Справа № 340/462/25
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 серпня 2025 року м. Дніпросправа № 340/462/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року (суддя Г.П. Казанчук) у справі № 340/462/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної гвардії України, Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної гвардії України, Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ командувача Національної гвардії України від 13 жовтня 2023 року №217 Про звільнення з посади та зарахування в розпорядження командувача Національної гвардії України заступника командира військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом полковника ОСОБА_1 , та поновити позивача на посаді заступника командира військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом з 13 жовтня 2023 року;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної гвардії України та Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що почалася з 13 грудня 2023 року, яка полягає в невиконанні вимог п. 117 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яке затверджено Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 р., а саме не запропонування позивача, який перебував у розпорядженні командувача Національної гвардії України, на посади в якомога коротший строк, але не пізніше ніж через два місяці з дня звільнення з попередньої посади;

- зобов`язати Головне управління Національної гвардії України та Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України запропонувати позивачу посаду для несення військової служби, яка відповідатиме його військо-обліковій спеціальності;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь позивача грошові кошти: грошове забезпечення у розмірі 215 744 грн. 45 коп. (двісті п`ятнадцять тисяч сімсот сорок чотири гривні сорок п`ять копійок) за період з 01 липня 2024 року по 25 жовтня 2024 року та одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 1281882 грн 50 коп. (один мільйон двісті вісімдесят одна тисяча вісімсот вісімдесят дві гривні п`ятдесят копійок);

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь позивача середній заробіток із розрахунку 68947 грн. 50 коп. (шістдесят вісім тисяч дев`ятсот сорок сім

гривень п`ятдесят копійок) в місяць за час затримки розрахунку при звільненні з 25 жовтня 2024 року по день прийняття судом рішення по суті позовних вимог.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі № 340/462/25 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження в адміністративній справі.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року у справі № 340/462/25 клопотання представників Головного управління Національної гвардії України та військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про залишення позову без розгляду задоволено частково, заяву позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду відхилено, залишено без розгляду позовну ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та Головного управління Національної гвардії України в частині позовних вимог про:

- визнання протиправним та скасування наказу командувача Національної гвардії України від 13 жовтня 2023 року №217 Про звільнення з посади та зарахування в розпорядження командувача Національної гвардії України заступника командира військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом полковника ОСОБА_1 ;

- поновлення позивача на посаді заступника командира військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом з 13 жовтня 2023 року;

- визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної гвардії України та військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що почалася з 13 грудня 2023 року, яка полягає в невиконанні вимог п. 117 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яке затверджено Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 р., а саме не запропонування позивача, який перебував у розпорядженні командувача Національної гвардії України, на посади в якомога коротший строк, але не пізніше ніж через два місяці з дня звільнення з попередньої посади;

- зобов`язання Головного управління Національної гвардії України та військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України запропонувати позивачу посаду для несення військової служби, яка відповідатиме його військо-обліковій спеціальності.

Судом першої інстанції зазначено, що позивачем пропущений строк звернення до адміністративного суду, а доводи заяви про поновлення строку на звернення до адміністративного суду та усними заявами позивача та його представника є необґрунтованими.

Суд встановив, що при належному та добросовісному відношенню до своїх прав та виконання своїх обов`язків позивач не був позбавлений можливості подати адміністративний позов у строк, встановлений законодавством, проте таким правом не скористався.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід залишити без розгляду в частині позовних вимог.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції від 29 квітня 2025 року, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду в частині вимог, які залишено без розгляду.

Скаржник зазначає, що його було незаконно звільнено з посади та зараховано в розпорядження командувача Національної гвардії України, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №325 від 13 жовтня 2023 року, який позивач отримав на запит представника лише 29 грудня 2024 року. Звертає увагу, що його рапорти, які подані у жовтні 2023 року, не можуть бути підтвердженням того, що позивач знав про причини та підстави звільнення. Вказує, що відомості стосовно оголошення позивачу телеграми №4024, якою в тому числі оголошено позивачу наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13 жовтня 2023 року №217, не відповідають дійсності. Подана до матеріалів справи телеграма №4024 не є цілісним документом, з`єднана з різних частин та має ознаки спотворення. Скаржник зазначає, що він не знав, що його права порушено через очікування пропозиції іншої посади. Вважає, що порушення його прав є триваючим та моментом, з якого позивач дізнався про порушення своїх прав, є саме 29 грудня 2024 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно положень ч.5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, законодавцем встановлений місячний строк для звернення до суду у справах щодо оскарження наказу про звільнення з військової служби.

У спірному випадку позивач, звернувшись до суду з позовом 24.01.2025, оскаржує наказ про звільнення з посади та зарахування в розпорядження (наказ №217), який видано 13.10.2023.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що місячний строк звернення до суду обраховується з дати, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про наказ від 13.10.2023 року № 217.

У спірному випадку судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що про існування оскаржуваного наказу та про своє звільнення із займаної посади позивач дізнався 16.10.2023, в день ознайомлення під розпис з телеграмою Головного управління Національної гвардії України №4024, якою повідомлено, що наказом командувача НГУ по особовому складу від 13.10.2023 року №217 о/с відповідно до положення про проходження звільнити з посади та зарахувати у розпорядження командувача НГУ, залишивши на всіх видах забезпечення за попереднім місцем служби полковника ОСОБА_1 . На зворотньому боці телеграми міститься запис ''Ознайомлений 16.10.2023 підпис Криндач'' (а.с. 58-64 т.3).

17.10.2023 року ОСОБА_1 подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 про надання витягу з наказу про звільнення з посади заступника командира по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 згідно телеграфного розпорядження 27/9/1/ - 8477 №217 від 13.10.2023 (а.с.33 т.1).

У рапорті від 17.10.2023 командувачу Національної гвардії України ОСОБА_1 просив дозволити особистий прийом в частині звільнення його з посади заступника командира військової частини НОМЕР_1 та подальшого проходження служби (а.с.34 т.1).

Рапортом від 25.10.2023 ОСОБА_1 повідомив командувачу Національної гвардії України про не погодження проходження військову службу на запропонованій йому посаді начальника служби соціальної роботи в/ч НОМЕР_2 (а.с.36 т.1).

Тобто, надані суду докази безперечно підтверджують факт обізнаності позивача про наявність наказу від 13.10.2023 року №217 о/с, яким його звільнено з займаної посади та зарахування в розпорядження. І про такий факт, як правильно зазначив суд першої інстанції, позивач дізнався саме 16.10.2023.

Отже, враховуючи положення ч.5 ст. 122 КАС України, позивач міг звернутися з позовом до суду в строк до 17.11.2023, натомість, як зазначено вище, з позовом до суду позивач звернувся 24.01.2025.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для поновлення строку звернення з позовом до суду, суд апеляційної інстанції приймає до уваги те, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, що регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту. Європейський суд підкреслює, що оскільки питання стосується принципу юридичної визначеності, це піднімає не лише проблему трактування правових норм у звичайному сенсі, а також і проблему недоцільного формулювання процесуальних вимог, яке може перешкоджати розгляду позову щодо суті, тим самим спричиняючи порушення права на ефективний судовий захист (справа «Мельник проти України» рішення від 28.03.2006 року).

Таким чином, враховуючи наведені позиції Європейського Суду, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що у кожному конкретному випадку питання щодо дотримання строків звернення до суду, повинно оцінюватися судом враховуючи усі обставини, що призвели до звернення особи із позовом до суду, зокрема, можливості звернення до суду за захистом права у строки, встановлені законом.

У спірному випадку позивач, оскаржуючи наказ від 13.10.2023 року №217 о/с, звернувся до суду з позовом 24.01.2025. При цьому, зазначаючи про те, що строк звернення з позовом до суду не пропущений з огляду на те, що оскаржуваний наказ ним отриманий лише на адвокатський запит у грудні 2024 року.

З приводу таких аргументів позивача суд першої інстанції обгрунтовано звернув увагу на те, що звернення до відповідача адвоката позивача та отримання відповіді не змінює початок строків звернення до суду, а свідчить лише про початок активних дій позивача, пов`язаних щодо реалізації права на звернення до суду, що відбулось вже після спливу строку звернення до суду.

Суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що при належному та добросовісному відношенню до своїх прав та виконання своїх обов`язків позивач не був позбавлена можливості подати адміністративний позов у строк, встановлений законодавством, проте таким правом не скористалась.

Позивачем не надано доказів існування обставин, які об`єктивно перешкоджали зверненню позивача із позовом до суду у встановлені законом строки. Сам факт того, що позивач не був обізнаний з мотивами та причинами його звільнення, як правильно зазначив суд першої інстанції, не можуть бути підставою для поновлення строку звернення з позовом до суду, оскільки вказані обставини об`єктивно не перешкоджали позивачу звернутися з позовом до суду. При цьому, позивачем не надано доказів того, що Головне управління Національної гвардії України у будь-який спосіб перешкоджало позивачу отримати оскаржуваний наказ. Позивачем долучено до матеріалів справи рапорт від 17.10.2023 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 про надання витягу з наказу про звільнення з посади заступника командира по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 згідно телеграфного розпорядження 27/9/1/ - 8477 №217 від 13.10.2023 (а.с.33 т.1). Але, вказаний рапорт адресований не суб`єкту видання наказу від 13.10.2023 року №217 о/с, яким є командувач Національної гвардії України. У свою чергу, як зазначив представник військової частини НОМЕР_1 , на момент звернення позивача з таким рапортом у військовій частині був відсутній наказ від 13.10.2023 року №217 о/с, а про його існування військову частину, як і позивача, повідомлено телеграмою №4042. Жодних інших доказів, які б свідчили про намагання позивача з 16.10.2023 отримати наказ від 13.10.2023 року №217 о/с, суду надано не було.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи, в контексті пояснень позивача, з якими він пов`язує строки звернення з позовом до суду, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для залишення позову без розгляду в частині заявлених вимог щодо оскарження наказу від 13.10.2023 року №217 о/с та похідних вимог про поновлення на посаді, а також вимог, які пов`язані з прийняттям наказу від 13.10.2023 року №217 о/с та перебуванням позивача в розпорядженні.

З цих підстав суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 325 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року у справі №340/462/25 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини проголошено 06.08.2025

Повний текст постанови складено 07.08.2025

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя І.Ю. Добродняк

суддя А.В. Суховаров