Справа № 585/2016/25
Суддя: Цвєлодуб Г. О.
Дата ухвалення: 2025-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 585/2016/25
Номер провадження 2-а/585/33/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Цвєлодуб Г.О.,

за участю секретаря судового засідання Салій О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни Сумської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , поданої його представником - адвокатом Брайко Юлією Валеріївною, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

30 травня 2025 року представник позивача адвокат Брайко Ю.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить: скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № 405 від 26 травня 2025 року за справою про адміністративне правопорушення, що передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпЛП, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 34000,00 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору.

Позов обґрунтовано тим, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № 405 від 26 травня 2025 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 34000,00 грн., ате, що ним порушено пп. 8, 16 Постанови КМУ №1487 від 30.12.2022 року. Вважають, що постанова про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вказане порушення с незаконною, необгрунтованою та прийнята з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки в оскаржуваній постанові стоїть факсиміле підпису начальника Роменського РТЦК та ОСОБА_4 , а не оригінал, при розгляді справи, була присутня як представник ОСОБА_3 - адвокат Брайко Ю.В., якій було відмовлено в клопотанні про ознайомлення з матеріалами справи, під час розгляду ще були присутні 3 особи, одна з них юрист, та два чоловіки, які не представилися, про них взагалі відсутні відомості в оскаржуваній постанові, не вказано суб`єктивну та об`єктивну сторони правопорушення, чи наявний умисел, місце, час, обстановка, спосіб вчинення правопорушення, коли саме було розпочато та коли закінчено правопорушення, в постанові не конкретизовано що саме вчинив позивач, які саме він мав вчинити дії, надати документи для підтвердження ведення персонально-первинного обліку. Проте такий облік вівся і документи надавалися, які не були взяті до уваги відповідачем. Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення № 405 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 12.05.2025 року відносно ОСОБА_1 не вбачається, що саме порушив останній, протокол винесено з порушенням норм КУпАП, а саме не зазначено адреси свідків, свідки є працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , можуть нести неправдивий характер, до протоколу не додавався акт проведеної перевірки, рішення та повідомлення, сам протокол винесено 12.05.2025 року, час виявлення порушення 08.05.2025, що є порушенням ст. 254 КУпАП.

Ухвалою суду від 30.05.2025 року відкрито провадження по справі, з призначенням розгляду по суті.

06.06.2025 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26.05.2025 № 405 відносно ОСОБА_3 винесена у межах повноважень, за результатом повного, всебічного, об`єктивного та неупередженого дослідження всіх обставин справи у їх сукупності, з урахуванням регламентованої законом процедури, на підставі наявних доказів, керуючись законом та правосвідомістю, протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП складений уповноважною посадовою особою, відповідає приписам КУпАП та містить всі необхідні реквізити.

10.06.2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, мотивуючи тим, що ані з протоколу, ані з постанови не вбачається, що саме порушив ОСОБА_1 , з яких саме документів ІНФОРМАЦІЯ_3 вирішив, що ОСОБА_1 не здійснює персонально-первинний облік, позивачем організовано ведення персонально-первинного обліку, що підтверджується розпорядженням №88-ОС, оскаржувана постанова була винесена з суттєвими порушеннями норм КУпАП, в оскаржуваній постанові не вказано суб`єктивну та об`єктивну сторону правопорушення, чи наявний умисел, місце, час, обстановка, спосіб вчинення правопорушення коли саме було розпочато та коли закінчено правопорушення, не конкретизовано що саме вчинив позивач, єдиний документ на який посилається відповідач, є акт перевірки, який не є належним та допустимим доказом, за нібито виявлене порушення п. 16 Порядку відсутня норма закону, яка б передбачала відповідальність, а тому відповідач не має права притягувати до відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

У судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Згідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, дійшов наступного висновку.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Так, приписами ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюдненоУказ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Згідно з Указом Президента України № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової та мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває і по теперішній час.

У відповідності до положень ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Предметом оскарження у справі, що розглядається, є постанова про вчинення адміністративного правопорушення, що передбачене частиною третьоюстатті 210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Відповідно до ч. 3ст.210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 210-1 КУпАП України є бланкетною, та відсилає до законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Правила військового обліку встановлені Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу»,Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»(Закон № 3543-XII), Порядком організації та ведення військового обліку призовників,і військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 року.

За приписами ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про мобілізацію і мобілізаційну підготовку» підприємства, установи і організації, щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, зобов`язані вести військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів із числа працюючих, здійснювати заходи щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та в особливий період і надавати звітність з цих питань відповідних органам державної влади, іншим держаним органам та органам місцевого самоврядування в установленому порядку.

Згідно абз.3 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про оборону України» посадові особи підприємств, установ та організацій усіх форм власності забезпечують ведення персонального військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, сприяють їх підготовці до військової служби, призову на строкову військову службу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, створенню працівникам належних умов для виконання ними військового обов`язку згідно із законодавством, забезпечують здійснення заходів з їх військово-патріотичного виховання.

У відповідності до ч.5ст.34 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» персональний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей щодо таких осіб за місцем їх роботи або навчання та покладається на керівників центральних та місцевих органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій і закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності.

