Справа № 203/5329/25
Суддя: Казак С. Ю.
Дата ухвалення: 2025-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 203/5329/25
Провадження № 2-а/0203/40/2025
УХВАЛА

07 серпня 2025 року суддя Центрального районного суду міста Дніпра Казак С.Ю., розглянувши матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області, інспектора служби протидії домашньому насильству ВП Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Романенко Лесі Петрівни, інспектора служби протидії домашньому насильству ВП Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Мельник Валерії Володимирівни, поліцейського служби протидії домашньому насильству ВП Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Перепьолкіна Сергія Миколайовича, про визнання дій неправомірними,-

ВСТАНОВИВ:

До Центрального районного суду міста Дніпра надійшов вищезазначений позов, який згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями було розподілено в провадження судді Центрального районного суду міста Дніпра Колесніченко О.В.

Ухвалою від 04.08.2025 року суддею Колесніченко О.В. було заявлено самовідвід від розгляду позову, після якого згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями позов було розподілено в провадження судді Центрального районного суду міста Дніпра Казака С.Ю.

Частиною 1 ст.171 КАС України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160,161,172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

При вирішення питання про відкриття провадження по справі, встановлено, що позов не відповідає вимогам ст.ст.160,61 КАС України та підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст.161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.3 цього Закону судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

В силу приписів ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пп.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру ставка судового збору для фізичної особи становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (абз.2 ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір»).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

З пред`явленого позову вбачається, що останній пред`явлено до 4-х відповідачів, а саме: до Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області та трьох службових осіб - працівників поліції Романенко Л.П., Мельник В.В., Перепьолкіна С.М.

Згідно підстав та предмету позову, позивачкою заявлено вимоги про визнання неправомірними застосування до неї фізичної сили та спеціальних засобів; визнання неправомірними дій щодо складання протоколів про адміністративні правопорушення за ст.173-2 КУпАП, складеного відповідачем ОСОБА_2 та за ст.185 КУпАП, складеного відповідачем ОСОБА_3 ; визнання неправомірними дій щодо складання протоколу про адміністративне затримання, складеного відповідачем ОСОБА_4 ; визнання неправомірними дій щодо вилучення її зауважень.

Таким чином, враховуючи підстави та предмет позову, а також суб`єктний склад правовідносин (кількість співвідповідачів), позивачкою фактично заявлено п`ять самостійних вимог не майнового характеру.

В зв`язку з цим, у відповідності до положень ч.ч.1,3 ст.4, ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» подавши позов в електронній формі, позивачка мала сплатити судовий збір за кожну вимогу в розмірі 968 грн. 96 коп., а всього сплатити судовий збір в сумі 4844 грн. 80 коп.

Проте, доказів сплати судового збору в зазначеному вище розмірі до позову не долучено, передбачених законом підстав для звільнення позивачки від сплати судового збору не наведено, що свідчить про його невідповідність вимогам ч.3 ст.161 КАС України.

З долученої до позову платіжної інструкції від 21.07.2025 року про сплату судового збору в розмірі 968 грн. 96 коп. вбачається, що остання сплачена за подачу позову до Шевченківського районного суду міста Дніпра, за відповідними реквізитами для зарахування судового збору у ГУК у Шевченківському районі.

Таким чином, вказаний платіжний документ не є таким, що підтверджує сплату судового збору за пред`явлений позивачкою позов до Центрального районного суду міста Дніпра.

Пунктом 4 ч.5 ст.160 КАС України передбачено, що в позовній заяві, корім іншого має бути зазначено зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Згідно п.6 прохальної частини позову позивачкою заявлено вимогу наступного змісту: «Визнати неправомірними діями вилучення 22.01.2024 року у ОСОБА_1 метою створення штучних перешкод у реалізації нею права на фіксацію обставин затримання також права на кваліфіковану пр».

Тобто, позов подано в форматі, що не дозволяє перевірити повний зміст тексту заяви, також формулювання зазначеної вище позовної вимоги в повному об?ємі, що свідчить про невідповідність позову вимогам п.4 ч.5 ст.160 КАС України.

Частиною 6 ст.161 КАС України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно ч.1 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160,161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.ч.1,2 ст.123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно п.1 ч.1 ст.255 КУпАП до повноважень посадових осіб органів Національної поліції належить складання протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема ст.ст. 173-2,185 цього Кодексу.

