Справа № 320/22502/24
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Панова Г.В., Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року Справа № 320/22502/24

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,

за участі секретаря Бродацької І.А.,

представника Позивача Ляшка О.В.,

представника Відповідача Статкевича Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтфатер Київ"

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправними дій, скасування рішення та

зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Альтфатер Київ" ( далі - Позивач) звернулося до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - Відповідач), в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управлінням ДПС у м. Києві № 0036095/0706 від 02.05.2024 та № 0036096/0707 від 02.05.2024.

В обґрунтування позовної заяви Позивач стверджував, що висновки акта перевірки неправомірними та безпідставними, оскільки такі ґрунтуються на документально непідтверджених і суб`єктивних судженнях контролюючого органу.

Товариство наполягало, що безоплатна передача книжок не може бути розцінена як збільшення активів, а також стверджував про реальність господарських операцій з контрагентом, оскільки всі первинні документи були надані до перевірки, підстав для визнання їх недійсними немає.

Позивач також наполягав на реальності наданих юридичних послуг та фінансово-господарських операцій, оскільки всі документи складені у відповідності до Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Крім того, Позивач зазначав про помилковість висновків Відповідача про те, що в податковій декларації з податку на прибуток підприємств Позивачем неправильно визначено фінансовий результат до оподаткування на суму нарахованої амортизації малоцінних необоротних матеріальних активів.

2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року адміністративний позов було задоволено повністю.

Ухвалюючи таке рішення, в частині щодо безоплатної передачі книг, суд першої інстанції виходив з того, що в зазначеній операції відбувалося саме зменшення активів позивача у вигляді книг, а не їх безоплатне надходження, а відтак відсутні умови, необхідні для визнання цієї операції доходом, як це встановлено нормами НП (С)БО 15.

Надаючи оцінку доводам учасників справи в частині реальності господарських операцій між Позивачем та ТОВ "ЕНЕРГОЕКСПЕРТСЕРВІС" щодо миття контейнерів, суд зазначив про необґрунтованість висновків контролюючого органу, оскільки вони спростовуються наданими Позивачем первинними документами, достатніми для ідентифікації змісту господарських операцій.

При цьому, суд акцентував увагу на тому, що регулярне миття контейнерів вимагалося, як умовами договорів на вивезення відходів, укладених між Позивачем та КП "Київкомунсервіс", так і чинними на той час Державними санітарними нормами та правилами утримання територій населених місць.

Задовольняючи позовні вимоги в частині щодо реальності надання Позивачу юридичних послуг ФОП ОСОБА_1 суд зазначив, що деталізація змісту й обсягу господарських операцій законодавством не встановлена, а умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. При цьому, суд першої інстанції встановив, що розрахунки за надані правові послуги були здійснені в повному обсязі, що призвело до реальної зміни майнового стану, як Позивача, так і його контрагента.

Що стосується правильності нарахування амортизаційних відрахувань, суд першої інстанції зазначив, що малоцінні необоротні матеріальні активи не належать до основних засобів у розумінні підпункту 14.1.138 ПК України, а тому різниці, які визначаються згідно зі статтею 138 ПК України, за такими активами не виникають.

3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги в частині щодо безоплатної передачі книжок, контролюючий орган стверджує, що реалізацією товарів є також операції з їх безоплатного надання. При цьому, Апелянт зазначає, що Позивачем визнано у бухгалтерському обліку витрати від передачі книг, але останнім не дотримано імперативних положень пункту 7 П(С)БО 16 та не визнано доходи від зазначеної операції.

Щодо правовідносин з ТОВ «Енергоекспертсервіс» контролюючий орган зазначає, що до перевірки Позивачем не було надано підтверджуючих документів, що давали б змогу ідентифікувати конкретний зміст наданих послуг (робіт). Крім того, зазначає, що не було надано заявок на виконання робіт та інформацію щодо задіяного виконавцем транспорту, маршруту перевезення, інших характеристик та інформації, на підставі яких документів ТОВ «ЕНЕРГОЕКСПЕРТСЕРВІС» приймав та повертав контейнери, перелік об`єктів на яких проводились такі роботи.

Також Апелянт посилається на відсутність у контрагента достатньої кількості трудових ресурсів та відсутність на балансі основних засобів для виконання зобов`язань.

Крім того контролюючий орган стверджує, що надані Позивачем документи не підтверджують реальність наданих ФОП ОСОБА_1 юридичних послуг та фінансово-господарських операцій, оскільки первинні документи не містять інформацію щодо виду, обсягу, періоду, складової вартості, конкретних ресурсів для надання послуг, об`єкту виконання чи їх використання в фінансово - господарських операціях Позивача.

Окрім того, Апелянт зазначає, що акти наданих послуг підписані особою, яка не була зареєстрована як керівник Позивача.

Також контролюючий орган акцентує увагу на тому, що 25.04.2017 договір про надання правової допомоги був укладений між Позивачем та Адвокатським об`єднанням «Українська адвокатська група», натомість оплата послуг за цим договором здійснена на рахунок ФОП ОСОБА_1 .

Щодо правильності нарахування амортизаційних відрахувань Апелянт стверджує, що до основних засобів відносяться активи, які використовуються суб`єктом господарювання у господарській діяльності незалежно від їх вартості.

Разом з тим, контролюючий орган зазначає, що фінансовий результат збільшується на суму амортизації основних засобів з урахуванням активів, вартість яких не перевищує 20000 (до 23.05.2020 - 6000) гривень, що Позивачем в порушення вимог ПК України не відображено, а судом не враховано.

Також Апелянт посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені зокрема у постановах по справах №320/4934/23, №809/430/17, №160/17647/21, №820/4281/18, №807/2118/16.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2025 та від 02.06.2025 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду

5. Від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу Відповідача у якому він просить таку скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, стверджуючи, що Апелянт не зазначив жодних доводів щодо порушення судом норм матеріального права, натомість вдався до копіювання акту перевірки.

