Справа № 160/13854/25
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2025-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіРищенко А. Ю.
за участі секретаря судового засіданняДидочкіної О.А.
представника позивача представника відповідача Буря О.Є. Стець А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
13.05.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» (далі позивач, АТ «НЗФ») до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі відповідач), в якій позивач просить:
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 000/209/32-00-07-13 від 22.04.2025 р., яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість по декларації за червень 2024 року на суму 4 079 853 грн;
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 000/210/32-00-07-13 від 22.04.2025 р., яким до позивача застосовано штраф у сумі 3400 грн за відсутність реєстрації податкових накладних в ЄРПН.
В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що оскаржувані рішення є протиправними, оскільки контролюючий орган дійшов помилкового висновку про заниження бази оподаткування ПДВ. Позивач стверджує, що господарські операції з нерезидентом STALMAG SP.Z.O.O. (Польща) по своїй суті були не придбанням товару, а поверненням раніше експортованої продукції власного виробництва у зв`язку з припиненням договірних зобов`язань. Той факт, що повернення товару відбувалося в митному режимі «імпорт», був вимушеним, оскільки з моменту експорту минуло понад 6 місяців. Отже, на думку позивача, база оподаткування ПДВ при подальшій реалізації цієї продукції на території України мала визначатись виходячи зі звичайних цін як для товарів власного виробництва, а не з ціни придбання, якої, на його переконання, не було.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами загального позовного провадження.
Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на правомірність винесених податкових повідомлень-рішень. Відповідач зазначив, що позивач свідомо обрав та задекларував митний режим «імпорт» для повернення товару, що згідно з нормами Податкового кодексу України кваліфікується як операція з постачання (придбання) товару. Відповідно, вартість товару, зазначена у митних деклараціях, є ціною його придбання для цілей податкового обліку. Оскільки позивач у червні 2024 року реалізував цей товар за цінами, нижчими за ціну придбання (митну вартість), він був зобов`язаний донарахувати податкові зобов`язання з ПДВ та скласти відповідні податкові накладні, чого зроблено не було.
Під час розгляду справи представники сторін надали пояснення аналогічні поясненням викладеним в заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що протягом 2022 року АТ «НЗФ» на підставі контрактів купівлі-продажу експортувало продукцію власного виробництва феросилікомарганець МНС17 на адресу нерезидента STALMAG SP.Z.O.O. (Польща).
У зв`язку з неможливістю покупця-нерезидента реалізувати та оплатити отриманий товар, сторони уклали низку додаткових угод до контрактів, якими домовились про заміну зобов`язання покупця з оплати вартості товару на нове зобов`язання повернути товар продавцю (новація).
Оскільки з моменту експорту товару минуло понад шість місяців, його повернення на митну територію України у лютому-квітні 2024 року було здійснено в митному режимі «імпорт», а не «реімпорт».
На підставі наказу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з ВПП № 3-п від 13.01.2025 року та на підставі пп. 20.1.4 ст. 20, пп. 78.1.12 ст. 78, п. 79.2 ст. 79 ПК України, було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку АТ «НЗФ».
За результатами перевірки складено акт від 14.03.2025 року №160/32-00-07-06-14/00186520, в якому зазначено, що операція з повернення товару, оформлена в митному режимі «імпорт», для цілей оподаткування є операцією з постачання (придбання) товару, оскільки відбулася передача права власності від нерезидента до позивача. Відтак, повернута продукція втратила статус товару власного виробництва і набула статусу придбаного товару.
Ціною придбання такого товару є його митна вартість, зазначена у відповідних митних деклараціях під час імпорту.
У червні 2024 року Позивач реалізував частину цього товару на митній території України за цінами, що є нижчими за ціну його придбання (митну вартість).
Таким чином, позивач, в порушення п. 188.1 ст. 188 ПКУ, занизив базу оподаткування ПДВ, оскільки база оподаткування операцій з постачання придбаних товарів не може бути нижчою за ціну їх придбання. Сума заниження податкових зобов`язань склала 4079853 грн.
Внаслідок заниження податкових зобов`язань позивач завищив суму від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного періоду, на вказану суму, чим порушив п. 200.4 ст. 200 ПКУ.
Позивач не склав та не зареєстрував в ЄРПН податкову накладну на суму перевищення ціни придбання над фактичною ціною реалізації, чим порушив п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПКУ та п. 15 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом МФУ від 31.12.2015 №1307.
На підставі зазначених висновків акту перевірки Відповідачем були винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення:
№000/209/32-00-07-13 від 22.04.2025 р. про зменшення розміру від`ємного значення суми ПДВ за червень 2024 року на 4 079 853 грн;
№000/210/32-00-07-13 від 22.04.2025 р. про застосування штрафу в сумі 3 400 грн.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спір між сторонами стосується різної кваліфікації господарської операції: позивач наполягає на її економічній суті (повернення власної продукції), тоді як відповідач на її юридичному та митному оформленні (імпорт).