Главою 20 КУпАП встановлені заходи забезпечення провадження у справах про адміністративне правопорушення та порядок і підстави їхнього застосування.

Відповідно до ч.1 ст.260 КУпАП у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами, річковими і маломірними суднами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Статтею 267 КУпАП передбачено право оскарження, в тому числі до суду, заходів забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення, до яких відноситься і затримання особи, огляд та вилучення речей.

Згідно ч.ч.1,2 ст.286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Таким чином, з огляду на підстави та предмет позову для останнього ч.2 ст.286 КАС України визначено десятиденний строк для звернення до суду з позовом.

Суд враховує, що законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Строк у десять днів визнано законодавцем достатнім для того, щоб у справах щодо притягнення до адміністративної відповідальності особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

При цьому, слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дії, і у неї не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (рішення Європейського суду з прав людини у справі Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

У пункті 27 рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі «Пелевін проти України» (заява №24402/02), яке набуло статусу остаточного 20.08.2010 року, зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див., наприклад, рішення у справі «Ашінгдан проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), від 28.05.1985 року, пункт 57, Серія A, № 93).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно практики Європейського суду з прав людини у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (рішення Європейського суду з прав людини у справі Олександр Шевченко проти України, п.27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

За висновками Європейського суду з прав людини, загалом прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 16.12.1992 року у справі «Хаджіанастасіу проти Греції», пункти 32-37).

При цьому очікується, що заявник продемонструє уважне ставлення до дотримання процесуальних вимог національного законодавства, наприклад до строків для подання адміністративного позову (рішення Європейського суду з прав людини від 07.09.1999 року у справі «Йодко против Литви» (Jodko v. Lithuania).

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 року у справі №9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Згідно пред`явленого представником Ольяненко С.В. позову, останньою оскаржується правомірність дій відповідачів щодо застосування до неї фізичної сили та спеціальних засобів; щодо складання протоколів про адміністративні правопорушення за ст.ст.173-2,185 КУпАП, щодо складання протоколу про її адміністративне затримання, а також щодо вилучення її зауважень до протоколів.

Відповідно до викладених в позові обставин та долучених до неї матеріалів таке адміністративне затримання позивачки мало місце 21.01.2024 року, а протоколи про адміністративне затримання та про адміністративні правопорушення за ст.ст.173-2,185 КУпАП складались 22.01.2024 року в присутності ОСОБА_1 , з яким вона після їх складання в цей же день було ознайомлена під підпис.

Позовна заява щодо визнання неправомірними дій щодо затримання та складання зазначених вище протоколів пред`явлена до суду лише 31.07.2025 року, тобто більше ніж через півтора роки після цих обставин, про наявність які вона безпосередньо була обізнана станом на 21-22.01.2024 року.

Вказане свідчить про пропуск позивачкою як спеціального строку для звернення до суду, встановленого ч.2 ст.286 КАС України, так і загального шестимісячного строку, визначеного ч.2 ст.122 КАС України.

В поданому разом із позовом клопотанні про поновлення строку на звернення до суду з позовом, представник позивачки посилався на те, що з лютого 2024 року остання проходила стаціонарне лікування у спеціалізованому медичному закладі, до сьогодні перебуває у пригніченому і депресивному стані, приймає заспокійливі препарати, періодично потребує спеціалізованої лікарської допомоги. При цьому, погіршення стану її здоров`я мало місце через загострення хронічних хвороб та виявлення нових захворювань на грунті психоматичних порушень (нервовий зрив). Вказані обставини утруднювали або ж унеможливлювали зустріч із позивачкою травмуючого характеру із обговоренням обставин справи, узгодження правової позиції, підготовку позовної заяви, отримання необхідних документів. Об`єктивними обставинами, які утруднили підготовку позову і збір документальних даних також стала реорганізація ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області в серпні 2024 року як юридичної особи.

Поряд з цим, долучені до клопотання на підтвердження зазначених вище обставин медичні документи, свідчать про те, що ОСОБА_1 перебувала на лікуванні в січні 2024 року, в період з 15.02. по 21.02.2025 року, з 10.04. по 17.04.2025 року, з 13.05. по 20.05.2025 року.