При цьому, Позивач стверджує, що контролюючим органом не доведено та не надано доказів збільшення активів Позивача та отримання ним доходів під час безоплатної передачі дитячих книжок в якості благодійної допомоги.

Також Товариство зазначає, що суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги посилання Відповідача на податкову інформацію відносно контрагента Позивача, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів, складених за наслідками господарських взаємовідносин та не є належним доказом в розумінні процесуального закону.

Окрім того, Позивач стверджує, що твердження Відповідача про нереальність господарських операцій між ним та ФОП ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи по суті, і, правильно відхилені судом, як безпідставні.

Крім того, Позивач посилається на нерелевантність правових висновків Верховного Суду, на які посилається Апелянт до обставин цієї справи та стверджує, що позиція контролюючого органу в частині щодо правильності нарахування амортизаційних відрахувань суперечить правовій позиції самої Державної податкової служби з цього питання, висловлену у чисельних індивідуальних податкових консультаціях, у загальнодоступному інформаційно-довідковому ресурсі (ЗІР) на офіційному сайті Державної податкової служби України та роз`ясненням що отримані Позивачем при зверненні до контакт-центру Державної податкової служби з цього питання.

6. У судовому засіданні представник Апелянта підтримав правову позицію, викладену письмово у апеляційній скарзі, надав додаткові пояснення щодо Позивачем невизнання платником податків доходу разом з витратами від безоплатної передачі книг, а також щодо нарахування амортизаційних відрахувань. Просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову - відмовити.

Представник Позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги контролюючого органу. Наполягав на власній правовій позиції, викладеній письмово у відзиві. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

7. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

8. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

9. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи Головним управлінням Державної податкової служби України у місті Києві проведено документальну планову виїзну Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЬТФЕТЕР КИЇВ» щодо додержання Товариством вимог податкового, валютного та іншого законодавства за відповідний період з 01.04.2017 по 30.09.2023 та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 30.09.2023, відповідно до затвердженого плану документальної перевірки.

За результатами проведеної перевірки складено акт № 27687/Ж5/26-15-07-06-02-19/25280118 від 02.04.2024.

Позивачем до ГУ ДПС у місті Києві подано заперечення та пояснення до акта про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «АЛЬТФАТЕР КИЇВ» (код ЄРДПОУ 25280118) від 02.04.2024 № 27687/Ж5/26-15-07-06-02-19/25280118.

За результатами перевірки, встановлено наступні порушення ТОВ «АЛЬТФАТЕР КИЇВ»:

- п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1ст. 135, п.138.1 ст. 138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, зі змінами та доповненнями, cт.3, ст. 55, ст.173 Господарського кодексу України від 16.01.2003 №436-IV, із змінами і доповненнями, ч.2 ст. 1, п.1,2,3 ст. 549 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV, із змінами і доповненнями, п.20 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 №318, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 3429167, 00 грн, а саме: за 2017 - 426459,00 грн, за 2018 рік - 295270,00 грн, за 2019 рік - 771996,00 грн, за 2020 рік - 224705,00 грн, за 2021 рік - 1214883,00 грн, за три квартали 2023 - 495854,00 грн.;

-п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №275 №2755-VI, зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 122711,00 грн., в тому числі: квітень 2017 року - 6716, 00 грн, травень 2017 року - 6864,00 грн, червень 2017 року - 6798,00 грн, липень 2017 року - 6765,00 грн, серпень 2017 року - 6864,00 грн, вересень 2017 року - 6897,00 грн, жовтень 2017року - 6831,00 грн, листопад 2017 року - 6864,00 грн, грудень 2017 року - 6930,00 грн, січень 2018 року - 6798,00 грн, лютий 2018 року - 6864,00 грн, березень 2018 року - 6831,00 грн, квітень 2018 року - 6732,00 грн, травень 2018 року - 6831,00 грн, червень 2018 року - 6699,00 грн, липень 2018 року - 6765,00 грн, серпень 2018 року - 6798,00 грн, за вересень 2018 року - 6864,00 грн;

-п. 201.10 cт.201 Податкового кодексу України від 02.1.2010 №2755-VI, зі змінами та доповненнями, а саме несвоєчасно здійснено реєстрацію податкових накладних за липень, серпень, вересень, жовтень 2023 року;

- пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, п. 51.1 ст. 51, пп. 176.2 «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ зі змінами та доповнення, в результаті чого встановлено подання з недостовірними відомостями податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб сум отриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (форма№4-ДФ) за 2 квартал 2023 року;

-п.п.141.4.2 п. 141.4 ст.141 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями, у результаті чого занижено ТОВ «АЛЬТФАТЕР КИЇВ» податку на прибуток іноземних юридичних осіб на загальну суму 32 526,00 грн, в тому числі - 2020 рік - 859,00 грн, 2021 рік - 8 854,00 грн, 2022 рік - 11 409, 00 грн, 2023 рік - 11 403,00 грн;

- п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, зі змінами та доповненнями, в частині неподання додатку ПН до декларації з податку на прибуток за 2020 рік, за 2021 рік, за 2022 рік, за 3 квартали 2023 року.

Не погоджуючись з результатами перевірки, позивачем було подано заперечення, які відповідачем були залишені без задоволення.

Як наслідок, 02.05.2024 позивачу були винесені податкові повідомлення-рішення , а саме:

- № 0036095/0706 від 02.05.2024 (форма «Р»), яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 3 926 580,50 грн, з яких 3 429 182,00 грн податкове зобов`язання та 497 398,50 грн штрафна санкція;

- № 0036096/0707 від 02.05.2024 (форма «Р»), яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 153 410,00 грн, з яких 122 728, 00 податкове зобов`язання та 30 682, 00 грн штрафна санкція.

Щодо безоплатної передачі книжок.

