Справа № 420/9123/24
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/9123/24

Категорія:106000000 Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту:12.11.2024р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі в/ч НОМЕР_1 ) про:

- визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 стосовно не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належне, але неотримане речове майно протягом служби в повному обсязі без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу за цінами предметів обмундирування, станом на 01 січня 2023 рік;

- зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне, але неотримане речове майно протягом служби в повному обсязі без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу за цінами предметів обмундирування, станом на 01 січня 2023 рік відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 (далі Постанова №178);

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що відповідач стосовно нього допустив протиправну бездіяльність в частині не нарахування та невиплати грошової компенсації у повному розмірі ОСОБА_1 за неотримане речове майно протягом служби в повному обсязі без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу за цінами предметів обмундирування. При остаточному розрахунку при звільненні йому не була виплачена така грошова компенсація.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що позивачу при звільненні з військової служби, відповідно поданого ним рапорту, начальником речової служби частини проведено розрахунок вартості речового майна, що належить йому до видачі на загальну суму 10 053,11 грн., однак відповідну довідку, встановленого зразка видано не було, оскільки позивач за нею не прибув до речової служби. Довідка про вартість неотриманого речового майна солдатом ОСОБА_1 за період з 22 березня 2022 року по 20 жовтня 2023 року була зареєстрована повторно. В/ч НОМЕР_1 є державною установою, що фінансується з Державного бюджету України та проводить розрахунки в межах бюджетних призначень та відповідного фінансування визначеного Головним управлінням Національної гвардії України. Виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міністерством внутрішніх справ на відповідний рік.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 у вигляді не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належне, але неотримане речове майно протягом служби в повному обсязі без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу за цінами предметів обмундирування, станом на 01 січня 2023 року.

Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне, але неотримане речове майно протягом служби в повному обсязі без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна, до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу за цінами предметів обмундирування, станом на 01 січня 2023 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178.

В апеляційній скарзі в/ч НОМЕР_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги:

- виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міністерством внутрішніх справ на відповідний рік;

- відповідно до п. 8 розділу 5 Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №475 від 07.06.2017 (далі Інструкція №475) під час звільнення з військової служби в особливий період у запас або відставку військовослужбовці вибувають з тим майном, яким вони користувалися. Речі, які не були отримані з будь-яких причин, за період служби, під час звільнення не видаються.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги в/ч НОМЕР_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.

ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 з 22 березня 2022 року по 20 жовтня 2023 року.

Згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 43 від 19 жовтня 2023 року відповідно до пп. "г" п.2 ч.4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (далі Закон №2232-XII) ОСОБА_1 звільнено з військової служби з 20 жовтня 2023 року.

Відповідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 317 від 20 жовтня 2023 року позивач звільнений з військової служби та виключений з усіх видів забезпечення, при цьому в наказі відсутні дані щодо нарахування йому до виплати спірної компенсації.

При звільненні з військової служби ОСОБА_1 не була виплачена грошова компенсація вартості недоотриманого майна, що належить до видачі в період перебування на військовій службі з 22 березня 2022 року по 20 жовтня 2023 року.

12 жовтня 2023 року до звільнення зі служби позивач подав рапорт на видачу довідки про вартість неотриманого речового майна, що належить до видачі мобілізованому, молодшому сержанту ОСОБА_1 видачі в період перебування на військовій службі з 22 березня 2022 року по теперішній час (а.с.11)

10 листопада 2023 року у зв`язку з відсутністю відомостей щодо результатів розгляду рапорту, позивач знов склав та подав заяву про видачу довідки (а.с.12).

05 грудня 2023 року (вих. №3/12/10/1/1-2975) відповідач надав відповідь позивачу, в якій зазначив про відсутність підстав для нарахування грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (а.с. 13).

11 січня 2024 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про надання довідки про вартість неотриманого речового майна, що належить до видачі колишньому мобілізованому, молодшому сержанту ОСОБА_1 за період часу з 22 березня 2022 року по 22 жовтня 2023 року (а.с. 14-15).

30 січня 2024 року в/ч НОМЕР_1 за результатами розгляду вищевказаного звернення повідомлено, що відповідно до п. 8 розділу 5 Інструкції №475, під час звільнення з військової служби в особливий період у запас або відставку військовослужбовці вибувають з тим майном, яким вони користувалися. Речі, які не були отримані з будь-яких причин, за період служби, під час звільнення не видаються (а.с. 16).

Згідно Довідки (а.с.62) без дати, без номеру ОСОБА_1 не нарахована компенсація за неотримане речове майно.

Згідно Довідки №24 від 02 квітня 2024 року, доданої до відзиву на позов, вартість неотриманого позивачем речового майна становить 10 053,11грн. (а.с.46).

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що під час звільнення з військової служби відповідач не виплатив позивачу компенсацію за неотримане речове майно за період служби в лавах Національної гвардії України, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Суд першої інстанції відхилив посилання відповідача на пункт 8 розділу V Інструкції №475, оскільки вказана норма передбачає лише обмеження права військовослужбовців під час звільнення з військової служби в особливий період у запас або відставку на отримання речового майна, яке не було отримане під час проходження служби, проте жодним чином не позбавляє їх права на отримання компенсації за неотримане речове майно, право на яку вони мають у відповідності до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон №2011-ХІІ).

Отже, виходячи з нормативно-правового регулювання у відповідній сфері правовідносин та встановлених обставин у справі, суд першої інстанції виснував, що позивач має законне право на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, однак відповідач не вжив заходів, спрямованих на реалізацію такого права позивача, відтак наявні підстави для визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 стосовно не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належне, але неотримане речове майно протягом служби в повному обсязі без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу за цінами предметів обмундирування, станом на 01 січня 2023 рік.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII, Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2016 року №178.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положеннями ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 9 Закону №2011-ХІІ передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок №178 визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Згідно п.2 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Пунктом 3 Порядку №178 передбачено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно п.п. 4, 5 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої зокрема МВС станом на 01 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Формою довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, яка є додатком до Порядку №178, визначено включення до неї, зокрема, даних щодо: найменування речового майна, року і місяця виникнення права на отримання предметів речового майна, кількості предметів, вартість за одиницю, суми грошової компенсації.

Отже, при звільненні військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується, шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби, а грошова компенсація підлягає нарахуванню відповідно до виду й кількості неотриманого речового майна та його вартості станом на поточний рік.

Наведені вище законодавчі положення не містять можливості застосування інших умов при нарахуванні такої компенсації, як-от визначивши вартість речового майна пропорційно до часу його використання, врахувавши вартість одиниці речового майна станом не на 1 січня поточного року тощо.

Таким, чином, суд першої інстанції дійшов правильно висновку, що проведене нарахування грошової компенсації за неотримане позивачем речове майно не відповідає порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку №178 виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Вказаний висновок щодо застосування норм права узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у Постановах від 03 жовтня 2018 року у справі №803/756/17, від 23 серпня 2019 року.

Посилання апелянта на п. 8 розділу 5 Інструкції №475 спростовуються висновком суду першої інстанції, оскільки вказана норма передбачає лише обмеження права військовослужбовців під час звільнення з військової служби в особливий період у запас або відставку на отримання речового майна, яке не було отримане під час проходження служби, проте жодним чином не позбавляє їх права на отримання компенсації за неотримане речове майно, право на яку вони мають у відповідності до Закону №2011-ХІІ.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів констатує, що вказані дії відповідача не відповідають нормативному регулюванню даних правовідносин і не узгоджуються з вимогами чинного законодавства України в сфері соціального захисту військовослужбовців.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 04 серпня 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.