Відповідно до підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України), постачання товарів це будь-яка передача права на розпорядження товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.
Зі змісту ст.185, 186 ПК України для цілей оподаткування ПДВ до операцій з постачання товарів прирівнюється, зокрема, ввезення товарів на митну територію України.
Відповідно до п.3 ч.2 ст. 78 МК України у митний режим реімпорту можуть бути поміщені товари, які були поміщені у митний режим експорту (остаточного вивезення) і повертаються особі, яка їх експортувала, у зв`язку з невиконанням (неналежним виконанням) умов зовнішньоекономічного договору, згідно з яким ці товари поміщувалися у митний режим експорту, або з інших обставин, що перешкоджають виконанню цього договору, якщо ці товари: а) повертаються на митну територію України у строк, що не перевищує шести місяців з дати вивезення їх за межі цієї території у митному режимі експорту; б) перебувають у такому самому стані, в якому вони оформлені у митний режим експорту, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування, зберігання та використання (експлуатації), внаслідок якого були виявлені недоліки, що спричинили реімпорт товарів.
Отже законодавцем встановлені чіткі строки можливості повернення товару в режимі реімпорту, а у разі їх порушення до таких товарів повинен застосовуватись режим імпорту встановлений ст.74 МК України.
Згідно зі статтею 74 Митного кодексу України, імпорт (випуск для вільного обігу) це митний режим, відповідно до якого іноземні товари після сплати всіх митних платежів випускаються для вільного обігу на митній території України.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач при поверненні товару від нерезидента обрав та задекларував митний режим «імпорт», адже встановлений ст.78 МК України строк було пропущено.
Таким чином, для цілей податкового законодавства відбулася операція з ввезення товару на митну територію України, яка прирівнюється до постачання.
Доводи позивача про те, що обраний митний режим був вимушеним, не змінюють його правових наслідків. Законодавцем встановлений чіткий строк для повернення товару у разі невиконання контрагентом своїх господарських зобов`язань - 6 місяців (п.3 ч.2 ст. 78 МК України). На думку суду перетин товару поза межами вказаного строку не може вважатися поверненням товару, а є ввезенням товару в режимі імпорту. Рішення позивача не приймати заходів щодо повернення свого товару/майна у межах даного строку, а так само і наслідки не повернення товару у вказаний строк є ризиком господарської діяльності позивача. На думку суду особа або компанія самостійно несе відповідальність за наслідки своїх комерційних рішень та дій при здійсненні підприємництва.
У податковому праві формальні аспекти операції, закріплені в первинних та митних документах, мають вирішальне значення для визначення податкових зобов`язань.
Суд також зазначає, що норми ПК України є спеціальними по відношенню до норм ЦК України у сфері регулювання податкових відносин. Хоча в рамках цивільно-правових відносин сторони могли оформити повернення товару, податкові наслідки такої операції визначаються виключно правилами ПК України. Ввезення товару в режимі «імпорт» є об`єктом оподаткування ПДВ, а документом, що підтверджує вартість товару та право на податковий кредит, є митна декларація. Отже, митна вартість, зафіксована у ВМД, є базою для подальшого обліку цього товару як придбаного.
Згідно з абзацом другим пункту 188.1 статті 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг.
Оскільки господарська операція з повернення товару була оформлена позивачем в митному режимі «імпорт», що для цілей оподаткування є операцією з придбання товару, то ціною придбання для застосування п. 188.1 ст. 188 ПК України є митна вартість, зазначена у відповідних митних деклараціях, за якою цей товар було ввезено в Україну.
Реалізувавши у червні 2024 року вказаний товар за ціною, нижчою за його митну вартість (ціну придбання), позивач був зобов`язаний визначити базу оподаткування ПДВ виходячи з ціни придбання, донарахувати податкові зобов`язання на різницю та скласти і зареєструвати відповідну податкову накладну згідно з п. 15 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 1307.
Оскільки АТ «НЗФ» не було дотримано п. 188.1 ст. 188 ПК України, висновки акта перевірки про заниження податкових зобов`язань з ПДВ та, як наслідок, завищення від`ємного значення, є обґрунтованими, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення, прийняті на їх підставі, правомірними.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Позивач не спростував доводів відповідача та не надав доказів, які б підтверджували неправомірність висновків контролюючого органу.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної заяви слід відмовити.
Відповідно до ст. 139 КАС України, при відмові в задоволенні позову судові витрати позивачу не відшкодовуються.
Керуючись ст. 139, 241-246, 250, 255 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 06 серпня 2025 року.

Суддя А. Ю. Рищенко