Відповідно до оскаржуваної постанови №405 від 26.05.2025 ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення у період дії воєнного стану, затвердженого Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану» та продовженого Указом Президента України №4356-ІХ від 16.04.2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», а також в особливий період після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» та загальної мобілізації оголошеної Указом Президента України від 24.02.2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» та продовженого Указом Президента України від 14.01.2025 року № 27/2025 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» , порушив п.п. 8, 16 Постанови КМУ №1487 від 30.12.2022 року, тим самим порушив законодавство України про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34000,00 грн.

Згідно протоколу № 405 від 12.05.2025 року ОСОБА_1 в період дії воєнного стану та дії особливого правового режиму скоїв адміністративне правопорушення, порушивши пункти 8, 16 Постанови КМУ №1487 від 30.12.2022 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном встановлює Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженийпостановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487(далі - Порядок № 1487).

Пунктом 8 зазначеного Порядку передбачено, що організація військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладається на відповідних керівників. Обов`язки з ведення військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладаються на працівників служби персоналу, служби управління персоналом. У разі відсутності штатної одиниці служби персоналу - обов`язки з ведення військового обліку покладаються на особу, яка веде облік працівників в державному органі, органі місцевого самоврядування, на підприємстві, в установі, організації. Працівники з питань мобілізаційної роботи або мобілізаційних підрозділів (за наявності) безпосередньо організовують роботу з бронювання військовозобов`язаних та контролю за станом ведення військового обліку.

Пунктом 16 вказаного Порядку передбачено, що військовий облік поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, з урахуванням обсягу та деталізації - на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний. Персонально-якісний військовий облік передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного військового обліку покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, органи СБУ, відповідні підрозділи розвідувальних органів. Персонально-первинний військовий облік передбачає облік відомостей стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання у відповідній адміністративно-територіальній одиниці. У селах та селищах, а також у містах ведення такого обліку покладається на виконавчі органи сільських, селищних, міських рад. Персональний військовий облік передбачає облік відомостей щодо таких осіб за місцем їх роботи (служби) або навчання та покладається на керівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій.

Санкція статті 210-1 КУпАП передбачає відповідальність громадян та посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань за скоєне правопорушення.

Судом встановлено, що рішенням Роменської міської ради Сумської області восьмого скликання від 04.12.2020 року визнано обраним міським головою ОСОБА_1 .

Актом перевірки стану організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у виконавчому комітеті Роменської міської ради, затвердженого головою Роменської РДА начальником районної військової адміністрації В.Назаренко 09.05.2025 р., встановлено, що персонально-первинний облік військовозобов`язаних та резервістів у м. Ромни не організовано, що є грубим порушенням вимог пункту 16 Порядку.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є актом індивідуальної дії, офіційним документом, є рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому поміж іншого, має бути чітко зазначений опис обставин, встановлених при розгляді справи, посилання на норму закону, якою передбачено відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки відсутність обґрунтування рішення суб`єкта владних повноважень зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення, оскільки унеможливлює врахуванням судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, наданих відповідачем доказів.

Так, в оскаджуваній постанові чітко не зазначено, що саме ОСОБА_1 порушив, при цьому лише зазначається, що останній порушив пункти 8, 16 Постанови КМУ №1487 від 30.12.2022 року.

Крім того, перевірка стану військового обліку інспекторами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (ТЦК) регулюється Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487.

Відповідно до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, акт перевірки стану військового обліку, складений територіальним центром комплектування та соціальної підтримки (ТЦК), повинен відповідати певним вимогам, щоб вважатися законним. Перш за все, він повинен містити повну та достовірну інформацію про перевірені дані, чітко зазначати виявлені порушення, кожне порушення має бути чітко описане, з посиланням на відповідні пункти нормативних актів, які були порушені.

Як вбачається з акту перевірки стану військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у виконавчому комітеті Роменської міської ради, встановлено, що персонально-первинний облік військовозобов`язаних та резервістів у м. Ромни не організовано, що є грубим порушенням вимог пункту 16 Порядку, при цьому чітко не встановлено, яка конкретно інформація відсутня.

Інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 відповідачем суду не подано.

Доказування, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрун-тування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Так, відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п.1 4.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення, що має бути доведено шляхом надання доказів.

При цьому, зважаючи на ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Частиною 2 статті 58 Конституції України передбачено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Однак, у даному випадку відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження вчинення позивачем, правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та не доведено наявність складу адміністративного правопорушення і відповідно правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).

Відповідно до ст. 247 п. 1 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відповідачем не доведена, у матеріалах справи відсутні належні та беззаперечні докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 поставленого йому у вину адміністративного правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності скасовує рішення суб`єкта владних повноважень і закриває справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3ст. 210-1 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 5-9, 20, 77, 139, 229, 241-246, 250, 255, 286 КАС України, ст.ст. 210-1,280,283-284,287-293 КУпАП, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № 405 від 26 травня 2025 року за справою про адміністративне правопорушення, що передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпЛП, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 34000,00 грн.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днівз дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Г.О.ЦВЄЛОДУБ