Справа № 157/919/25
Суддя: Антонюк О. В.
Дата ухвалення: 2025-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 157/919/25
Провадження №2-а/157/98/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року місто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря судового засідання Солошик Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача інспектор Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Волинській області Дем`янік Андрій Степанович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позов шляхом подання позовної заяви, що підписана електронним цифровим підписом його представником адвокатом Колєсніком Б.В., повноваження якого підтверджуються ордером серії АС № 11240040 від 16 травня 2025 року та договором про надання правової допомоги № 407 від 13 травня 2025 року, до Головного управління Національної поліції України у Волинській області (далі ГУНП у Волинській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача інспектор Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Волинській області Дем`янік Андрій Степанович, у якому просить поновити йому ( ОСОБА_1 ) пропущений з поважних причин строк на оскарження постанови, прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, визнати протиправною та скасувати постанову інспектора Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Волинській області Дем`яніка Андрія Степановича по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4678709 від 08 травня 2025 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, стягнути понесені позивачем судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП у Волинській області. В обґрунтування вимог зазначає, що оскаржувану постанову позивач фактично отримав 13 травня 2025 року засобами поштового зв`язку у конверті з ідентифікатором № 769, що підтверджується відомостями про відстеження поштового відправлення за аналогічним номером, хоча в них з невідомих для сторони позивача причин помилково вказано датою вручення вищезгаданого конверту «15.05.2025». Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 нібито 07 травня 2025 року близько 10 години у місті Камені-Каширському Волинської області по вулиці Шевченка на території КНП «Камінь-Каширська ЦРЛ» здійснив стоянку транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_1 , створивши перешкоду для руху, чим порушив п. 15.10 Правил дорожнього руху, у чому поліцейський вбачає ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України. Відповідно до постанови поліцейським було прийнято рішення про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. ОСОБА_1 інкримінованого йому діяння не вчиняв і таке цілком оспорює, а у відповідача відсутні докази протилежного. Поряд із цим, оскаржувана постанова не містить жодного посилання на докази вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення: показання технічних приладів, аудіозаписи, відомості про свідків та очевидців події тощо. Отже, поліцейський неналежним чином виконав свій обов`язок щодо збирання доказів, закріплений у ч. 2 ст. 251 КпАП України, та обов`язок належного оформлення адміністративних матеріалів, а це, в свою чергу, свідчить про недоведеність обставин, викладених в оскаржуваній постанові і, відповідно, недоведеність складу й події інкримінованого позивачу правопорушення. Таким чином, оскаржувана постанова є незаконною, протиправною, такою, що містить неправдиву інформацію, яка не підкріплена жодним належним і допустимим джерелом фактичних даних і не відповідає дійсності, а також складеною з очевидними, грубими порушеннями чинного законодавства України та об`єктивною відсутністю будь-яких доказів події правопорушення, внаслідок чого вона має бути скасована, а провадження у справі закрито. Поліцейським при складанні вказаної вище постанови було вчинено порушення наступних правових норм: ч. 2 ст. 251 КпАП України, оскільки поліцейський неналежним чином виконав свій обов`язок щодо збирання доказів, а це, в свою чергу, свідчить про недоведеність обставин, викладених в постанові, і, відповідно, недоведеність складу й події правопорушення; недотримання приписів ст. 280 КпАП України внаслідок невстановлення поліцейським при винесенні оскаржуваної постанови всіх обов`язкових обставин: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винен ОСОБА_1 в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, чи був виклик завідомо неправдивим і безпідставним. Тобто, взагалі не встановлювались подія та склад правопорушення, обтяжуючі та пом`якшуючі обставини; порушення ст. 283 КпАП України, так як в оскаржуваній постанові не зазначено жодного належного та допустимого доказу наявності події адміністративного правопорушення, інкримінованого позивачу, в результаті чого лишається незрозумілим, яким чином поліцейський дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у інкримінованому йому діянні. З огляду на вказане, безперервний відеозапис з портативного реєстратора посадової особи відповідача, що виносила оспорювану постанову, мав би бути беззаперечним, належним й допустимим доказом у даній справі за умови достовірного встановлення приладу (або приладів), яким такий відеозапис здійснювався, а також його належного засвідчення відповідно до приписів ст. 99 КАС України. У зв`язку ж із відсутністю в постанові інформації про пристрій, яким було здійснено відеозапис (не зазначено марку, модель, серійний номер та на який саме носій інформації здійснювався запис), неможливо розглядати наявні дані як належний і допустимий доказ, навіть якщо такі будуть надані до суду. Таким чином, оскаржувана постанова ґрунтується виключно на твердженнях працівника поліції (по суті - відповідача), викладених в самій постанові, які відповідно до п. 7 Розділу X Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом MВC України від 07 листопада 2015 року № 1395 (надалі за текстом - Інструкція № 1395), не можуть вважатись допустимими