Справа № 160/9044/24
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2025-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 серпня 2025 року

м. Київ

справа №160/9044/24

адміністративне провадження №К/990/28652/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Соколова В. М., суддів: Білак М. В., Єресько Л. О., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2025 року у справі №160/9044/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України від 28 лютого 2024 року №004 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у відношенні до полковника поліції ОСОБА_1 ";

- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 18 березня 2024 року за №298 о/с по особовому складу, яким полковника поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1) звільнено з посади начальника управління оперативної служби ГУПН в Дніпропетровській області, з 27 березня 2024 року;

- поновити полковника поліції ОСОБА_1 на посаді начальника управління оперативної служби ГУПН в Дніпропетровській області з 27 березня 2024 року";

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 27 березня 2024 року;

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати компенсації полковнику поліції ОСОБА_1 за невикористану відпустку в неналежному розмірі;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити на його користь недоплачену суму до невикористаної частини щорічної відпустки за 2022, 2023 та 2024 роки, з урахуванням індексації грошового забезпечення в розмірі 50496,37 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2025 року, відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із оскаржуваними судовими рішеннями, представник позивача звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою разом із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження.

Дослідивши клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, Суд дійшов висновку про поважність причин пропуску вказаного строку.

У зв`язку з перебуванням у відпустках суддів Верховного Суду Соколова В. М. у період з 07 липня 2025 року по 01 серпня 2025 року (наказ від 23 червня 2025 року № 2375/0/5-25), Єресько Л.О. у період з 07 липня 2025 року по 04 серпня 2025 року (наказ від 20 червня 2025 року № 2447/0/5-25), питання про відкриття касаційного провадження за цією касаційною скаргою вирішується після виходу суддів із відпустки.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Обґрунтування скаржника наявності підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, є достатньо мотивованими та потребують перевірки у межах таких доводів.

Окрім того, у касаційній скарзі скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 3 Дисциплінарного статуту, частини другої статті 13 Дисциплінарного статуту, пункт 2 розділу IV Порядку №893, пункту 7, пункту 10 частини шостої статті 1 Дисциплінарного статуту, частини першої, другої статті 18 Дисциплінарного статуту, пункту 1, 2, 3 статті 27 Дисциплінарного статуту.

Оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми та ін.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Верховний Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали на думку скаржника неправильно.

Проте зазначені скаржником норми права, щодо застосування яких відсутній висновок Верховного Суду у спірних правовідносинах, є загальними нормами, а доводи касаційної скарги зводяться лише до незгоди із наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою встановленими ними обставинами і дослідженими доказами, що не є обґрунтуванням підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

З огляду на вказане, Суд не бере до уваги посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Також в обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржник посилається на пункти 1, 3, 4 частини другої статті 353 КАС України.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 353 підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або;

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;

4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Скаржник вказує, що судами попередніх інстанцій не досліджено зібрані у справі докази, неповно встановлено обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

При цьому, пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про недослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено які зібрані у справі докази судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Однак, доводи скаржника у цій частині не доведені у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України. Не зазначає скаржник і які саме норми процесуального права порушено судами, а посилання на те, що суд не дослідив зібрані у справі докази не можуть бути самостійною підставою для відкриття касаційного провадження у цій частині.

З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 1 частини другої статті 353 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Посилаючись на пункт 3 частини другої статті 353 КАС України скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій відмовлено у клопотанні про витребування доказів.

Так, якщо скаржник уважає, що судами порушено норми процесуального права (пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України), зокрема, необґрунтовано відхилено клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, у касаційній скарзі скаржник має довести, що судами протиправно не було вжито заходів для встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Посилання скаржника на пункт 3 частини другої статті 353 КАС України як на самостійну підставу для відкриття касаційного провадження у цій справі, не є достатньо обґрунтованим у взаємозв`язку з обставинами, на які він посилається в обґрунтування такої підстави, із предметом доказування у справі.

З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини другої статті 353 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Також скаржник вказав, що суд встановив обставини, що мають істотне значення на підставі недопустимих доказів.

Водночас, згідно з приписами частини першої статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Указаним положенням установлено пряму заборону при розгляді та вирішенні адміністративної справи для суду брати до уваги докази з порушенням законної процедури їх одержання (нелегітимні докази, включаючи сфальсифіковані) як під час розгляду клопотання про долучення доказу до справи, так і в межах судового розгляду.

Слід зауважити, що у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено доказ, який скаржник вважає недопустимим, обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, тобто такими, що одержані з порушенням законної процедури.

Окрім цього, надання неправильної оцінки наявним у матеріалах справах доказам не є тотожним встановленню судом обставин на підставі недопустимого доказу.

З огляду на вказане, Суд не бере до уваги посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 328, 330, 331, 334 КАС України,

УХВАЛИВ:

Задовольнити клопотання ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про поновлення строку та поновити строк на касаційне оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2025 року у справі №160/9044/24.

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2025 року у справі №160/9044/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити дії.

Витребувати з Дніпропетровського окружного адміністративного суду матеріали адміністративної справи №160/9044/24.

Встановити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Роз`яснити, що особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень. У разі доповнення чи зміни касаційної скарги особа, яка подала касаційну скаргу, повинна подати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до касаційної скарги іншим учасникам справи, інакше суд не враховує такі доповнення чи зміни.

Направити копію цієї ухвали скаржнику, а разом з копією касаційної скарги - іншим учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не оскаржується.

Суддя-доповідач В. М. Соколов

Судді М. В. Білак

Л. О. Єресько