Справа № 420/4010/25
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2025-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/4010/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року, прийнятого в порядку письмового провадження суддею Бутенко А.В. у місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі Відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року до 13.01.2017 року включно із застосуванням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців (місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення «базового місяця») - січень 2008 року;

- стягнути з ВЧ НОМЕР_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року до 13.01.2017 року включно у сумі 33 119, 70 грн., розраховану із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення («базового місяця») січень 2008 року;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року до 13.01.2017 року, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2011 року № 159.

Вимоги адміністративного позову обґрунтовано тим, що у період проходження Позивачем військової служби у Відповідача, останнім не виплачувалась індексація грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року до 13.01.2017 року. У зв`язку з чим Позивач звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 із заявою, в якій, зокрема, просив надати довідку про нараховане і виплачене грошове забезпечення та індексацію за відповідний період, а також виплатити останню у повному обсязі. Проте, листом № 475/4/78 від 07.01.2025 року Відповідач відмовив у задоволенні заяви (у частині виплати індексації грошового забезпечення), зазначивши, що виплата індексації грошового забезпечення, на його думку, проводилася у відповідності до чинного законодавства. В свою чергу, не нарахування та невиплата індексації грошового забезпечення у належному розмірі є протиправною бездіяльністю Відповідача, що порушує встановлене статтею 43 Конституції України право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Врахувавши правові висновки Верховного Суду по аналогічним спорам, зокрема викладені у постанові від 04.04.2024 року по справі № 160/4155/22, Позивач вважає, що саме стягнення з Відповідача індексації грошового забезпечення у конкретній сумі буде належним та ефективним способом захисту порушеного права та в такому разі не буде втручання у дискреційні повноваження Відповідача. При цьому, за розрахунком можливої індексації грошового забезпечення за спірний період із застосуванням в якості базового місяця «січень 2008 року» остання становить 33 119, 70 грн.

Також, через порушення строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року до 13.01.2017 року, то наявні підстави для компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України за № 159 від 21.02.2001 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 року позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 13.01.2017 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення («базового місяця») - січень 2008 року;

- зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 13.01.2017 року включно із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року;

- в решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, Позивач звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції змінити його в частині зобов`язання вчинити певні дії та скасувати в частині відмовлених вимогах та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 23.03.2023 року по справі № 400/3826/21, не погоджується із застосованим судом першої інстанції способом захисту порушених прав Позивача, оскільки застосований судом спонукаючий спосіб захисту має усічений вплив, не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів Позивача від порушень з боку Відповідача, а також не вносить юридичної визначеності у спірні правовідносини. Разом з цим, суд першої інстанції частково задовольняючи позов, не перевірив обґрунтованість нарахованих Позивачем сум індексації, не розрахував їх і, відповідно, у судовому рішенні не вказав конкретні суми, на які Позивач має право та які Відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити.

Також апелянт не погоджується із висновками суду першої інстанції про передчасність позовних вимог щодо компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення з оглядку на неврахуванням судом практики Верховного Суду по аналогічним правовідносинам, викладених у постанові від 15.10.2020 року по справі № 240/11439/19 та від 13.01.2020 року по справі № 803/203/17. Оскільки Відповідач протиправно не нарахував та не виплатив Позивачу індексації грошового забезпечення, покладення на Військову частину обов`язку виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації буде законним та обґрунтованим.

Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню в частині обраного судом засобу відновлення порушеного права Позивача та відмови у задоволенні позову з прийняттям в цій частині нової постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з наступних підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, Позивач проходив військову службу у Відповідача, проте у період з 01.12.2015 року по 13.01.2017 року Позивачу не виплачувалась індексація грошового забезпечення.

У грудні 2024 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою, в якій, зокрема, просив нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 13.01.2017 року враховуючи базовий місяць січень 2008 року.

Однак листом № 475/4/78 від 07.01.2025 року Відповідач відмовив у задоволенні заяви Позивача (у частині виплати індексації грошового забезпечення), зазначивши, що виплата індексації грошового забезпечення, на його думку, проводилася у відповідності до чинного законодавства.

Не нарахування та невиплата ВЧ НОМЕР_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 року по 13.01.2017 року ОСОБА_1 вважає протиправною бездіяльністю, що порушує право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, тому звернувся до суду з даним позовом.

