Справа № 160/31960/23
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2025-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 серпня 2025 року м. Дніпросправа № 160/31960/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.05.2024 в адміністративній справі №160/31960/23 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

05.12.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати грошового забезпечення, а також зокрема додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням виконання обов`язків військової служби на період дії воєнного стану як військовослужбовця Збройних Сил України, а також додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням виконання обов`язків військової служби на період дії воєнного стану, як військовослужбовця Збройних Сил України за період з 02.04.2022 року по 20.11.2023 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити грошове забезпечення, а також зокрема додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням виконання обов`язків військової служби на період дії воєнного стану як військовослужбовця Збройних Сил України, а також зокрема додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням виконання обов`язків військової служби на період дії воєнного стану, як військовослужбовця Збройних Сил України за період з 02.04.2022 року по 20.11.2023 року;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не проведення службового розслідування щодо обставин поранення 02.04.2022 року під час останнього бою перед полоном, при якому отримав консолідовані переломи ребер шостого, сьомого та восьмого праворуч по лопатковій лінії;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не проведення службового розслідування щодо обставин виявленого остеохондрозу, який був набутий із-за негативних умов утримання в полоні;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України надати відповідну грошову компенсацію із-за отримання поранення 02.04.2022 року під час останнього бою перед полоном та виявленням захворювання (остеохондрозу), набутого під час перебування в полоні в період з 02.04.2022 року по 06.07.2023 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України сплатити заборгованість з виплати грошової допомоги, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей" із-за перебування у місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України;

- стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 5000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27.02.2022 на підставі Указу Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» його призвано до Збройних Сил України та зараховано у Військову частину НОМЕР_1 . Так, у період з 12.03.2022 по 02.04.2022 він перебував у складі Військової частини НОМЕР_1 та безпосередньо брав участь в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, а також у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що є підставою для виплати додаткових винагород у розмірі 30 000 грн. та 100 000 грн. щомісячно, а також інших належних платежів (окладу за військове звання, посадового окладу за тарифним розрядом, премії, надбавки за особливості проходження служби тощо). Разом з тим, за цей час йому нараховано та виплачено за 25 місяців лише 129600 грн. Також, зазначає, що у період з 02.04.2022 по 06.07.2023 внаслідок збройної агресії проти України перебував у місцях несвободи, що підтверджується довідкою про перебування громадянина України з числа осіб, визначених пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей" у місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України, яку надано Комісією з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України від 28.08.2023 для отримання відповідної грошової допомоги. Однак, 16.11.2023 він отримав лише частину допомоги в сумі 99950 грн. Крім того, позивач зазначає, що 10.07.2023 під час огляду лікарем після звільнення з полону у нього виявлені консолідовані переломи ребер шостого, сьомого та восьмого з права по лопатковій лінії, які отримав під час останнього бою 02.04.2022. Також, у нього виявлено остеохондроз, який набутий із-за негативних умов утримання в полоні. Проте, відповідач затягує службове розслідування за цими фактами, і як наслідок, не виплачує матеріальну компенсацію у зв`язку з пораненням. Зазначає, що посилання відповідача на той факт, що він сам потрапив в полон не відповідають дійсності. Враховуючи викладене, позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати йому грошового забезпечення, а також не проведення службових розслідувань щодо обставин його поранення та виявлених хвороб, у зв`язку із чим вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.05.2024 в адміністративній справі №160/31960/23 позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у розмірі до 30000 гривень, а також додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000 гривень, як військовослужбовцю Збройних Сил України, який перебував у полоні, за період з 01.07.2022 по 06.07.2023 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошове забезпечення у розмірі до 30000 гривень, а також додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000 гривень, як військовослужбовцю Збройних Сил України, який перебував у полоні, пропорційно в розрахунок за місяць за період часу перебування у полоні з 01.07.2022 по 06.07.2023 року. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи , оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що що ОСОБА_1 з 27.02.2022 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період та приступив до проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується тимчасовим посвідченням військовослужбовця №б/н від 05.09.2023 та не заперечується відповідачем.

З довідки Військової частини НОМЕР_1 від 28.08.2023 за №10359 про перебування громадянина України з числа осіб, визначених пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей», у місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України або інтернування в нейтральних державах, вбачається, що солдат ОСОБА_1 дійсно в період з 02 квітня 2022 року по 06 липня 2023 року перебував у місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.04.2022 №490/НАГП «Про призначення службового розслідування за фактом потрапляння в полон 16.04.2022 в ході бойових дій особового складу реактивного артилерійського дивізіону» командиром роти проведено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли потраплянню в полон номера обслуги-радіотелефоніста 2 реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 .

За результатами службового розслідування складено акт службового розслідування № 3004 від 05.07.2022, який затверджений командиром Військової частини НОМЕР_1 .