У ході перевірки встановлено, що ТОВ «АЛЬТФАТЕР КИЇВ» згідно з наказом від 28.10.2022 №38-Г/б «Про безоплатну передачу книжок», передано книги, які є благодійною допомогою та призначені для передачі українським громадянам, переважно діткам, які тимчасово переселились в Польщу через збройну агресію російської федерації в Україні.

Факт безоплатної передачі книжок підтверджено МД від 29.12.2022№22UA34U9, що відповідачем не оскаржується.

Щодо правовідносин з ТОВ «ЕНЕРГОЕКСПЕРТСЕРВІС».

У періоді, що перевірявся, підприємство декларувало отримання послуг з миття контейнерів для тимчасового зберігання відходів замовника та виконання дезінфекційних заходів.

Згідно з укладеним договором на виконання робіт від 03 червня 2015 року № 06/6 з виконавцем, відповідно до умов якого ТОВ «АЛЬТФАТЕР КИЇВ» доручає, а виконавець ТОВ «ЕНЕРГОЕКСПЕРТСЕРВІС» (код 37064122) зобов`язується надавати послуги, а також надавати акт про надання послуг тощо.

Контролюючий орган в акті перевірки встановив, що згідно з договорами, первинними документами (акти здачі-прийняття робіт (надання послуг)), регістрами бухгалтерського обліку встановлено, що підприємством задекларовано отримання послуги з миття контейнерів з віднесенням на витрати: Дт бух. рах. 90 «собівартість реалізації» на загальну суму 613 552,50 грн, в т.ч. за 2017 рік - 307 642,50 грн, за 2018 рік - 305 910,00 гривень.

Як вбачається зі змісту акта перевірки, ТОВ «Енергоекспертсервіс» перебуває на обліку в ГУ ДПС у м. Києві (Солом`янський р-н м. Києва) з 12.04.2010. Станом на дату написання акта cвідоцтво платника ПДВ №100337704 від 25.05.2011, ІПН 81 анульоване 29.01.2021 року. Відповідно до поданих Декларацій та фінансового звіту, на балансі ТОВ «Енергоекспертсервіс» основні засоби відсутні. Інформація про кількість працюючих сформований на ТОВ «Енергоекспертсервіс» відсутня.

Протягом 2017-2018 років позивач, в межах своєї статутної господарської діяльності, направленої на отримання прибутку, надавав Комунальному підприємству виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» (далі - КП «Київкомунсервіс») послуги із вивезення побутових відходів у наступних районах міста Києва:

-у Солом?янському районі, на підставі договору №1-15/4 від 15.04.2015 та додаткових угод №14 від 29.01.2016, №24 від 30.09.2016, № 30/1 від 31.01.2017, №41 від 31.05.2017, № 44 від 31.08.2017 та №51 від 24.11.2017;

- у Святошинському районі, на підставі договору № 49.5/1955 від 30.07.2010 та додаткових угод №20 від 22.02.2016, №36 від 31.08.2017, №38 від 01.02.2018, №44 від 10.09.2018, та на підставі договору №50.5/1960 від 30.07.2010 та додаткових угод №43 від 01.02.2017, №48 від 31.08.2017, №50 від 01.02.2018;

-у Подільському районі, на підставі договору №2-5.13/2737 від 21.01.2013 та додаткових угод №51 від 19.01.2017, №51/1 від 31.01.2017, №52 від 20.02.2017, №53 від 10.05.2017, №54 від 31.05.2017, №55 від 09.06.2017, №55/1 від 09.06.2017, №57 від 31.08.2017, №58 від 29.09.2017, №59 від 20.10.2017, №61 від 22.12.2017, №62 від 03.01.2018, №63 від 05.02.2018, №64 від 05.03.2018, №67 від 25.04.2018, №69 від 31.05.2018, №72 від 17.08.2018.

Відповідно до умов зазначених договорів, послуги із вивезення побутових відходів здійснювались за контейнерною схемою, тобто із використанням контейнерів для відходів.

Позивач зобов?язувався надавати необхідну кількість контейнерів у погоджених сторонами адресах їх розміщення (дислокації) та забезпечувати належний технічний та санітарний стан наданих контейнерів (пункти 4.2.2 та 4.2.3 договору №1-15/4; пункти 4.2.3 та 4.2 договору №49.5/1955; пункти 4.2.3 та 4.2.5 договору №50.5/1960; пункти 5.2.2 та 5.2.4 договору № 2-5.13/2737).

Дислокація (адреси розміщення) та кількість контейнерів за кожною адресою (у період 2017 - 2018 років) були погоджені сторонами договорів у відповідних додаткових угодах, зокрема, для Солом?янського району: у додатковій угоді №24 від 30.09.2016 до договору №1-15/4; для Святошинського району: у додаткових угодах до договору №49.5/1955 - №20 від 22.02.2016 №38 від 01.02.2018, №44 від 10.09.2018 та у додаткових угодах до договору №50-5/1960 - №43 від 01.02.2017, №50 від 01.02.2018; для Подільського району: у додаткових угодах №51 від 19.01.2017, №5 від 20.02.2017, №53 від 10.05.2017 року, №55 від 09.06.2017, №55/1 від 09.06.2017, №59 від 20.10.2017, №61 від 22.12.2017, №62 03.01.2018 року, №63 від 05.02.2018, №64 від 05.03.2018, №67 від 25.04.2018, №69 від 31.05.2018, №72 від 17.08.2018 до договору №2-5.13/2737.

Для забезпечення виконання свого зобов?язання із миття контейнерів, позивач на договірних засадах залучив третю особу - ТОВ «Енергоекспертсервіс», на підставі договору: виконання робіт №03/06 від 03.06.2015.

Цим Довором були визначені всі істотні умови - предмет договору, обсяг і вартість робіт, порядок розрахунків, обов?язки виконавця і замовника, відповідальність сторін, термін дії договору.

Зокрема, пункти 2.2 та 2.3 Договору передбачали надання послуг із миття 30 - 90 контейнерів кожні 10 календарних днів.

Перелік контейнерів, щодо миття яких позивачу надавалися послуги у звітному періоді (календарному місяці) - адреси їх розташування та кількість - погоджувалися сторонами у відповідній специфікації до Договору.

Протягом періоду, який перевірявся, ТОВ «Енергоекспертсервіс» надавав позивачу послуги із миття контейнерів у наступних обсягах:

у квітні 2017 року - 204 контейнери (акт №4 від 30.04.2017, специфікація №2/4);

у травні 2017 року - 208 контейнерів (акт №5 від 31.05.2017, специфікація №2/5);

у червні 2017 року - 206 контейнерів (акт №6 від 30.06.2017, специфікація №2/6);

у липні 2017 року - 205 контейнерів (акт №7 від 31.07. 2017, специфікація №2/7);

у серпні 2017 року - 208 контейнерів (акт №8 від 31.08. 2017, специфікація №2/8);

у вересні 2017 року - 209 контейнерів (акт №9 від 30.09. 2017, специфікація №2/9);

у жовтні 2017 року - 207 контейнерів (акт №10 від 31.10. 2017, специфікація №2/10);

у листопаді 2017 року - 208 контейнерів (акт №11 від 30.11. 2017, специфікація №2/11);

у грудні 2017 року - 210 контейнерів (акт №12 від 31.12. 2017, специфікація №2/12);

у січні 2018 року - 206 контейнерів (акт №1 від 31.01.2018, специфікація №3/1);

у лютому 2018 року - 208 контейнерів (акт №2 від 28.02. 2018, специфікація №3/2);

у березні 2018 року - 207 контейнерів (акт №4 від 31.03. 2018, специфікація №3/3);

у квітні 2018 року - 204 контейнери (акт №5 від 30.04. 2018, специфікація №3/4);

у травні 2018 року - 207 контейнерів (акт №6 від 31.05. 2018, специфікація №3/5);

у червні 2018 року - 203 контейнери (акт №7 від 30.06. 2018, специфікація №3/6);

у липні 2018 року - 205 контейнерів (акт №8 від 31.07. 2018, специфікація №3/7);

у серпні 2018 року - 206 контейнерів (акт №9 від 31.08. 2018, специфікація №3/8);

у вересні 2018 року - 208 контейнерів (акт №11 від 30.09. 2018, специфікація №3/9).

Зазначені у специфікаціях адреси та кількість контейнерів, щодо яких у відповідному місяці 2017 - 2018 років позивачу надавалися послуги із миття, відповідають місцям дислокації та кількості контейнерів, які передбачені для позивача умовами відповідних договорів із КП «Київкомунсервіс».

Копії договору на виконання робіт №03/06 від 03.06.2015, акти наданих послуг за період квітень 2017 року - вересень 2018 року, специфікації щодо деталізації послуг, розрахункові документи щодо оплати послуг - рахунки-фактури, які відносяться до зазначених операцій додані позивачем до позовної заяви.

Щодо господарських операцій по взаємовідносинам з ТОВ «Енергоекспертсервіс» позивачем оформлені всі необхідні первинні документи, достатні для ідентифікації змісту господарських операцій, а саме:

- договір на виконання робіт №03/06 від 03.06.2015, яким визначені всі істотні умови: предмет договору, обсяг і вартість робіт, порядок розрахунків, обов`язки виконавця і замовника, відповідальність сторін, термін дії договору специфікації до договору;

- акти наданих послуг за період квітень 2017 року - вересень 2018 року;

- розрахункові документи щодо оплати послуг - рахунки-фактури, платіжні доручення на оплату.

Відповідно до пункту 1.1 договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов?язання щодо миття контейнерів для тимчасового зберігання відходів об?ємом 1,1 м3 виконання дезінфекційних заходів.

В пункті 2 Договору визначені загальна кількість встановлених контейнерів, вартість миття одного контейнеру, періодичність надання послуг миття.

Пунктами 2.2 та 2.3 Договору були передбачена черговість надання послуг із миття - 30 - 90 контейнерів кожні 10 календарних днів.

Відповідно до пункту 3.1 Договору сплата за послуги здійснюється згідно рахунків фактури.

Відповідно до пункту 3.2 Договору підтвердженням факту надання послуг є акт виконаних робіт.

У наданих до перевірки актах про надання послуг із миття контейнерів у період з квіти 2017 року по вересень 2018 року зазначено: реквізити договору, на підставі якого складені ці акти; реквізити рахунків на оплату; найменування робіт (послуг): миття контейнерів для тимчасового зберігання відходів об?ємом 1,1 м3; ціна, сума без ПДВ, сума ПДВ та всього із ПДВ.

Складені позивачем та ТОВ «Енергоекспертсервіс» специфікації містять інформацію про кількість контейнерів за конкретними адресами, щодо яких надавалися послуги із миття протягом відповідного місяця.

Щодо правовідносин з ФОП ОСОБА_1 .

Під час проведення документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬТФЕТЕР КИЇВ», контролюючим органом досліджено угоду про надання правової допомоги від 05.01.2015, укладену між ТОВ «АЛЬТФАТЕР КИЇВ» (Клієнт) та ФОП ОСОБА_1 (виконавець), акти приймання-передачі наданих послуг до цього договору, реєстри бухгалтерського обліку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №584 від 14 червня 1994 року), зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця з 11 грудня 2000 року та зареєстрований, як платник єдиного податку.

Протягом періоду часу, що охоплений проведеною перевіркою, з ОСОБА_1 були укладені наступні угоди:

- від 05.01.2015 року;

- від 20.04.2017 року;

- №2504/17/1 від 25.04.2017 року.

Щодо нарахування амортизаційних відрахувань.

За період з 01.04.2017 по 30.09.2023 ТОВ «АЛЬТФАТЕР КИЇВ» задекларовано різниці, які виникають відповідно до ПК України у сумі (-) 11 211 394,00 гривень.

Перевіркою задекларованих ТОВ «АЛЬТФАТЕР КИЇВ» та встановлених у процесі проведення перевірки показників у рядку 03 Декларацій «Різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України» встановлено їх заниження на - 397 200,00 гривень та заниження Різниць, які виникають відповідно до Податкового кодексу України (рядок 01- рядок 02) (+, -) на суму: +14 778 312.00 грн.

В акті перевірки зазначено, що позивач неправомірно не збільшив фінансовий результат до оподаткування на суму нарахованої амортизації МНМА, що начебто призвело до завищення показника в розділі Різниці, на які зменшують фінансовий результат додатка РІ до рядка 03 Податкової декларації з податку на прибуток підприємств.

Дані бухгалтерського обліку позивача свідчать, що на виконання приписів чинного законодавства, протягом періоду часу за який проводилася перевірка, позивач нараховував амортизацію, в тому числі, амортизацію малоцінних необоротних матеріальних активів (MHMA).

Так, на бухгалтерському рахунку 1322 позивачем відображалась амортизація МНМА, яка за період, що перевірявся, склала 14 778 316,02 грн, в тому числі за періодами: 2017 рік - 1 904 300,12 грн, 2018 рік - 775 681,64 грн, 2019 рік - 2 958 069,62 грн, 2020 рік - 963 362,75 грн, 2021 рік - 6 359 353,59 грн, 2022 рік - 1 138 723,43 грн. 3 квартали 2023 року - 678 824,87 грн.

10. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України ( далі - ПК України).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до пункту 14.1.36 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, надання послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пункту 75.1.2 статті 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Підпунктами «а», «б», пункту 185.1 статті 185 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування (ПДВ) є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені положеннями статті 198 ПК України.

Так, відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з абзацами першим та другим пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/ розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Положеннями п. 201.1 ст. 201 ПК України встановлено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до статті 1 Закону №996-ХІV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною другою зазначеної статті передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

Недоведеність змін у структурі активів платника та їх кількісних показників позбавляє первинні документи доказової сили для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

За змістом підпункту 134.1.1. пункту 134.1. статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є, зокрема, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Статтею 135 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК Украі?ни фінансовии? результат до оподаткування збільшується на суму нарахованоі? амортизаціі? основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансовоі? звітності.

Відповідно до пункту 4 НПСБО 7 «Основні засоби» основні засоби - матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання і?х у процесі виробництва або постачання товарів, виконання робіт і надання послуг, здавання в оренду особам або для здіи?снення адміністративних та соціально-культурних функціи? очікувании? строк корисного використання (експлуатаціі?) яких більше одного року (або операціи?ного циклу, якщо він довшии? за рік).

Приписами абзацу 1 пункту 138.2 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат, витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання, яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9 пункт 139.1 статті 139 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 138.2. статті 138 ПК Украі?ни встановлено, що фінансовии? результат до оподаткування зменшується на суму розрахованоі? амортизаціі? основних засобів або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 цієі? статті.

Пунктом 138.3 статті 138 ПК Украі?ни встановлено, що розрахунок амортизаціі? основних засобів або нематеріальних активів здіи?снюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансовоі? звітності з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 розділу I цього Кодексу, підпунктами 138.3.2 - 138.3.4 цього пункту. При такому розрахунку застосовуються методи нарахування амортизаціі?, передбачені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, крім «виробничого» методу.

Відповідно до пп. 14.1.138 п. 14.1 ст. 14 ПК Украі?ни, основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестиціи?, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 20000 (до 23.05.2020 - 6000) гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарськіи? діяльності платника податку, вартість яких перевищує 20000 (до 23.05.2020 - 6000) гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікувании? строк корисного використання (експлуатаціі?) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операціи?нии? цикл, якщо він довшии? за рік).

Відповідно до пп. 14.1.202 п. 14.1 ст.14 ПКУ продаж (реалізація) товарів - будь-які операціі?, що здіи?снюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків і?і? надання, також операціі? з безоплатного надання товарів.

Дохід (виручка) від реалізаціі? продукціі? (товарів, робіт, послуг) - загальнии? дохід (виручка) від реалізаціі? продукціі?, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).

Чистии? дохід від реалізаціі? продукціі? (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізаціі? продукціі?, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.

До складу інших операціи?них доходів включаються суми інших доходів від операціи?ноі? діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізаціі? продукціі? (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операціи?ноі? оренди активів; дохід від операціи??них курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізаціі? оборотних активів (крім фінансових інвестиціи?), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо.

Відповідно до п. 5 та п. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи» (далі - П(С)БО 15), затвердженого наказом Міністерства фінансів Украі?ни від 29.11.1999 № 290 визначено наступне дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Пунктом 7 П(С)БО 15 встановлено, що визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: - дохід (виручка) від реалізаціі? продукціі? (товарів, робіт, послуг) - чистии? дохід від реалізаціі? продукціі? (товарів, робіт, послуг); - інші операціи?ні доходи; - фінансові доходи; - інші доходи.

Згідно пункту 8 П(С)БО 15 Дохід (виручка) від реалізаціі? продукціі? (товарів, інших активів) визнається в разі наявності всіх наведених нижче умов: покупцеві передані ризики и? вигоди, пов`язані з правом власності на продукцію (товар, іншии? актив); підприємство не здіи?снює надалі управління та контроль за реалізованою продукцією (товарами, іншими активами); сума доходу (виручка) може бути достовірно визначена; є впевненість, що в результаті операціі? відбудеться збільшення економічних вигод підприємства, а витрати, пов`язані з цією операцією, можуть бути достовірно визначені.

