Справа № 480/5622/25
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2025-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

"06" серпня 2025 р. Справа № 480/5622/25

Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Шевченко І.Г., розглянувши у приміщенні суду в м. Суми матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області в якій просить:

1) визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Сумській області щодо зменшення розміру середньої заробітної плати (доходу) в Україні з якої сплачено страхові внески та який враховується при призначенні пенсії в 2018р. та становив 5323,14грн. до 3764,4грн з 01,03.2019р.,

2) зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області провести позивачу перерахунок пенсії у відповідності до ч.2 ст.42 Закону України 1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії в 2018р. в розмірі 5323,14грн., після застосування індивідуального коефіцієнта зарплати 1,11442 становить 5932 грн., на коефіцієнти збільшення: в 2019р. на 1,17,в 2020р. на 1,11, в 2021 на 1,11,в 2021р. на 1,14, в 2023р. на 1,197,в 2024р. на 1,0796, в 2025р. на 1,115 відповідно до постанов Кабінету Міністрів України про індексацію пенсій з 01.03.2019р. та у зв`язку з цим провести перерахунок, нарахування та виплату недоотриманих сум пенсії починаючі з 01.03.2019р..

Ухвалою суду від 21.07.2025 позовну заяву залишено без руху та зобов`язано позивача у 10-денний строк з дня отримання копії ухвали надати суду заяву про поновлення строку на звернення з позовом до суду із зазначенням у ній підстав та наданням доказів поважності його пропуску в частині вимог, що стосуються періоду з 01.03.2019 до 15.01.2025.

Вказану ухвалу суду отримано позивачем 26.07.2025, відтак останнім днем строку на усунення недоліків є 05.08.2025.

У встановлений строк позивач надіслав до суду заяву, в якій просив поновити строк звернення до суду, оскільки про порушення прав відповідачем не знав та не міг здогадуватися. Вважає, що з вини державного органу - ГУ ПФУ в Сумській області з 01.03.2019 позивач незаконно недоотримав належну йому пенсію, про що дізнався випадково 04.06.2025. З огляду на принцип "належного врядування" принципу "презумпції" позивач розраховував, що розмір пенсії визначено державним органом відповідно до закону. Він не мав розумних причин сумніватися у добросовісності дій працівників ПФУ. До цього часу вважав що ПФУ добросовісно, згідно Закону виконує свої обов`язки - так повинно бути.

Також вказав, що на його думку висновки Верховного Суду у постанові від 13.01.2025 у справі №160/28752/23 до спірних відносин не застосовуються, оскільки пенсія призначена йому у серпні 2018 року та індексація йому проводилася, але з порушення чинного законодавства.

Оцінюючи вказані доводи позивача, суд вказує наступне.

Згідно з частиною 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є отримувачем пенсії за віком відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та він, зокрема, оскаржує правомірність не проведення індексації пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески з 01.03.2019. Втім з позовом позивач звернувся 16.07.2025, тобто більше ніж через 5 років, з дня коли особа дізналася або мала дізнатися про порушення своїх прав.

При цьому суд зауважує, що відповідно до статті 46 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Буквальне тлумачення наведених норм права дає підстави вважати, що ці норми стосуються вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини ПФУ.

Вирішуючи питання чи можуть суди не застосовувати відповідний процесуальний строк, а використовувати як аналогію закону до всіх зазначених вище спорів, серед іншого вказані положення статті 46 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Велика Палата Верховного Суду у постанові від Вирішуючи питання чи можуть суди не застосовувати відповідний процесуальний строк, а використовувати як аналогію закону до всіх зазначених вище спорів, серед іншого вказані положення статті 46 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а, зробила висновок, що норми, зокрема статті 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов: 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а, зробила висновок, що норми, зокрема статті 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:

1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;

2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

У справі, що розглядається, позивач звернувся до суду з позовом, у зв`язку із тим, що пенсійний орган не провів індексацію її пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески на коефіцієнти збільшення: в 2019р. на 1,17,в 2020р. на 1,11, в 2021 на 1,11,в 2021р. на 1,14, в 2023р. на 1,197,в 2024р. на 1,0796, в 2025р. на 1,115 відповідно до постанов Кабінету Міністрів України про індексацію пенсій з 01.03.2019. Отже, ці суми не нараховані і є спірними.

Суд зауважує, що пенсія є щомісячною виплатою, її розмір щомісяця відомий особі, яка її отримує, та отримуючи її у неналежному на думку особи розмірі вона має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про складові виплати, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання виплати особою вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання виплати, демонструючи свою необізнаність щодо причин визначення спірного розміру виплати звернулась до вповноваженої особи із заявою про надання відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від такого органу відповіді на подану заяву.

Отримання позивачем від відповідача відповіді на заяву не змінює момент, з якого особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру грошового забезпечення тощо.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання про це дізнатися не можуть розглядатися як поважна причина пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки є результатом суб`єктивних дій самого позивача, а не об`єктивно існуючими обставинами, що перешкоджають їй вчасно реалізувати своє право на судовий захист.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.01.2020 у справі №420/3001/19, від 25.02.2020 у справі №360/1870/19.

При цьому посилання позивача на відсутність підстав у суду для застосування висновків Верховного Суду від 13.01.2025 року у справі № 160/28752/23, суд звертає увагу, що посилання судом в ухвалі від 21.07.2025 на постанову Верховного Суду є виконанням вимог процесуального закону, відповідно до якого при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду (правова позиція, висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 в справі №755/10947/17 та підтримана у постановах Верховного Суду, зокрема у постанові від 22.06.2023 у справі №420/26813/21).

Відтак, з огляду на предмет спору та учасників спору, суд дійшов висновку, що постанова Верховного Суду від 13.01.2025 року у справі № 160/28752/23 є правозастосовчою до обставин цієї справи.

При цьому суд враховує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, позивачем суду не наведено.

Таким чином, суд зазначає, що доводи, викладені позивачем у заяві, поданій у порядку усунення недоліків позову, є безпідставними, а відтак, зазначені у заяві підстави не можуть бути розцінені поважними, що унеможливлює поновлення строку звернення судом в частині вимог, що стосуються періоду з 01.03.2019 до 15.01.2025.

Будь-яких інших заяв у порядку усунення недоліків позовної заяви позивачем, станом на сьогодні, не подано.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку (ч.1). Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2).

Відповідно до п.п.1,9 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк (п.1); у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу (п.9).

З урахуванням наведеного вище, позивачем пропущено 6-місячний строк звернення до суду в частині вимог, що стосуються періоду з 01.03.2019 до 15.01.2025, тому вбачається необхідним позовну заяву про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Сумській області щодо зменшення розміру середньої заробітної плати (доходу) в Україні з якої сплачено страхові внески та який враховується при призначенні пенсії в 2018р. та становив 5323,14грн. до 3764,4грн з 01,03.2019р.,та зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області провести позивачу перерахунок пенсії у відповідності до ч.2 ст.42 Закону України 1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії в 2018р. в розмірі 5323,14грн., після застосування індивідуального коефіцієнта зарплати 1,11442 становить 5932 грн., на коефіцієнти збільшення: в 2019р. на 1,17, в 2020р. на 1,11, в 2021 на 1,11, в 2021р. на 1,14, в 2023р. на 1,197,в 2024р. на 1,0796, в 2025р. на 1,115 відповідно до постанов Кабінету Міністрів України про індексацію пенсій та у зв`язку з цим провести перерахунок, нарахування та виплату недоотриманих сум пенсії, в частині вимог, що стосуються періоду з 01.03.2019 до 15.01.2025 - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.8 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду у вказаній частині вимог в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст. 169, 248, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо зменшення розміру середньої заробітної плати (доходу) в Україні з якої сплачено страхові внески та який враховується при призначенні пенсії в 2018р. та становив 5323,14грн. до 3764,4грн з 01,03.2019р.,та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області провести позивачу перерахунок пенсії у відповідності до ч.2 ст.42 Закону України 1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії в 2018р. в розмірі 5323,14грн., після застосування індивідуального коефіцієнта зарплати 1,11442 становить 5932 грн., на коефіцієнти збільшення: в 2019р. на 1,17, в 2020р. на 1,11, в 2021 на 1,11, в 2021р. на 1,14, в 2023р. на 1,197,в 2024р. на 1,0796, в 2025р. на 1,115 відповідно до постанов Кабінету Міністрів України про індексацію пенсій та у зв`язку з цим провести перерахунок, нарахування та виплату недоотриманих сум пенсії, в частині вимог, що стосуються періоду з 01.03.2019 до 15.01.2025 - повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня складання ухвали.

Суддя І.Г. Шевченко