Справа № 643/11726/25
Суддя: Довготько Т. М.
Дата ухвалення: 2025-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/643/168/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2025 Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Довготько Т.М.

за участю секретаря судового засідання Вишнякової Є.О.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №5142720 від 04.07.2025 та закриття справи (документ сформований в системі «Електронний суд» 15.07.2025).

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що заступником командира роти №4 батальйону №4 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Стадником Іваном Теодозійовичем винесено відносно нього постанову про адміністративне правопорушення від 04.07.2025 серії ЕНА №5142720 за ч.3 ст.122 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. В оскаржуваній постанові зазначено, що він начебто здійснив зупинку рух на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.11, чим порушив п.17.1 ПДР. Проте вказане не відповідає дійсності, він не здійснював жодної зупинки. Вважає, що оскаржувана постанова винесена протиправно та підлягає скасуванню, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки відповідно до ПДР він мав право здійснити заїзд на смугу, призначену для руху маршрутних транспортних засобів, з метою здійснення повороту на прилеглу дорогу праворуч. Виїзд на цю смугу здійснено в межах переривчастої лінії. Інакшим способом виїхати на прилеглу праворуч дорогу без виїзду на смугу, призначену для руху маршрутних транспортних засобів, неможливо. Тобто він не здійснював умисного руху в смузі для маршрутних ТЗ, а лише перетнув її для здійснення повороту на прилеглу праворуч дорогу, що дозволено законом. Також відсутні та не зазначені у постанові жодні фото чи відео, чи будь-які інші докази ймовірного правопорушення. Також, інспектором поліції було допущено грубе порушення конституційного права особи на правову допомогу, гарантованого статтями 59 і 64 Конституції України, а також процесуальних норм ч.1 ст.268 та ч.1 ст.271 КУпАП. Закон прямо встановлює обов`язок посадової особи забезпечити можливість реалізації права на правову допомогу у разі його заявлення, зокрема шляхом відкладення розгляду справи за клопотанням особи. Таке позбавлення права на захист порушує принципи справедливого розгляду справи та презумпцію невинуватості, передбачені ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України відповідно до ст. 9 Конституції.

22.07.2025 до суду надійшов відзив представника відповідача Терлецького А.З., в якому останній просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зазначає, що 04.07.2025 року близько 21 год. 20 хв. у місті Львові на пр. Чорновола, 1 позивач керуючи транспортним засобом PORSCHE PANAMERA номерний знак НОМЕР_1 , здійснив рух автомобілем на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.11, чим порушив п.17.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР). Відповідно до ч. 1 ст. 283 та п. 1 ч. 1 ст. 284 КУпАП капітан поліції Стадник Іван Теодозійович виніс Постанову за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 680 гривень. З відео із нагрудного відеореєстратора Поліцейського, вбачається: Факт вчинення Позивачем адміністративного правопорушення: Clip-0: 01 хв. 31 с., факт представлення Поліцейським та факт роз`яснення суті вчиненого Позивачем правопорушення: Clip-0: 01 хв. 57 с., факт ознайомлення Позивача із доказами розташування дорожнього знаку, що чітко забороняв поворот праворуч: Clip-0: 02 хв. 50 с., 03 хв. 24 с., факт проведення процедури розгляду справи та факт ознайомлення Позивача із вимогами ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП: Сlip-0: 06 хв. 50 с., 07 хв. 22 с., надання Позивачеві можливості скористатись правовою допомогою: Clip-0: 07 хв. 41 с., факт ознайомлення Позивача із прийнятим рішенням: Clip-0: 10 хв. 30 с., факт ознайомлення Позивача із винесеною Постановою, факт отримання Позивачем копії цієї Постанови: Clip-0: 11 хв. 00 с. Отож, Позивач дійсно рухався по смузі для руху маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.11, при цьому, незважаючи на те, що останній мав намір повертати праворуч, дорожній знак 3.22 «Поворот праворуч заборонено» забороняв такий поворот, відтак, неправомірним був і рух автомобілем під керуванням Позивача по смузі, яка призначена для руху маршрутних транспортних засобів. Із розташуванням зазначеного дорожнього знаку 3.22 та 5.11 Позивача було ознайомлено на місці зупинки транспортного засобу. Крім того, на місці зупинки транспортного засобу під керуванням позивача, останнього було ознайомлено із відеодоказами вчинення ним адміністративного правопорушення, роз`яснено його права. Тобто, підстав для задоволення клопотання про перенесення розгляду справи не було. Разом з тим, поліцейський пропонував позивачеві скористатись допомогою кваліфікованого фахівця у галузі права в телефонному режимі, проте, Позивач, із незрозумілих причин наполягав саме на перенесенні розгляду справи. У працівника поліції були очевидні підстави вважати, що Позивач заявляючи відповідне клопотання намагався «затягнути» розгляд справи з метою уникнення адміністративної відповідальності. Таким чином, поліцейський Управління приймаючи рішення про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності діяв в межах власної дискреції, яка визначається завданнями та функціями передбаченими Законом України «Про Національну поліцію», КУпАП та посадовою інструкцією поліцейського. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення працівник поліції виніс постанову по вказаній справі керуючись статтею 283 КУпАП на місці вчинення правопорушення. Отже, Поліцейський мав законні підстави для винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, була дотримана процедура та порядок складання адміністративних матеріалів. Постанова у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтована, винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством.

Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 21.07.2025, у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 4 статті 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Згідно ст.286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що заступником командира роти №4 батальйону №4 Управління патрульної поліції у Львівській області капітаном поліції Стадником Іваном Теодозійовичем було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 5142720 від 04.07.2025, за порушення ОСОБА_1 ч.3 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн. Згідно фабули зазначеної постанови ОСОБА_1 04.07.2025 о 21 год. 20 хв. у місті Львові , пр. Чорновола, 1, керуючи транспортним засобом PORSCHE PANAMERA номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку рух на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.11, чим порушив п.17.1 Правил дорожнього руху - на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняється рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі руху.

Приписами п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 222 КУпАП встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично -дорожній мережі та розглядає справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі наказом № 1395 від 07.11.2015 року МВС України затверджено відповідну Інструкцію (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 4 Розділу І, п. 2 Розділу III Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу; постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачена, зокрема, приписами ч.3 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів, до яких належать, зокрема, водії транспортних засобів.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху, та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

У п. 33 ПДР України визначено дорожні знаки.

Так, згідно з дорожнім знаком 5.8 «Дорога зі смугою для руху маршрутних транспортних засобів». Дорога, на якій по спеціально відведеній смузі здійснюється рух транспортних засобів за встановленим маршрутом та велосипедистів.

Відповідно до дорожнього знаку 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів», смуга призначена для руху транспортних засобів, що рухаються за встановленими маршрутами, та велосипедистів, якщо рух такою смугою здійснюється попутно загальному потоку транспортних засобів.

Дія знака поширюється на смугу руху, над якою він установлений. Якщо знак установлений праворуч від дороги, його дія поширюється на праву смугу руху.

Водію, який повертає праворуч на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, дозволено виконувати поворот із цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.

Згідно п. 17.1 ПДР України, на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі, мопедів, мотоциклів (за винятком мотоциклів з боковим причепом, мотоколясок, триколісних транспортних засобів) та велосипедистів) на цій смузі.

Приписами ч.3 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність, за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення протиправною та необґрунтованою, вказана постанова винесена без будь-яких доказів його вини, оскільки він мав право здійснити заїзд на смугу, призначену для руху маршрутних транспортних засобів, з метою здійснення повороту на прилеглу дорогу праворуч. Виїзд на цю смугу здійснено в межах переривчастої лінії.

Згідно приписів ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису тощо.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний на підставі досліджених доказів з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з ч. 1 ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

На підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення, відповідачем надано суду матеріали відеозйомки.

Зокрема, оглянувши наданий відповідачем до матеріалів справи компакт-диск з відеофіксацією події, що мала місце 04.07.2025 о 21 годині 20 хвилин у м. Львові, судом встановлено, що на них не зафіксовано самого факту руху ОСОБА_1 по смузі для маршрутних транспортних засобів.

В той же час, як свідчить зафіксований на відеозаписі діалог працівника поліції та ОСОБА_1 , останній заперечував порушення п. 17.1 Правил дорожнього руху, посилаючись на те, що він здійснив виїзд на цю смугу в межах переривчастої лінії, з метою здійснення повороту на прилеглу дорогу праворуч.

Положеннями ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як встановлено судом, достатніх доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, відповідачем не надано. Наданий до матеріалів справи відеодоказ не підтверджує самого факту порушення позивачем п. 17.1 Правил дорожнього руху. Також не надано доказів на підтвердження наявності на цій ділянці дороги дорожнього знаку 3.22 «Поворот праворуч заборонено», на який посилається представник відповідача у відзиві, як на підставу правомірності винесення інспектором постанови.

Зі змісту відеозапису неможливо встановити сам факт наявності на ділянці дороги по пр. Черновола, у м.Львові дорожнього знаку 5.8 або 5.11 та здійснення Коваленко В.М. зупинки (руху) на смузі для маршрутних ТЗ.

Зазначений недолік фіксації правопорушення не дає підстави для висновку про порушення позивачем п. 17.1 ПДР України.

При цьому постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого. Постанова у справі про адміністративне правопорушення по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Правова позиція з цього питання викладена у постановах Верховного Суду від 14.02.2019 року у справі № 127/163/17-а, від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Аналізуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні протоколу та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016).

В даному випадку, встановлені обставини справи свідчать про те, що для прийняття рішення відповідачем не було встановлено усіх обставин, які мають значення для його прийняття, що свідчить про відсутність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про відсутність доказів на підтвердження порушення ОСОБА_1 п. 17.1 ПДР України, а тому і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, суд зазначає, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, є необґрунтованим, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю.

Щодо доводів позивача про те, що інспектор патрульної поліції не забезпечив йому права на правничу допомогу та не задовольнив клопотання про відклдення рзнлялу спарви, то суд вказані доводи відхиляє, оскільки, законодавством передбачено розгляд відповідних справ про адміністративні правопорушення безпосередньо на місці їх вчинення і позивач мав реальну можливість реалізувати своє право на правничу допомогу та забезпечити явку свого адвоката до місця розгляду адміністративного правопорушення, що ним зроблено не було.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.4,8,11,94,99, 139, 159,160-163,171-2,246 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 / до Департаменту патрульної поліції /м. Київ, вул. Федора Ернста, буд.3/ про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серія ЕНА №5142720 від 04.07.2025 та закрити справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП стосовно ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір в розмірі 605 гривень 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 07.08.2025.

Суддя - Т.М.Довготько