У пункті 7 П(С)БО 16 «Витрати», що затверджене Наказом Міністерства фінансів Украі?ни від 31 грудня 1999 року №318 (далі - П(С)БО 16 «Витрати») визначено, що витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здіи?снені.

Висновки суду апеляційної інстанції.

11. Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині щодо безоплатної передачі книг, колегія суддів зазначає наступне.

Апелянт стверджує, що ТОВ «АЛЬТФАТЕР КИЇВ» не включило до складу показників у рядку 01 Декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» суму 67200 грн від безоплатної передачі книжок.

Надаючи оцінку таким доводам контролюючого органу, колегія суддів відзначає, що згідно пункту 8 П(С)БО 15 дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, інших активів) визнається в разі наявності всіх наведених нижче умов: покупцеві передані ризики й вигоди, пов`язані з правом власності на продукцію (товар, інший актив); підприємство не здійснює надалі управління та контроль за реалізованою продукцією (товарами, іншими активами); сума доходу (виручка) може бути достовірно визначена; є впевненість, що в результаті операції відбудеться збільшення економічних вигод підприємства, а витрати, пов`язані з цією операцією, можуть бути достовірно визначені.

Згідно з 6 П(С)БО 16, витратами звітного періоду визнаються або зменшення

активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення

власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу

внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що

ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Так, в ході перевірки контролюючим органом встановлено, що Позивачем згідно з наказом від 28.10.2022 №38-Г/б «Про безоплатну передачу книжок», передано книги, які є благодійною допомогою та призначені для передачі українським громадянам, переважно діткам, які тимчасово переселились в Польщу через збройну агресію РФ в Україні.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, в зазначеній операції відбувалося зменшення активів Позивача у вигляді книг (передача раніше придбаних книг) внаслідок їх безоплатного відчуження з благодійною метою, а не їх безоплатне надходження (книги раніше були придбані на оплатній основі). Відтак, відсутні підстави стверджувати, що в результаті операції відбулося збільшення економічних вигод підприємства. Отже, умови необхідні для визнання цієї операції доходом, як це встановлено нормами НП(С)БО 15 не виконуються, а тому відсутні підстави вважати витрати в розмірі 67000 грн доходом.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання Апелянта на положення абзацу першого пункту 7 П(С)БО 16 «Витрати», оскільки воно спрямоване на дотримання принципу відповідності доходів і витрат, а не необхідності визнання доходів як таких у разі наявності витрат.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ТОВ «АЛЬТФАТЕР КИЇВ» правомірно не включило до складу показників у рядку 01 Декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» суму 67 200,00 грн від безоплатної передачі книжок.

12. Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині щодо здійснення господарських операцій між Позивачем та ТОВ «ЕНЕРГОЕКСПЕРТСЕРВІС», колегія суддів зазначає наступне.

Так, для встановлення правомірності визначення платником податків його податкових зобов`язань з ПДВ належить з`ясувати реальність руху активів і коштів у процесі здійснення господарських операцій, господарську мету укладання відповідних договорів та економічний результат їх вчинення.

При цьому, при оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників господарських операцій, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

Стверджуючи про нереальність операцій між ТОВ «АЛЬТФАТЕР КИЇВ» та ТОВ «ЕНЕРГОЕКСПЕРТСЕРВІС» контролюючий орган зокрема зазначає, що до перевірки Позивачем не було надано підтверджуючих документів, що давали б змогу ідентифікувати конкретний зміст наданих послуг (робіт), а також не доведено зв`язок із господарською діяльністю підприємства.

Втім, колегія суддів не погоджується з такими доводами Апелянта, оскільки як вже було зазначено вище, у 2017 - 2018 роках Позивачу надавалися послуги із миття контейнерів за місцем дислокації та в кількості, які передбачені для Позивача умовами відповідних договорів із КП «Київкомунсервіс» (що свідчить також про наявність розумної економічної причини - необхідність належного виконання позивачем умов укладених ним договорів із КП «Київкомунсервіс»).

Зазначені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копією договору на виконання робіт №03/06 від 03.06.2015, та первинних документів, зокрема актами наданих послуг за період квітень 2017 року - вересень 2018 року, а саме: акт №4 від 30.04.2017, акт №5 від 31.05.2017, акт №6 від 30.06.2017, акт №7 від 31.07. 2017, акт №8 від 31.08. 2017, акт №9 від 30.09. 2017, акт №10 від 31.10. 2017, акт №11 від 30.11. 2017, акт №12 від 31.12. 2017, акт №1 від 31.01.2018, акт №2 від 28.02. 2018, акт №4 від 31.03. 2018, акт №4 від 31.03. 2018, акт №5 від 30.04. 2018, акт №6 від 31.05. 2018, акт №7 від 30.06. 2018, акт №8 від 31.07. 2018, акт №9 від 31.08. 2018, акт №11 від 30.09. 2018; специфікаціями щодо деталізації послуг: специфікація №2/4, специфікація №2/5, специфікація №2/6, специфікація №2/7, специфікація №2/8, специфікація №2/9, специфікація №2/10, специфікація №2/11, специфікація №2/12, специфікація №3/1, специфікація №3/2, специфікація №3/3, специфікація №3/4, специфікація №3/5, специфікація №3/6, специфікація №3/7, специфікація №3/8, специфікація №3/9.

Посилання Апелянта на ненадання Позивачем звітів щодо визначення рівня забрудненості контейнерів колегія суддів до уваги не приймає, оскільки як правильно відзначив суд першої інстанції, санітарний стан конкретного контейнеру не міг бути підставою для прийняття рішення про його миття або не миття; чинні на той час санітарні норми вимагали від Позивача забезпечити регулярне миття кожного контейнеру. Зокрема, пунктами 2.2 та 2.3 Договору були передбачена черговість надання послуг із миття - 30 - 90 контейнерів кожні 10 календарних днів. Крім того, умови щодо кількості та місця розташування контейнерів погоджувалися у зазначених вище специфікаціях.