й достовірними доказами, оскільки в неупередженості поліцейських є сумніви, з чим погодився і Верховний Суд в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 536/1703/17, вказавши: «колегія суддів звертає увагу на те, що суди обґрунтовано не взяли до уваги покази працівника поліції ОСОБА 2, надані під час розгляду справи в суді першої інстанції в якості свідка, зважаючи на те, що він є заінтересованою особою при розгляді цієї справи, а тому вказане ставить під сумнів дотримання вимог щодо об`єктивності з`ясування обставин». Відповідачем також було грубо порушено вимоги Інструкції № 1395, а саме: п. 10 Розділу III Інструкції № 1395, відповідно до якого поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю; як вже було вказано вище, поліцейський не зібрав жодного допустимого та належного доказу у даній справі взагалі, тому, очевидним є факт неповного та необ`єктивного їх дослідження, а поліцейським винесено оскаржувану постанову без обґрунтованої оцінки всіх доказів, оскільки він їх взагалі не здобув; п. 2 Розділу IV Інструкції № 1395, згідно з яким зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати вимогам ст. 283 КпАП України, чого, як вже вказано вище, в даному випадку не зроблено, - грубо проігноровані вимоги ч. 3 ст. 283 КпАП України. Також поліцейський неналежно виконав свої обов`язки, передбачені нормами КпАП України: в порушення ч. 2 ст. 251 та ст. 252 КпАП України не зібрано жодного належного і допустимого доказу у справі і, відповідно, не досліджено повно та об`єктивно всі обставини справи в їх сукупності; в порушення вимог ст. 280 КпАП України відповідачем взагалі не встановлено обставин, котрі підлягали обов`язковому встановленню; всупереч приписам ч. 3 ст. 283 КпАП України поліцейським не вказано в оскаржуваній постанові відомостей про технічний засіб, яким здійснювалась відеофіксація обставин, зафіксованих в оскаржуваній постанові, якщо така взагалі здійснювалась. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 337/3389/16-а викладено правовий висновок щодо наслідків недотримання суб`єктами владних повноважень конституційних прав особи, що притягується до адміністративної відповідальності, на які в даній справі також посилається і сторона позивача. Так, Верховний Суд дійшов висновку, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного належить відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні. Позивачем було понесено витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 10 000 грн, що підтверджується наступними доказами: договором № 407 про надання правничої допомоги від 13 травня 2025 року, укладеним між позивачем та його представником, за змістом якого сторони узгодили умови надання правничої допомоги й порядок визначення розміру гонорару адвоката (Розділ 3 Договору); актом № 1 про надання правничої допомоги від 16 травня 2025 року, відповідно до якого позивачу було надано правову допомогу на загальну суму 10 000 грн., а саме: 1) 4 000 грн - ознайомлення з матеріалами справи (постанова серії ЕНА № 4678709 від 8 травня 2025 року, супровідні до неї документи), опрацювання нормативно-правових актів та судової практики щодо подібних правовідносин, юридична консультація клієнта та формування остаточної правової позиції по справі; 2) 6 000 грн. - складення, погодження з клієнтом та направлення до Камінь-Каширського районного суду Волинської області позовної заяви про визнання протиправною та скасування постанови інспектора Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області капітана поліції Дем`яніка Андрія Степановича по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4678709 від 08 травня 2025 року; копією прибуткового касового ордера № 161 від 16 травня 2025 року та оригіналом квитанції до нього, за змістом яких адвокатом Колєсніком Б.В. прийнято від позивача на підставі Договору № 407 від 13 травня 2025 року та Акта № 1 про надання правничої допомоги від 16 травня 2025 року грошові кошти у сумі 10 000 грн. Отже, стороною позивача доведено належними та допустимими доказами факт понесення витрат на правничу допомогу у сумі 10 000 грн, розмір даних витрат розраховано в доданому Акті № 1 про надання правничої допомоги від 16 травня 2025 року із дотриманням вимог Договору № 407 про надання правничої допомоги від 16 травня 2025 року, він є співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на отримання додаткових документів та оформлення позовної заяви з додатками до неї, обмеженістю строків їх підготовки та подання, стажем роботи представника, його кваліфікацією та завантаженістю, розміром оподаткування незалежної професійної діяльності (43 відсотки податків та зборів від суми доходу, з яких 22 відсотки ЄСВ, 18 - ПДФО, 3 - військовий збір), значенням даної справи для позивача, розміром штрафу, який накладено відповідачем на ОСОБА_1 , та систематичністю незаконних дій поліції відносно позивача в частині безпідставного його притягнення до адміністративної відповідальності. З огляду на вказане, всі вищевказані витрати підлягають відшкодуванню відповідно до положень чинного законодавства за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Національної поліції у Волинській області, службовою особою якого є інспектор Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області капітан поліції Дем`янік Андрій Степанович.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з викладених у позовній заяві підстав та пояснив, що правопорушення не вчиняв та його до відповідальності притягнуто безпідставно.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області у судове засідання не з`явився, відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом надсилання повістки до його електронного кабінету у системі «Електронний суд», а також на офіційну електронну адресу, зазначену на його офіційному сайті, до електронної скриньки,причину неявки представник відповідач не повідомив.