Розглянувши справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на те, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Враховуючи незмінність посадового окладу за посадою, яку займав Позивач у спірний період, тому обчислення індексації грошового забезпечення має проводитись виходячи з базового місяця «січень 2008 року». Обираючи спосіб захисту прав Позивача, суд першої інстанції вважав належним та достатнім зобов`язати Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за спірний період із урахуванням базового місяця для нарахування індексації січень 2008 року.

Щодо вимоги про виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за спірний період, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині з огляду на її передчасність, оскільки таке право Відповідачем ще порушено не було.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності у Позивача права на отримання індексації грошового забезпечення у спірній період й це право порушене Відповідачем, проте колегія суддів не може погодитись із застосованим судом першої інстанції способом захисту відновлення порушеного права Позивача в цій частині позовних вимог, а також колегія суддів не погоджується із висновками суду про передчасність вимоги про виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за спірний період, у зв`язку з чим невірно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи у зазначених частинах, з огляду на наступне.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як з`ясовано колегією суддів, в межах цієї справи, спірним питанням було, зокрема наявність чи відсутність протиправної бездіяльності Відповідача у не нарахуванні і не виплаті Позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 13.01.2017 року включно із застосуванням в якості базового місяця «січень 2008 року».

В свою чергу, суд першої інстанції вирішуючи спірне питання дійшов обґрунтованого висновку щодо протиправної бездіяльності Відповідача у не нарахуванні і не виплаті Позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 13.01.2017 року включно із застосуванням в якості базового місяця «січень 2008 року», з яким судова колегія повністю погоджується, оскільки такі висновки повністю відповідають обставинам справи та узгоджуються із висновками Верховного Суду по аналогічним спорам.

Водночас, обираючи спосіб захисту порушених прав Позивача з боку Відповідача в цій частині позову, суд першої інстанції вважав належним та достатнім зобов`язати Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за спірний період із урахуванням базового місяця для нарахування індексації «січень 2008 року», однак Позивач не погодився із таким способом захисту, тому оскаржив його до суду апеляційної інстанції.

Відтак, дана справа в цій частині позовних вимог переглядається апеляційним судом виключно в межах застосованого судом першої інстанції способу відновлення порушених прав Позивача з боку Відповідача.

Так, апеляційний суд наголошує, що Відповідач, здійснюючи нарахування індексації, не має дискреційних повноважень щодо визначення базового місяця індексації, оскільки не вправі обирати його на власний розсуд, а має діяти у чітко визначених межах закону.

Разом з тим, наявність у Відповідача повноважень щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з урахуванням, окрім іншого, певного базового місяця індексації, не скасовує компетенції суду щодо можливості зобов`язання Відповідача враховувати при обчисленні індексації конкретний базовий місяць, за наявності про це відповідного спору між сторонами.

Колегія суддів наголошує, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування індексації, які встановлені Порядком № 1078, повноваження військової частини щодо виплати цієї суми індексації не є дискреційними.

Обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати такий вид індексації грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі № 260/6386/21 від 11.05.2023 року.

Частиною 5 статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи, що обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушених прав Позивача, задоволення позову щодо зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 13.01.2017 року включно, на думку колегії суддів, має відбуватися з одночасним визначенням «січня 2008 року» як базового місяця для проведення індексації, що вірно зроблено судом першої інстанції.

В свою чергу, згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, в постанові по справі № 320/8554/21 від 20.04.2023 року, постанові по справі № 400/3826/21 від 23.03.2023 року, в даному випадку суд має дослідити питання обґрунтованості здійсненого Позивачем розрахунку суми індексації грошового забезпечення та вказати у судовому рішенні конкретні суми, на які Позивач має право та які Відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити.

Дослідивши наданий представником Позивача розрахунок індексації за період з 01.12.2015 року до 13.01.2017 року включно, врахувавши коефіцієнт індексації та прожитковий мінімум, перевіривши наведений розрахунок на Калькуляторі розрахунку суми індексації зарплати (https://ips.ligazakon.net/calculator/zp) та на офіційному сайті Мінфіну України (https://index.minfin.com.ua/ua/labour/salary/indexing/), колегія суддів дійшла висновку, що за цей період Позивач мав право на виплату індексації, із застосуванням базового місяця «січень 2008 року», на суму 34 992, 04 грн..

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, Відповідачем нараховано та виплачено Позивачу індексацію грошового забезпечення за спірний період в сумі 1 872, 34 грн. у грудні 2015 року, що підтверджується довідкою про розміри щомісячних видів грошового забезпечення (у тому числі додаткових) за період з 01.12.2015 року до 13.01.2017 року, яка видана Відповідачем за № 475/4/42 від 04.01.2025 року.