Твердження контролюючого органу про обов?язковість наявності у Позивача документального підтвердження щодо вивезення контейнерів на мийку з датами вивезення, задіяного транспорту, маршруту перевезення, документів, що засвідчують транспортування контейнерів та місця проведення дезінфекційних робіт, документів, на підставі яких ТОВ «Енергоекспертсервіс» приймав та повертав контейнери, та інформації щодо переліку об?єктів, на яких проводились такі роботи є безпідставними, оскільки місця розташування та кількість контейнерів, на яких проводились такі роботи (мийка), зазначені у специфікаціях №2/4 - 3/9, які складалися між Позивачем та виконавцем послуг у період із квітня 2017 року по вересень 2018 року, і відповідають місцям дислокації та кількості контейнерів, погоджених із КП «Київкомунсервіс» у відповідних додаткових угодах до договорів про надання Позивачем послуг про вивезення побутових відходів.

Водночас, Апелянт ставить під сумнів можливість отримання Позивачем зазначених послуг від вказаного контрагента з тих підстав, що за результатами аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в інформаційно- аналітичних ресурсах ДПС, відповідно до якої не вдалося встановити достатніх, на думку контролюючого органу, трудових та матеріальних ресурсів у контрагентів.

Втім, з огляду на приписи частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Тобто саме на відповідача покладено обов`язок доказування правомірності прийняття оскаржуваних у цій справі податкових повідомлень - рішень.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження своїх доводів, як того вимагають приписи процесуального закону, контролюючий орган не надав.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, зокрема, але не виключно, в постановах від 30.09.2021 у справі №400/1986/19, від 28.12.2022 у справі №520/1284/19, від 31.10.2023 у справі 520/18341/21, від 14 лютого 2024 у справі № 640/5408/21 відносно того, що інформація, яка міститься в інформаційних базах даних контролюючих органів носить інформативний характер, не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не може бути самостійним та належним доказом в розумінні процесуального закону щодо наявності порушень податкового законодавства. При цьому Верховним Судом постійно наголошується про необхідність дослідження сукупності обставин справи та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій у конкретному спірному випадку. Такі обставини, зокрема як відсутність у контрагентів технічних, технологічних, трудових та інших ресурсів можуть свідчити на користь висновку про нереальність господарських операцій виключно за наявності підтвердження таких обставин належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами та в сукупності з іншими встановленими обставинами, які також мають свідчити про безпідставність (неправомірність) формування даних податкового обліку.

Окрім того, стверджуючи про недостатню кількість трудових ресурсів для виконання зобов`язань за договором від 03.06.2015 №06/6, контролюючий орган жодним чином не обґрунтовує такі висновки, не зазначає яка кількість працівників є необхідною для здійснення миття контейнерів у задекларованих обсягах, не посилається на спосіб у який зазначені послуги надавалися.

Крім того, відповідно до висновку Верховного Суду, висловленого, зокрема, в постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 826/14549/15, від 06 лютого 2018 року у справі № 816/166/15-а, від 13 серпня 2020 року у справі № 520/4829/19, від 21 жовтня 2020 року у справі № 140/1845/19, відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Разом з тим, Апелянтом не доведено обставин та не надано доказів, які б свідчили про штучний характер господарських операцій між Позивачем та його контрагентом, невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії Позивача та його контрагента були спрямовані на отримання виключно необґрунтованої податкової вигоди.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, контролюючим органом не доведено тих обставин, на які він посилався, обґрунтовуючи неповноту встановлення обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

13. Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині щодо здійснення господарських операцій між Позивачем та ФОП ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Так, обґрунтовуючи нереальність надання ФОП ОСОБА_1 юридичних послуг Позивачу, контролюючий орган стверджує, що акти наданих послуг не містять інформацію щодо виду (номенклатури), обсягу, періоду (місце та час), складової вартості, конкретних ресурсів для надання послуг (матеріальних та трудових), об`єкту виконання (їх замовник тощо) чи їх використання в фінансово-господарській діяльності ТОВ «АЛЬТФАТЕР КИЇВ».

Надаючи оцінку таким доводам Апелянта, колегія суддів відзначає, що деталізація змісту й обсягу господарських операцій законодавством не встановлена, а умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №910/11980/21.

З огляду на зазначене вище, надані Позивачем документи містять достатню інформацію для розкриття змісту даних господарських операцій і їх пов?язаності із господарською діяльністю позивача для визначення відповідних витрат, зокрема згідно актів наданих послуг ФОП ОСОБА_1 надано клієнту такі правові послуги:

- Акт № 5 від 28.04.2017: ознайомлення з документами та надання їм правової оцінки; підготовка документів для тендерів по НТКУ «КПІ» та Національному медичному університету ім. О.О. Богомольця; надання рекомендацій та консультацій по законодавству України;

- Акт 4 від 03.04.2017: ознайомлення з документами та надання їм правової оцінки; договірна робота; надання рекомендацій та консультацій по законодавству України;

- Акт №1 від 29.09.2017: правове забезпечення досудового врегулювання спору у справі про стягнення боргу з КП «Київкомунсервіс»; підготовка та аналіз документів, необхідних для пред`явлення позову до боржника Клієнта; складання та пред`явлення до господарського суду позовної заяви, забезпечення надсилання копій позовної заяви та/або інших необхідних документів відповідачу у справі; представництво інтересів Клієнта в Господарському суді м. Києва у справі; надання усних консультацій з поточних питань, які виникають у процесі виконання цієї угоди;

- Акт №6 від 30.10.2020: правовий аналіз боргових зобов`язань замовників за надані послуги; підготовка проєктів документів; надання практичних рекомендацій та консультації по законодавству України;

- та інші.

Проаналізувавши зміст наявних у матеріалах справи актів наданих послуг, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів Апелянта щодо їхньої недеталізованості в частині розкриття інформації як про обсяг наданих послуг, так і про кількість осіб, які були залученні до їх надання.

Розрахунки за надані правові послуги були здійснені в повному обсязі, що призвело до реальної зміни майнового стану, як Позивача, так і його контрагента.

Твердження Апелянта, що неможливо встановити що стало підставо для оплати на рахунок ФОП ОСОБА_1 40 874, 90 грн відповідно до платіжного доручення № 6845 від 27.07.2017 спростовується наявними у матеріалах справи доказами. Так, оплата за правові послуги за угодою про надання правової допомоги № 2504/17/1 від 25.04.2017 року була здійснена в якості авансу на підставі положень пункту 6 вказаної угоди, що Відповідачем не заперечується.

Доводи контролюючого органу про те, що акти про надання правових послуг від 30.04.2019, 31.05.2019, 27.06.2019, 15.07.2019 підписані ОСОБА_2 , що не зареєстровании? як керівник ТОВ «АЛЬТФАТЕР КИІ?В» ні до 19.07.2019, ні після 19.07.2019 (на тои? час ДП «Фірма Альтфатер Киі?в») апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки згідно з рішенням № 01Р-190326 починаючи з 26 березня 2019 року саме Голова Комісії з припинення - Королюк О.Б., набув повноважень щодо представництва Позивача у його відносинах з третіми особами, про що також були внесені відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується витягом № від 19 квітня 2019 року.

Отже, доводи Апелянта не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність реального характеру задекларованих господарських операцій між Позивачем та ФОП ОСОБА_1 .

14. Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині щодо правильності нарахування амортизаційних відрахувань, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, Апелянт стверджує, що ТОВ «АЛЬТФАТЕР КИЇВ» відобразило розрахунок амортизації в рядку 1.1.1 Додатка РІ до Декларації з податку на прибуток за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 та 3 квартали 2023 без розрахунку амортизації активів, вартість яких не перевищує 20000 (до 23.05.2020 - 6000) гривень, що призвело до заниження різниць, що виникають відповідно до статті 138 ПК України 14 778 312 грн.

Разом з тим, контролюючий орган зазначає, що фінансовий результат збільшується на суму амортизації основних засобів з урахуванням активів, вартість яких не перевищує 20000 (до 23.05.2020 - 6000) гривень, що Позивачем в порушення вимог ПК України не відображено, а судом не враховано.

Надаючи оцінку таким доводам Апелянта, колегія суддів зазначає, що в розумінні ПК України амортизація - це систематичний розподіл вартості основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів, що амортизується, протягом строку їх корисного використання (експлуатації) (підпункт 14.1.3 пункту 14 статті 14 ПК України).

Різниці, які виникають при нарахуванні амортизації необоротних активів, визначаються відповідно до вимог ст. 138 Податкового кодексу України.

Як правильно зазначає Апелянт, фінансовий результат до оподаткування збільшується на суму нарахованої амортизації основних засобів та/або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності та зменшується на суму розрахованої амортизації основних засобів та/або нематеріальних активів відповідно до п. 138.3 ст. 138 Податкового кодексу України (п.п. 138.1, 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України).

Разом з тим, виходячи з положень підпункту 138.3.1 пункту 138.3 статті 138 ПК України при розрахунку амортизації застосовуються національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку або міжнародні стандарти фінансової звітності з урахуванням обмежень, що встановлені, зокрема, підпунктом 138.3.2 пункту 138.3 статті 138 ПК України.

Тобто, для цілей оподаткування амортизація основних засобів нараховується у разі їх експлуатації при здійсненні господарської діяльності платника податку.

Відповідно до Національного положення (стандарта) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затв. наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 №92 основні засоби - матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).

На відміну від правил бухгалтерського обліку, у податковому обліку до малоцінних необоротних матеріальних активів відносяться активи вартістю не більше 20 тис. грн. та строком корисного використання більше одного року (до 23.05.2020 - 6 тис. грн.).

Отже, оскільки малоцінні необоротні матеріальні активи не належать до основних засобів, то різниці, які визначаються згідно зі ст. 138 Податкового кодексу України, за такими активами не виникають.

Відображення різниць, які виникають при нарахуванні амортизації необоротних активів та передбачають коригування фінансового результату до оподаткування на підставі пп. 138.1, 138.2 ст.138 Податкового кодексу України, здійснюється у рядках 1.1.1 та 1.2.1 АМ додатка РІ «Різниці» (далі - додаток РІ) до рядка 03 РІ Податкової декларації з податку на прибуток підприємств:

- у рядку 1.1.1 додатка РІ до Декларації відображається сума нарахованої амортизації необоротних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;

- у рядку 1.2.1 АМ додатка РІ до Декларації відображається сума розрахованої амортизації необоротних активів відповідно до п. 138.3 ст. 138 ПКУ.

Тож, у рядках 1.1.1 та 1.2.1 АМ додатка РІ до Декларації зазначаються різниці, які виникають при нарахуванні амортизації необоротних активів без врахування амортизації малоцінних необоротних матеріальних активів, інформація щодо яких також не відображається у додатку АМ до Декларації.

З огляду на викладене, висновки Відповідача про порушення позивачем п. 138.1 ст.138 Податкового кодексу України не знайшли свого підтвердження.

При цьому, колегія суддів відзначає, що зазначена вище правова позиція неодноразово висловлювалася у численних податкових консультаціях та безпосередньо на офіційному веб-сайті Державної податкової служби України (Загальнодоступний інформаційно-довідниковий ресурс ДПС України URL: https://zir.tax.gov.ua/main/bz/view/?src=ques&id=35246).

Отже, доводи Апелянта не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

15. Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

16. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

17. Таким чином, апеляційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 05.08.2025.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Є.І. Мєзєнцев

В.В. Файдюк