припинення виплати суддівської винагороди судді ОСОБА_1 .

При цьому доводи заявника фактично зводяться до відсутності коштів на виплату суддівської винагороди.

Суд підкреслює, що забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу голови Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 квітня 2025 № 26-к ", є фактичним вирішенням спору по суті, що суперечить правовій природі інституту забезпечення позову та підтверджує демонстрацію позиції суду ще до винесення остаточного рішення в справі.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09.02.2024 в справі №420/5101/23.

Позивачем в обґрунтування заяви про забезпечення позову не наведено та не надано доказів у підтвердження того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся; або очевидними є ознаки протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням.

Беручи до уваги наведене, в поданій заяві про забезпечення позову заявник не довів існування жодної з обставин, передбачених частиною другою статті 150 КАС України, за наявності яких суд може забезпечити позов.

Ураховуючи викладене, заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 150-154 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Колеснікова І.С.