Таким чином, недоплачена сума індексації Позивача за період з 01.12.2015 року по 13.01.2017 року включно становить 33 119, 70 грн. (34 992, 04 - 1 872, 34), яка підлягає нарахуванню та виплаті.

Проте, суд першої інстанції не обрав належний спосіб захисту порушених прав Позивача, не з`ясував і не дослідив усі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору в означеній частині позовних вимог, оскільки згідно з практикою Верховного Суду, на яку доречно посилається Позивач в апеляційній скарзі, якщо суд установив, що Позивач має право на отримання індексації й це право порушене Відповідачем, то суд має визначити в ухваленому рішенні суму індексації, яка підлягає до нарахування та виплати Позивачу, а не визначення в ухваленому судовому рішенні конкретної суми індексації, яка належить до нарахування та виплати Відповідачем, не вносить юридичної визначеності у ці спірні правовідносини і не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів Позивача від порушень з боку Відповідача.

Таким чином є слушними доводи апеляційної скарги стосовно того, що застосований судом попередньої інстанції спосіб захисту не вносить юридичної визначеності у спірні правовідносини та не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів Позивача від порушень з боку Відповідача, оскільки суд в ухваленому рішенні не розрахував та не визначив конкретної суми індексації грошового забезпечення, яку Відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити Позивачу, а також не перевірив розраховану Позивачем суму індексації.

Колегія суддів враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Позивача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині обраного судом засобу відновлення порушеного права Позивача з прийняттям в цій частині нового рішення із зазначенням конкретної суми індексації, на яку Позивач має право за період з 01.12.2015 року по 13.01.2017 року включно, що становить 33 119, 70 грн..

При цьому, колегія суддів зазначає, що до стягнення підлягаю суму, які попередньо були нараховані, але не було виплачені з вини суб`єкта владних повноважень, але в даному випадку спірні суми не були нараховані Відповідачем на користь Позивача, відтак, належним та ефективним способом захисту прав Позивача в даному випадку буде саме зобов`язати Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 13.01.2017 року включно із застосуванням в якості базового місяця «січень 2008 року» в сумі 33 119, 70 грн..

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності у Позивача права на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 13.01.2017 року включно, колегія суддів виходить з наступного.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі Порядок № 159).

Так, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі № 2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Аналізуючи вищенаведені правові норми у подібних відносинах Верховний Суду у постанові від 15.10.2020 року по справі № 240/11882/19 дійшов висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 року по справі № 810/1092/17 та від 13.01.2020 року по справі № 803/203/17.

У випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.

Подібна правова позиція уже була висловлена Верховним Судом у постановах від 04.04.2018 року по справі № 822/1110/16, від 20.12.2019 року по справі № 822/1731/16, від 13.03.2020 року по справі № 803/1565/17.

З урахуванням встановленням у даній справі невиплати Позивачу за період з 01.12.2015 року по 13.01.2017 року включно індексації грошового забезпечення в сумі 33 119, 70 грн., яке входить до складу грошового забезпечення, колегія суддів дійшла висновку про наявність у Відповідача обов`язку нарахувати та виплатити Позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму недоплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати.

Проте, вирішуючи спірне питання в цій частині позовних вимог суд першої інстанції дійшов до протилежного висновку через невірне тлумачення законодавства, яке регулює спірні правовідносини, що призвело до невірного вирішення справи по суті, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог, з прийняттям нового рішення про їх задоволення.

Резюмуючи все викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та про неправильне застосування норм матеріального права, знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду даної справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання вчинити певні дії та відмови у задоволенні позовних вимог, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Отже, слушними є доводи апеляційної скарги, тому така підлягає до задоволенню.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

В свою чергу, як визначено п.п. 1 та 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 317 КАС України).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Позивача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині зобов`язання вчинити певні дії та відмовлених позовних вимогах, з прийняттям нового рішення про їх задоволення.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1 статті 308 КАС України). Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки висновкам суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим у вказані частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 308, 310, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії скасувати в частині зобов`язання вчинити певні дії та відмови у задоволенні позовних вимог.

Прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 13.01.2017 року включно із застосуванням в якості базового місяця «січень 2008 року» у загальній сумі 33 119 (тридцять три тисячі сто дев`ятнадцять) гривень 70 копійок.

Зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року до 13.01.2017 року відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2011 року.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: М.П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко