Справа № 420/9536/25
Суддя: Бабенко Д.А.
Дата ухвалення: 2025-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9536/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно зі ст.262 КАС України адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської охорони) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

01 квітня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської охорони), в якій позивач просить суд:

визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загону морської охорони) в частині здійснення перерахунку та виплату ОСОБА_1 допомоги для оздоровлення, які були виплачені у січні 2015 року, у лютому 2016 року, у квітні 2017 року, у лютому 2018 року, передбачені ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» із врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, протиправною;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської охорони) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 допомоги для оздоровлення, які були виплачені у січні 2015 року, у лютому 2016 року, у квітні 2017 року, у лютому 2018 року, передбачені ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» із врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, з урахуванням проведених виплат.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в період з 22 травня 1995 року по 18 вересня 2024 року він проходив військову службу в Прикордонних військах України, Державній прикордонній службі України, в тому числі у військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загоні морської охорони).

Наказом начальника Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України від 11 вересня 2024 року №259-ОС «Про особовий склад» капітана 2 рангу ОСОБА_1 було звільнено з військової служби за підпунктом «д» у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас Збройних Сил України.

Наказом командира НОМЕР_2 загону морської охорони Державної прикордонної служби України від 18 вересня 2024 року №494-ОС «Про особовий склад» капітана 2 рангу ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.

В 2015 році ОСОБА_1 отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується наявним у нього посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_3 , виданого Східним регіональним управління 12 травня 2015 року.

В ході вивчення особистих карток грошового забезпечення та архівних відомостей за 2015-2018 роки, отриманих ОСОБА_1 з військової частини НОМЕР_1 , ним встановлено, що військовою частиною НОМЕР_1 допомога для оздоровлення за 2015-2018 роки була нарахована та виплачена йому без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», а саме:

у січні 2015 року ОСОБА_1 отримав в неповному розмірі допомогу для оздоровлення за 2015 рік, передбачену статтею 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме у меншому розмірі на 4411,22 гривень, тобто на суму щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889;

у лютому 2016 року ОСОБА_1 , отримав в неповному розмірі допомогу для оздоровлення за 2016 рік, передбачену статтею 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме у меншому розмірі на 7243,28 гривень, тобто на суму щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889;

у квітні 2017 року ОСОБА_1 отримав в неповному розмірі допомогу для оздоровлення за 2017 рік, передбачену статтею 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме у меншому розмірі на 7728,25 гривень, тобто на суму щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889;

у лютому 2018 року ОСОБА_1 отримав в неповному розмірі допомогу для оздоровлення за 2018 рік, передбачену статтею 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме у меншому розмірі на 8828,25 гривень, тобто на суму щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889.

08 жовтня 2024 року представник позивача через Урядовий контактний центр звернувся до військової частини НОМЕР_1 з вимогою нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу для оздоровлення за 2015-2018 роки із врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889.

29 жовтня 2024 року представник позивача отримав письмову відповідь від військової частини НОМЕР_1 (вих.№09/0279/271 від 21.10.2024), в якій зазначено, що вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позиція відповідача.

18 квітня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Сторона відповідача не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 , оскільки вони є безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне.

Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 в період з 16.10.2012 по 18.09.2024. Наказом начальника Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України від 11.09.2024 №259-ОС припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби капітана 2 рангу ОСОБА_1 . Наказом командира НОМЕР_2 загону морської охорони Державної прикордонної служби України від 18.09.2024 №494-ОС капітан 2 рангу ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. ОСОБА_1 , перебуваючи на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , та отримуючи у 2015, 2016, 2017, 2018 роках допомогу на оздоровлення, передбачену ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», будучі обізнаним про суми нарахованих виплат допомоги на оздоровлення у зазначений період, будь-яких претензій щодо цих виплат протягом багатьох років, до квітня 2025 року, до військової частини НОМЕР_1 , не мав, та у квітні 2025 року, не погодившись із розміром нарахованих виплат допомоги на оздоровлення, отриманих у січні 2015 року, лютому 2016 року, квітні 2017 року, лютому 2018 року, звернувся до суду із зазначеною позовною заявою.

Відповідно до п. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пп. 1 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 №889 (втратила чинність 01.03.2018), установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Морській охороні Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Відповідно до п. 2 Постанови № 889 установлено, що граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

На виконання зазначеної Постанови № 889 наказом МВС України від 2 лютого 2016 року № 73 (зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за № 217/28347) було затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України.

Пунктом 8 Інструкції №73 передбачено, що зазначена винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Враховуючи положення Постанови № 889 та Інструкції №73 у системному зв`язку із нормами статей 9 і 10 Закону № 2011-XII, винагорода, яка встановлена Постановою № 889 має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати, виплачується, як доповнення до суми грошового забезпечення і тільки на підставі наказу командира. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку і умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат (грошова допомога на оздоровлення тощо).

Крім цього, наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 425 від 20.05.2008 року було затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України.

Підпунктом 3.7.4 пункту 3.7. розділу ІІІ Порядку №425 встановлено, що розмір допомоги для оздоровлення визначається, виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно із законодавством на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Наказ Міністерства внутрішніх справ України №73 від 2 лютого 2016 року, яким було затверджено зазначену Інструкцію, на час виникнення спірних правовідносин не було визнано таким, що не відповідає чинному законодавству, був чинний до 09.11.2018.

Наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України № 425 від 20.05.2008 року на час виникнення спірних правовідносин не було визнано таким, що не відповідає чинному законодавству, був чинний до 10.08.2018.

А тому, здійснюючи нарахування та виплату ОСОБА_1 допомоги для оздоровлення у 2015, 2016, 2017, 2018 роках, враховано та виконано чинний наказ Міністерства внутрішніх справ України №73 від 2 лютого 2016 року, та чинний наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України № 425 від 20.05.2008 року, як того вимагає військовий обов`язок та Статути Збройних сил України, а тому такі дії не носять ознак протиправності.

Відповідно, жодними діями військової частини НОМЕР_1 за вказаний у позовній заяві період, не було порушено законні права та інтереси позивача, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Стислий виклад відповіді на відзив.

23 квітня 2025 року представник позивача подав відповідь на відзив.

Представник позивача зазначає, що доводи зазначені у відзиві є необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству України, правовим висновкам, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду з огляду на наступне.

Щодо посилання відповідача про застосування у спірних правовідносинах Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №73 від 02.02.2016 року, Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 №425 Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 р. №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» було установлено щомісячну додаткову грошову винагороду: 1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення (з 1 березня 2018 року виплата щомісячної додаткової грошової винагороди була припинена у зв`язку з набуттям чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №73 від 02.02.2016 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин, втратив чинність з 09.11.2018), затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, (далі - Інструкція №73), відповідно до пункту 2 якої виплата винагороди здійснюється в таких розмірах й таким військовослужбовцям: 1) до 100 відсотків місячного грошового забезпечення: військовослужбовцям, які займають посади в загонах морської охорони та їх структурних підрозділах; військовослужбовцям, які займають посади льотного складу в авіаційних частинах Держприкордонслужби; 2) військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 8 Інструкції №73, винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Відповідно до підпункту 3.7.4 пункту 3.7. розділу ІІІ Інструкції №425 Розмір допомоги для оздоровлення визначається, виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно із законодавством на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Разом з тим, застосовуючи вищенаведені Інструкцію №73 та Інструкцію №425 як спеціальні нормативно-правові акти, що визначають структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті підйомної допомоги, матеріальної допомоги на оздоровлення, потрібно враховувати пріоритетність законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Відповідно, при визначенні розміру грошового забезпечення, застосуванню підлягає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону.

Відповідно до карток грошового забезпечення ОСОБА_1 щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, нараховувалась та виплачувалась щомісяця, а тому така винагорода не може вважатись одноразовою. Таким чином, додаткова грошова винагорода повинна включатися до складу грошового забезпечення під час здійснення виплат військовослужбовцям, в тому числі для виплати допомоги для оздоровлення.

Представник позивача просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Процесуальні дії у справі.

Суд ухвалою суду від 07.04.2025 відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС України, встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи та витребував у відповідача Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської охорони):

доказів проходження ОСОБА_1 військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської охорони): копії наказів про зарахування на службу, про виключення зі списків особового складу, тощо;

інформацію про розмір нарахованого та виплаченого ОСОБА_1 грошового забезпечення (із зазначенням усіх його складових) допомоги для оздоровлення, які були виплачені у січні 2015 року, у лютому 2016 року, у квітні 2017 року, у лютому 2018 року, передбачені ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» із врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, із нормативно-правовим обґрунтуванням.

18 квітня 2025 року представник відповідача надав до суду витребувані судом докази та інформацію.

Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ч.6 ст. 120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, ознайомившись з відзивом відповідача та наданими доказами, з відповіддю на відзив, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги, і перевіривши їх доказами, суд встановив такі обставини.

Відповідно до витягу з наказу начальника Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України від 11.09.2024 № 259-ОС, припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби за п.п. «д» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в запас Збройних Сил України капітана 2 рангу ОСОБА_1 .

Згідно з витягом з наказу командира НОМЕР_2 загону морської охорони Державної прикордонної служби України від 18.09.2024 №494-ОС, ОСОБА_1 виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення з 18.09.2024.

08.10.2024 року представником позивача направлено до відповідача Електронне звернення, в якому представник просив нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу для оздоровлення за 2015-2018 роки із врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889.

Листом від 21.10.2024 року відповідач повідомив, що підпунктом 3.7.4 пункту 3.7 Розділу III наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 №425 визначено, що розмір допомоги для оздоровлення визначається, виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно із законодавством на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

У свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі-Постанова №889) визначено порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди.

Враховуючи зазначене, порушене питання у зверненні щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги для оздоровлення за 2015- 2018 роки із врахуванням у складі її розміру щомісячної грошової додаткової винагороди, передбаченої Постановою №889, не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до інформації відображеної в архівних відомостях особистих карток грошового забезпечення, під час проходження військової служби в період із січня 2015 року по грудень 2018 року ОСОБА_1 перебував на грошовому забезпеченні у Прикордонних військах України, Державній прикордонній службі України, в тому числі у Військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської охорони).

Відповідно до особистих карток грошового забезпечення та архівних відомостей ОСОБА_1 , відповідач нарахував та виплатив позивачу грошову допомогу на оздоровлення у січні 2015 року, у лютому 2016 року, у квітні 2017 року та у лютому 2018 року без урахування додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку та виплати позивачу допомоги для оздоровлення, які були виплачені у січні 2015 року, у лютому 2016 року, у квітні 2017 року, у лютому 2018 року, що передбачені ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» із врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 за №2232-XII (далі - Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон №2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Абзацом 2 ч. 4 ст. 9 Закону №2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 9 Закону №2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Частиною 1 ст. 10-1 Закону №2011-XII передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять військову службу в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби) передбачено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 №558 (далі - Інструкція №558).

Відповідно до абз. 2 п. 2 розділу І Інструкції №558, грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 1 підрозділу 7 розділу IV Інструкції №558 визначено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) один раз на рік надається допомога для оздоровлення (далі - допомога) в розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до особистих карток грошового забезпечення та архівних відомостей ОСОБА_1 , відповідач нарахував та виплатив позивачу грошову допомогу на оздоровлення у січні 2015 року, у лютому 2016 року, у квітні 2017 року та у лютому 2018 року без урахування додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889.

Так, п.п. п.п. 1, 2 п. 1 Постанови № 889 (чинної до 28.02.2018) встановлено, що така винагорода виплачується: 1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; 2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення (п. 2 Постанови № 889).

