Справа № 340/7669/24
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2025-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 серпня 2025 року м. Дніпросправа № 340/7669/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року (суддя О.С. ПЕТРЕНКО) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окрема штурмова Київська бригада)

про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати йому компенсації за продовольство, компенсацію за речове майно, компенсацію понесених витрат на лікування; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому: компенсацію за продовольство за час його перебування на лікуванні з 25.12.2023 по 05.02.2024, з 08.03.2024 по 01.04.2024, з 29.04.2024 по 20.05.2024 та у відпустці на лікуванні з 08.02.2024 по 07.03.2024, згідно фінансування одного військовослужбовця на добу; компенсацію за все недоотримане ним в період служби речове майно; компенсацію понесених витрат на лікування у КНП «Кіровоградська клінічна травматологічна лікарня» з 25.12.2023 до 05.02.2024, з 07.03.2024 до 01.04.2024, з 29.04.2024 по 20.05.2024 в сумі 98 748,50 грн.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації за речове майно. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за недоотримане ним речове майно станом на день його звільнення з військової служби, 09.07.2024. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити. ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, в апеляційній скарзі просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційні скарги ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 26.04.2023 був призваний у ЗСУ за мобілізацією, на підставі наказу № 119 зарахований до військової частини НОМЕР_1 на посаду «водій інженерносаперного взводу».

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.12.2023 № 367 вважати таким, що вибув у лікувальні заклади: у КНП «Кіровоградська клінічна травматологічна лікарня» м. Кропивницький з 25.12.2023 солдата ОСОБА_1 , водія інженерносаперного взводу НОМЕР_3 штурмового батальйону, на лікування. Зняти з продовольчого забезпечення в районі виконання бойових завдань зі сніданку 25 грудня 2023 року та видати продовольчий атестат.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2024 № 36 солдата ОСОБА_1 , водія інженерносаперного взводу НОМЕР_3 штурмового батальйону, вважати таким, що 05 лютого 2024 року виписаний з КНП «Кіровоградська клінічна травматологічна лікарня» м. Кропивницький та направлений для проходження ВЛК з метою визначення ступеню придатності до військової служби у ЗСУ у військовий госпіталь терміном на 7 діб з 06 лютого 2024 року по 12 лютого 2024 року.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.02.2024 № 41 солдата ОСОБА_1 , водія інженерносаперного взводу НОМЕР_3 штурмового батальйону, вважати таким, що після проходження ВЛК вибув у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою до АДРЕСА_1 , терміном 30 календарних днів, з 09 лютого 2024 року по 09 березня 2024 року.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2024 № 70 солдата ОСОБА_1 вважати таким, що під час відпустки для лікування у зв`язку із хворобою був госпіталізований на стаціонарне лікування у КНП «Кіровоградська клінічна травматологічна лікарня» м. Кропивницький з 07 березня 2024 року.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.03.2024 № 72 солдата ОСОБА_1 , водія інженерносаперного взводу 4 штурмового батальйону увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з 12 березня 2024 року у зв`язку з перебуванням на тривалому лікуванні.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.04.2024 № 94 солдата ОСОБА_1 вважати таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків. Зарахувати на продовольче забезпечення в пункті постійної дислокації зі сніданку 03 квітня 2024 року.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.04.2024 № 100 солдата ОСОБА_1 вважати таким, що вибув у Національний військово-медичний клінічний центр «Головний військовий клінічний госпіталь» м. Київ для проходження ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби у ЗСУ терміном 7 діб з 08 квітня 2024 року по 14 квітня 2024 року. Зняти з продовольчого забезпечення в пункті постійної дислокації зі сніданку 08 квітня 2024 року.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.04.2024 № 107 солдата ОСОБА_1 вважати таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків. Зарахувати на продовольче забезпечення в пункті постійної дислокації зі сніданку 15 квітня 2024 року.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.04.2024 № 121 солдата ОСОБА_1 вважати таким, що вибув у лікувальний заклад у КНП «Кіровоградська клінічна травматологічна лікарня» м. Кропивницький з 29 квітня 2024 року. Зняти з продовольчого забезпечення в пункті постійної дислокації зі сніданку 29 квітня 2024 року та видати продовольчий атестат.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2024 № 145 солдата ОСОБА_1 вважати таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків. Зарахувати на продовольче забезпечення в пункті постійної дислокації зі сніданку 23 травня 2024 року.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.07.2024 № 193 солдата ОСОБА_1 , колишнього водія інженерносаперного взводу НОМЕР_3 штурмового батальйону, з 09.07.2024 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , знято з усіх видів забезпечення, а з продовольчого забезпечення в пункті постійної дислокації зі сніданку 10.07.2024 та видати відповідні атестати.

ОСОБА_1 вважає, що при звільнені йому не було виплачено всі належні види грошового забезпечення, а саме, компенсації за продовольство, компенсацію за речове майно, компенсацію понесених витрат на лікування, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині компенсації за продовольство за час перебування на лікуванні, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки під час відбуття на лікування позивач знімався з продовольчого забезпечення відповідно до наказів військової частини НОМЕР_1 , на нього не проводились відповідні нарахування, тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Надаючи оцінку правильності висновків суду першої інстанції в цій частині, суд апеляційної інстанції зазначає, шо відповідно до пункту 1 статті 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII військовослужбовці під час лікування та реабілітації у закладах охорони здоров`я всіх форм власності та підпорядкування забезпечуються за рахунок державного бюджету покращеним харчуванням. Оплата витрат на покращене харчування військовослужбовців здійснюється Міністерством оборони України за фактом надання послуги на підставі щомісячного звіту закладу охорони здоров`я, в якому військовослужбовці проходять лікування та реабілітацію.

Виплата грошової компенсації вартості продовольчого забезпечення (харчування) передбачена Положенням про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженим наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 № 402, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.12.2002 за № 992/7280.

Відповідно до пункту 1.10 Положення № 402 військовослужбовці, які прибули у військову частину, зараховуються на продовольче забезпечення наказом командира військової частини. Атестат на продовольство є документом, який засвідчує, до якого числа і за якими нормами військовослужбовець або військова команда (підрозділ) забезпечені харчуванням (грошовою компенсацією замість норми харчування, повсякденним набором сухих продуктів). Атестат дає право військовослужбовцю, військовій команді (підрозділу) на отримання харчування або грошової компенсації замість норми харчування, або повсякденного набору сухих продуктів як на новому місці служби військовослужбовця, так і під час перебування у службовому відрядженні, у відпустці і на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я Збройних Сил України.

Пунктом 8.9 вказаного Положення передбачено, що у військовій частині про виплату військовослужбовцям грошової компенсації замість норм харчування робиться запис в атестаті на продовольство.

Відповідно до пункту 2.3. вищевказаного Положення у Збройних Силах України забезпечення харчуванням військовослужбовців та інших категорій за встановленими нормами здійснюється за рахунок держави. Уточнення вартості норм харчування проводиться Головним продовольчим управлінням, виходячи із середніх діючих цін на продукти харчування, і доводиться ним до військ (сил) не частіше одного разу на квартал.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що військовослужбовці, при прибутті у військову частину, зараховуються на продовольче забезпечення наказом командира військової частини та останнім видаються через відповідні їдальні норми харчування або замість установлених норм харчування виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.

Судом першої інстанції вірно встановлене, позивачем не спростовано, що на період його лікування та відпустки позивача було знято з продовольчого забезпечення Військової частини НОМЕР_1 , що виключає можливість отримати грошову компенсацію замість норми харчування.

Щодо компенсації за недоотримане в період служби речове майно, суд зазначає таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, який визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).

Пунктом 3 названого Порядку встановлено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі:

звільнення з військової служби;

загибелі (смерті) військовослужбовця;

переведення військовослужбовця до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, правоохоронних органів спеціального призначення і державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями для подальшого проходження військової служби з виключенням із списків особового складу військової частини.

Водночас, наказом Міністерства оборони України № 232 від 29.04.2016, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за № 768/28898, затверджено Інструкцію про організація речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період.

Ця Інструкція визначає завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці).

Згідно з пп. 1 п. 3 розділу І Інструкції № 232 речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил включає забезпечення: обмундируванням, взуттям, натільною і теплою білизною, теплими і постільними речами, спорядженням, спеціальним одягом, засобами індивідуального захисту (окуляри-маска захисні балістичні, окуляри захисні балістичні, шоломи бойові балістичні та бронежилети модульні), спеціальним одягом та спорядженням для виконання спеціальних завдань, нагрудними знаками, знаками розрізнення і фурнітурою, ідентифікаційними жетонами, санітарно-господарським, спортивним та гірським спортивним майном, наметами, брезентами, м`якими контейнерами, декоративними тканинами і килимовими виробами.

Розділ ІІІ Інструкції визначає порядок забезпечення військовослужбовців Збройних Сил речовим майном особистого користування в мирний час та особливий період.

За приписами цього розділу, речове майно особистого користування видається офіцерам, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям військової служби за контрактом у готовому вигляді, здійснюється пошив за ордерами або видається тканиною.

Військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Розділом V Інструкції № 232 встановлено особливості речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил в особливий період.

Згідно з п. 8 цього Розділу, з уведенням воєнного часу військові частини і установи Збройних Сил переходять на забезпечення речовим майном з норм мирного часу на норми воєнного часу. Наявне речове майно і технічні засоби речової служби, які перебувають на поточному забезпеченні (отримані у мирний час), за винятком непридатного майна, використовуються на забезпечення потреб військ (сил). Строки носіння предметів у тилу обчислюються за нормами воєнного часу з дня їх видачі.