Під час проведення службового розслідування встановлено, що 31 березня 2022 року 6 зведеною ротою 2 зведеного загону Військової частини НОМЕР_1 , у складі якого у цей же день виконував обов`язки із захисту Батьківщини солдат ОСОБА_1 , велися бойові дії - утримувалася лінія оборони в районі населеного пункту Мата Комишуваха Харківської області, стримувався наступ з боку противника, що завершилося відходом 6 зведеною ротою зі своїх позицій в районі населеного пункту Барвінкове Харківської області. По завершенню бойових дій у цей день, місцезнаходження солдата ОСОБА_1 не встановлено. Об`єктивні данні, які б підтверджували факт смерті солдата ОСОБА_1 чи самовільне залишення ним місця служби, відсутні.

Разом з тим, встановлено наявність відеозапису, яким зафіксовано промову особи, яку військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 штаб-сержантом ОСОБА_2 впізнано як солдата ОСОБА_1 , в ході якої останній визнав факт здачі у полон противника в районі населеного пункту Мала Комишуваха.

Зміст цього відеозапису в ході службового розслідування не спростовано.

Виходячи зі змісту відеозапису в діях солдата ОСОБА_1 , за наявності підстав, вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.430 КК України.

Отже, згідно висновку акту службового розслідування наявні підстави для визнання військовослужбовця, який перебуває в розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 таким, шо добровільно здався в потоп під час виконання обов`язків із захисту Батьківщини, в період дії воєнного стану.

На підставі висновків акту службового розслідування, 14.07.2022 командиром Військової частини НОМЕР_1 за вих.№691/2454 направлено повідомлення керівнику Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, а також до Територіального управління ДБР, розташованого у м. Полтава повідомлення про вчинення ОСОБА_1 дій, які містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 430 КК України, а саме добровільна здача в полон.

Водночас, судом встановлено, що постановою слідчого Територіального управління ДБР, розташованого у м. Полтава, від 08.03.2023 року кримінальне провадження №0000020 за ст. 430 КК України відносно ОСОБА_3 закрито, у зв`язку з відсутністю у діях останнього ознак добровільної здачі в полон.

Підставою для закриття кримінального провадження став висновок експертизи відео та звукозапису від 02.08.2022, у якому виявлено ознаки монтування.

При цьому, суд звертає увагу, що ця постанова представником відповідача до суду надана не була, однак останній безпосередньо посилається на неї у своїй заяві.

У подальшому, з урахуванням постанови слідчого про закриття кримінального провадження, Військовою частиною НОМЕР_1 здійснено перерахунок грошового забезпечення позивача, як зазначає відповідач, за період з квітня 2022 по грудень 2023 та нараховано грошове забезпечення у розмірі 340 392,70 грн, що підтверджується копією довідки наявної в матеріалах справи.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо не нарахування належної йому додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн та 100 000 грн за період з 02.04.2022 по 20.11.2023, а також не проведення службового розслідування відповідачем щодо обставин поранення та виявленого остеохондрозу, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується, зокрема, дружині військовослужбовця.

28.02.2022 на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Пунктом 1 вказаного рішення Уряду установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка", виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення).

Встановлено, що 10.05.2022 матір`ю позивача ОСОБА_4 подано заяву до Військової частини НОМЕР_1 про перерахування їй на карту грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Таким чином, на підставі вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016 на користь ОСОБА_4 (за відсутності на той час даних про інших осіб, що перебувають у родинних зв`язках з ОСОБА_1 ) перераховано грошове забезпечення та додаткову винагороду: за квітень 2022 року: грошове забезпечення у розмірі 16 670,83 грн. та додаткову винагороду у розмірі 98 500 грн; за травень 2022 року: грошове забезпечення у розмірі 16 907,88 грн. та додаткову винагороду у розмірі 98 500 грн.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 870/нагд від 02.03.2024, визначено донарахувати ОСОБА_1 додаткову винагороду за червень 2022 70 000 грн. (з урахуванням нарахування раніше 30 000 грн.), та з розрахунку 100 000 грн. за період з липня 2022 року по дату звільнення ОСОБА_1 з полону (пропорційно дням).

При цьому, з наданої довідки вбачається, що відповідачем не було здійснено перерахування грошового забезпечення та додаткової винагороди за весь час перебування позивача у полоні, тобто за період з липня 2022 року по липень 2023 року.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у розмірі до 30000 гривень, а також додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000 гривень, як військовослужбовцю Збройних Сил України, який перебував у полоні, за період з 01.07.2022 по 06.07.2023 року.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 КАС України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.05.2024 року в адміністративній справі №160/31960/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя В.А. Шальєва

суддя Д.В. Чепурнов