Третя особа інспектор Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Дем`янік А.С. у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення позивача, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що 08 травня 2025 року інспектором Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Дем`яніком А.С. було винесено постанову серії ЕНА № 4678709 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Як вбачається із змісту цієї постанови, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 15.10 Правил дорожнього руху, а саме 07 травня 2025 року близько 10 год 00 хв у м. Камені-Каширському по вул. Шевченка, на території КНП «Камінь-Каширська ЦРЛ» здійснив стоянку транспортного засобу марки «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_1 , створивши перешкоду для руху.

Частиною 1 ст. 122 КпАП України встановлено адміністративну відповідальність у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до пункту 15.10. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, стоянка забороняється: а) у місцях, де заборонена зупинка; б) на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками); в) на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м; г) ближче 50 м від залізничних переїздів; ґ) поза населеними пунктами в зоні небезпечних поворотів і випуклих переломів поздовжнього профілю дороги з видимістю або оглядовістю менше 100 м хоча б в одному напрямку руху; д) у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів; е) ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства; є) на газонах.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Частиною 1 ст. 251 КпАП України встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КпАП України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 3 ст. 77 КАС України встановлено, що суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Частинами 3, 4 ст. 79 КАС України встановлено, що відповідач повинен подати суду докази разом із поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не подав суду відзиву на позовну заяву та не надав доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, про яке зазначається в оскарженій постанові, та правомірності притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Сама по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення, за відсутності доказів на підтвердження викладених у ній обставин, не може достовірно свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/73700340).

Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Частиною 1 ст. 274 КпАП України встановлено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 5 статті 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки відповідачем не надано суду доказів на доведення факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України, факту порушення п. 15.10 Правил дорожнього руху, тому оскаржувану постанову належить скасувати і провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Наданий суду начальником Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Мартинюком В. відеозапис не містить відомостей про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, за яке останнього притягнуто оскарженою постановою до адміністративної відповідальності у виді штрафу.

Крім того, до подано відеозапису не додано визначеного ст. 59 КАС України документа, що підтверджує повноваження представника відповідача, третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частинами 3 та 4 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану із справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи ( ч. 5 ст. 134 КАС України).

Частиною 7 ст. 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження судових витрат, які позивач поніс за надання правничої допомоги адвокатом Колєсніком Б.В., суду надані: договір № 407 про надання правової допомоги від 13 травня 2025 року, укладений між позивачем та адвокатом Колєсніком Б.В.; акт № 1 про надання правової допомоги від 16 травня 2025 року, згідно з яким останнім було надано правничу допомогу, що полягала у ознайомленні з матеріалами справи (постанова серії ЕНА № 4678709 від 08.05.2025, супровідні до неї документи), опрацюванні нормативно-правових актів та судової практики щодо подібних правовідносин, юридична консультація та формування правової позиції по справі (2 год) - 4 000 грн; у складенні, погодженні з клієнтом та направлення до суду позовної заяви (3 год) 6 000 грн; а також надано квитанцію до прибуткового касового ордера № 161 від 16 травня 2025 року, відповідно до якої ОСОБА_1 сплачено адвокату Колєсніку Б.В. 10 000 грн.

Враховуючи обсяг наданої адвокатом Колєсніком Б.В. правничої допомоги, зміст підготовленої ним позовної заяви, її обсяг та кількість часу, необхідного для підготовки, критерії реальності адвокатських витрат та розумності, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати за надання правничої допомоги адвокатом Колєсніком Б.В. належить стягнути з відповідача як суб`єкта владних повноважень у повному обсязі.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).

Відповідач не заявляв клопотання із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт, про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки вимоги позивача задоволені повністю, тому належить також стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь позивача понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 605 грн 60 коп.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області судові витрати у розмірі 10 605 грн 60 коп.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 77, 159, 242-246, 286 КАС України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача інспектор Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Волинській області Дем`янік Андрій Степанович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - задовольнити повністю.

Постанову серії ЕНА № 4678709 від 08 травня 2025 року про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області (місцезнаходження: вул. Винниченка, 11, м. Луцьк, Волинська область, ЄДРПОУ - 40108604) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 10 605 (десять тисяч шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржена безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Дата складення повного рішення 05 серпня 2025 року.

Головуючий:О.В. Антонюк