Будь-яких доказів, які б об`єктивно свідчили про наявність обставин, що унеможливлювали звернення позивачки в період з лютого 2024 року по січень 2025 року, тобто поза періодом проходження лікування, самостійно або через уповноваженого представника до суду з відповідним позовом, до позовної заяви та клопотання не надано.

Крім того, керуючись ч.5 ст.4, ч.3 ст.6 Закону України «Про доступ до судових рішень», згідно з якими судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень та використовувати внесені до реєстру рішення при здійсненні судочинства, з`ясовано, що за складеним відносно ОСОБА_1 оскаржуваним протоколом від 22.01.2024 року про адміністративні правопорушення за ст.173-2 КУпАП матеріали направлялись до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська (після зміни найменування Центральний районний суд міста Дніпра).

В рамках відповідної справи №203/476/24 інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Дорошенко С.М., яким було подано і даний адміністративний позов в інтересах останньої.

Під час розгляду справи №203/476/24 ОСОБА_1 та її представник Дорошенко С.М. приймали участь у розгляді справи, заявляли відводи судді, приймали участь в судових засіданнях під час розгляду заявлених відводів, що вбачається із розміщених в реєстрі постанов Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 09.04.2024 року (справа №203/477/24, провадження №3-зв/0203/1/2024); від 18.04.2024 року (справа № 203/477/24, провадження №3-зв/0203/2/2024); від 29.04.2024 року (справа №203/477/24, провадження №3/0203/312/2024).

На постанову Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 29.04.2025 року адвокатом Дорошенком С.М. подавалась апеляційна скарга (постанова Дніпровського апеляційного суду від 13.06.2024 року, провадження №33/803/1547/24, справа №203/477/24).

В зв`язку з цим, суд також вважає необгрунтованими викладені в клопотанні представника позивачки про поновлення строку доводи, щодо утруднення або унеможливлення через стан здоров`я позивачки її зустрічей з представником задля узгодження правової позиції, підготовку позовної заяви, отримання необхідних документів.

Доводи щодо реорганізації ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, як юридичної особи в серпні 2024 року, також жодним чином не свідчать про обставини що унеможливлювали звернення позивачки до суду з позовом до існуючи на момент звернення юридичної особи в межах визначених ст.286 КАС України строків.

Таким чином, оцінка змісту обставин справи, хронології та послідовності дій позивачки перед зверненням до суду свідчать про те, що цей строк був пропущений нею через відсутність зусиль позивачки і належної старанності.

В зв`язку з цим, оскільки зазначені позивачкою підстави для поновлення строку звернення до суду визнані неповажними, а позов також не відповідає вимогам п.4 ч.5 ст.160, ч.3 ст.161 КАС України, останній підлягає залишенню без руху на підставі ч.1 ст.123, ч.1 ст.169 КАС України, з наданням позивачці строку протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме:

-подачі позовної заяви з виправленими недоліками та конкретизації позовних вимог, зазначених в п.6 прохальної частини позову (з наданням доказів направлення позову з виправленими недоліками та новими додатками (за наявності) відповідачам в порядку, передбаченому ст.44, ч.2 ст.161 КАС України);

-надання платіжного документу про сплату судового збору в сумі 4844 грн. 80 коп., які підлягає перерахуванню за наступними реквізитами: отримувач коштів ГУК у Дн-кiй обл/Центр.р/ 22030101 ; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37988155; банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.) ; код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача UA0004631 ; код класифікації доходів бюджету 22030101; призначення платежу - *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Центральний районний суд міста Дніпра(назва суду, де розглядається справа).

-вказати інші підстави для поновлення строку для звернення до суду та надати відповідні докази.

Керуючись ст.ст.122,123,160,161,169,286 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску строку для звернення до суду, зазначені в клопотанні представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Дорошенка Сергія Миколайовича від 31 липня 2025 року.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області, інспектора служби протидії домашньому насильству ВП Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Романенко Лесі Петрівни, інспектора служби протидії домашньому насильству ВП Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Мельник Валерії Володимирівни, поліцейського служби протидії домашньому насильству ВП Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Перепьолкіна Сергія Миколайовича, про визнання дій неправомірними - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

В разі невиконання ухвали суду у встановлений строк, позов буде повернутий.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя С.Ю.Казак