При цьому, в п. 8 Інструкції № 73 визначено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Водночас, застосовуючи Інструкцію №73 як спеціальний нормативно-правовий акт, що визначає структуру і склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, відповідачем не враховано пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку і розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Так, ч. 4 ст. 9 Закону №2011-ХІІ Міністру оборони України, керівникам центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівникам розвідувальних органів України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення видів виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

Вказане питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17. У постанові від 06.02.2019 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Оскільки додаткова грошова винагорода має щомісячний характер, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

Такий висновок узгоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 826/14564/17, від 22.10.2019 у справі № 520/3505/19, від 24.10.2019 у справі № 820/3211/17, від 05.12.2019 у справі № 295/5200/18, від 14.04.2020 у справі №820/3719/18, від 24.03.2020 у справі № 810/2734/17, від 14.07.2020 у справі № 820/1784/17, від 16.10.2020 у справі № 826/4043/16, від 29.12.2020 у справі 240/1095/20, які стосуються правил обчислення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні.

Однак, оскільки обрахунок сум грошової допомоги на оздоровлення та одноразової грошової допомоги при звільненні хоча й регулюються різними нормами права, однак мають однакову базу обчислення, вищенаведені постанови Верховного Суду підлягають врахуванню і у даній справі.

Верховний Суд в ухвалі від 27.04.2020 №1.380.2019.003718 зазначив, що приймаючи постанову від 06.02.2019 у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Виходячи з процесуальних механізмів забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду, за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над висновками колегії суддів касаційних судів у складі Верховного Суду. Відтак, правова позиція, викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.02.2019 №522/2738/17 у спірному випадку є пріоритетною для застосування порівняно з позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 01.03.2018 у справі №761/17387/17, від 29.08.2019 у справі №820/375/18, від 21.11.2019 у справі №815/5547/17 та від 09.01.2020 у справі №809/1489/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, враховуючи наведену вище правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17, суд дійшов висновку про те, що до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 26.02.2021 у справі № 620/3346/19, відповідно до якого, оскільки останні 15 місяців перед звільненням на підставі Постанови №889 додаткова грошова винагорода нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця, то підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

Судом встановлено, що у цій справі позивачу протягом 2015-2018 років на підставі Постанови №889 додаткова грошова винагорода нараховувалась і виплачувалась щомісяця.

За таких обставин, виплативши позивачу допомогу для оздоровлення у січні 2015 року, у лютому 2016 року, у квітні 2017 року, у лютому 2018 року, передбачені ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» без врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, відповідач порушив право позивача на отримання допомоги на оздоровлення в належному розмірі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загону морської охорони) в частині нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 допомоги для оздоровлення, які були виплачені у січні 2015 року, у лютому 2016 року, у квітні 2017 року, у лютому 2018 року, передбаченої ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», із врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської охорони) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 допомоги для оздоровлення, яка була виплачена у січні 2015 року, у лютому 2016 року, у квітні 2017 року, у лютому 2018 року, передбаченої ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» із врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, з урахуванням проведених виплат.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач згідно з п.1, 13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то розподіл судових витрат у справі не здійснюється.

Інші доводи відповідача по суті спірних правовідносин суд вважає спростованими вищенаведеними висновками.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської охорони) задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загону морської охорони) в частині нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 допомоги для оздоровлення, яка була виплачена у січні 2015 року, у лютому 2016 року, у квітні 2017 року, у лютому 2018 року, передбаченої ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», із врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської охорони) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 допомоги для оздоровлення, яка були виплачена у січні 2015 року, у лютому 2016 року, у квітні 2017 року, у лютому 2018 року, передбаченої ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», із врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, з урахуванням проведених виплат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована адреса місця проживання як ВПО: жит. АДРЕСА_1 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської охорони), код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Суддя Дмитро БАБЕНКО