Строки експлуатації (носіння) речового майна БСК для військових частин, які безпосередньо беруть участь у бойових діях, не встановлюються, а речове майно перебуває в експлуатації (носінні) до повного зношення. Для таких військових частин заміна предметів речового майна проводиться після встановлення їх непридатності щодо подальшої експлуатації (носіння).

За нормами п. 28, військовослужбовці, призвані на військову службу за мобілізацією, забезпечуються речовим майном за нормами забезпечення на особливий період.

Під час переведення військових частин на штати воєнного часу із введенням режиму воєнного стану дія норм забезпечення повсякденної форми одягу, військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, призупиняється.

У разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, за призовом осіб офіцерського складу предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, не видаються (п. 29).

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти беззаперечного висновку, що законодавець визначив загальне право військовослужбовця на отримання грошової компенсації вартості за речове майно, що належить до видачі.

Натомість порядок забезпечення військовослужбовців Збройних Сил в особливий період визначений пунктом 29 Інструкції про організація речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, яким прямо встановлено, що у разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, за призовом осіб офіцерського складу предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, не видаються.

Висновок суду першої інстанції, що пункт 29 розділу V Інструкції № 232 передбачає лише обмеження права військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період під час звільнення на отримання речового майна, яке не було отримане під час проходження служби, проте, жодним чином не позбавляє їх права на отримання компенсації за неотримане речове майно, право на яку вони мають у відповідності до Закону № 2011-ХІІ, є помилковим.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що за правовим регулюванням, відповідно до якого військовослужбовець під час проходження служби в особливий період не має права при звільненні на отримання речового майна, яке не було отримане під час проходження служби, логічним є висновок, що військовослужбовець не має права й на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно.

Відтак, позов у цій частині не підлягає задоволенню.

Щодо компенсації понесених витрат на лікування у КНП «Кіровоградська клінічна травматологічна лікарня», відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я, при цьому позивач у позові стверджує, що лікування, яке він отримував у медичних закладах, оплачував власними коштами, що підтверджується відповідними чеками на загальну суму 98 748,50 грн. Також суд вказав, що процедуру відшкодування витрат на лікування військовослужбовця врегульовано Порядком № 1923, який передбачає відшкодування витрат за встановленою Порядком процедурою органами військового управління (військової частини) військового формування військово-медичним закладам. Відтак, правові підстави зобов`язати відповідача відшкодувати позивачу витрати на лікування у суду відсутні, а тому у задоволенні цієї частини позовних вимог суд відмовляє.

Позивач не погодившись з такими висновками суду першої інстанції вказує, що у випадку проходження лікування в медичному закладі, який не входить до структури Міністерства оборони України, яке відбулось за направленням військової частини, військовослужбовець має право на отримання компенсації витрат на лікування, гарантованих статтею 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Надаючи оцінку доводам позивача та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає, що право військовослужбовців на охорону здоров`я та медичну допомогу регулюється статтею 11 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за приписами частини першої якої військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи. За відсутності за місцем проходження військової служби, навчальних (або перевірочних) і спеціальних зборів або за місцем проживання військовослужбовців військово-медичних закладів охорони здоров`я чи відповідних відділень або спеціального медичного обладнання, а також у невідкладних випадках медична допомога надається державними або комунальними закладами охорони здоров`я за рахунок Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Відповідно до статті 23 України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача було направлено на лікування у КНП «Кіровоградська клінічна травматологічна лікарня», проте на підтвердження понесених витрат на лікування позивач надав: рахунок-фактуру № СІ-0000245 від 25.12.2023 та квитанцію про оплату на суму 87 300,00 грн на користь ФОП ОСОБА_2 ; акт надання послуг № 280741 від 10.11.2023 та докази оплати на користь ТОВ «Український центр томографії» на суму 3 375,00 грн; направлення № 5709761 (без підпису та печатки) та фіскальний чек про оплату послуг на суму 1 630,00 грн на користь ППВФ «АЦИНУС»; фіскальний чек про оплату коштів на користь ТОВ «Український центр томографії» на суму 1 463,00 грн, 110,00 грн та на суму 600 грн та чеки про придбання «аурафікс бандаж поперековий» на суму 2 052,00 грн та суму 2 612,50 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем здійснено оплату на користь ФОП та юридичних осіб, які не є державними або комунальними закладами охорони здоров`я, в яких позивач проходив лікування, при цьому позивач не довів, що саме лікуючі установи направляли позивача до названих суб`єктів господарювання для отримання діагностичних та медикаментозних послуг, не забезпечивши їх отримання за місцем лікування, а відтак компенсація цих послуг не відноситься до меж регулювання статтею 11 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому правові підстави для задоволення наведених позовних вимог також відсутні.

Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року в адміністративній справі № 340/7669/24 скасувати в частині задоволених позовних вимог.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з 07 серпня 2025 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.

Повна постанова складена 07 серпня 2025 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова